УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Гуйва Житомирського району Житомирської області, громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні неповнолітня дитина 2010 року народження, ФОП, військовозобов`язаного, раніше судимого:
- 09.06.2011 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 307 ч.3, 296 ч.2, 70 ч.1 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.06.2014 року звільнений від основного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», -
засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в три роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирішено питання речових доказів.
За обставин встановлених судом та викладених у вироку, ОСОБА_9 11.06.2016 року в 00 годин 14 хвилин керуючи технічно-справним автомобілем «Mercedes-Benz Vito 109CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух у лівій смузі руху на ділянці проїзної частини вул. Михайла Грушевського у м. Житомирі в напрямку від вул. Івана Мазепи до вул. Хлібної. Здійснюючи проїзд регульованого перехрестя вулиць Михайла Грушевського та Хлібної у м. Житомирі, порушуючи вимоги п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, у вищезазначений день, час та місці, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, порушуючи вимоги п. 8.10 зазначених Правил, не здійснив зупинку перед межами вказаного перехрестя вулиць та, порушуючи п.8.7.3 (е) зазначених Правил, здійснив в`їзд в межі зазначеного перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофору, порушуючи п. 12.3 зазначених Правил, у даній дорожній обстановці не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу та, як наслідок, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину вул. Михайла Грушевського на дозволяючий зелений сигнал світлофору, справа на ліво відносно руху автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток склепіння та основи черепа зліва, крововиливу під оболонку та в речовину головного мозку, перелому 2-8 ребер зліва по кількох анатомічних лініях з ушкодженням пристінкової плеври, розриву лівого купола діафрагми, розриву лівого крижово-клубового з`єднання та лонного з`єднання, крововиливу в корені легенів, заочеревинну клітковину, клітковину середостіння, клітковину малого тазу, перелому обох кісток лівої гомілки, рани в потиличній та лівій тім`яній ділянці голови, садна на кінцівках, які входять в комплекс поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок, супроводжувалися розвитком важкого травматичного шоку та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .
Необережні дії ОСОБА_9 , які виразились в порушенні ним вимог пунктів 2.3 б), 8.7.3.е) 8.10, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_12 .
Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 має непогашену судимість за вчинення особливо тяжкого злочину. Зазначає, що судом не враховано того, що неправомірні дії обвинуваченого перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті особи, а також думку потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому покарання, що належить відбувати реально.
В апеляційній скарзі зі змінами потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити реальну міру покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі без застосування іспитового строку. Вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин в період дострокового звільнення від попереднього покарання по амністії. Крім того, на даний час на досудовому розслідуванні перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст. 122 КК України. Також зазначає, що з поведінки ОСОБА_9 не вбачається ознак щирого каяття, яке було враховане судом.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника в підтримання апеляційних скарг, заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника щодо задоволення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, учасникам процесу було роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в необережних діях, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а саме застосуванні ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Пом`якшуючими обставинами суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди.
Крім того, суд врахував, що злочин відноситься до категорії злочинів вчинених з необережності, обвинувачений характеризується з позитивної сторони, має сім`ю та неповнолітню дитину, а тому з урахуванням пом`якшуючих обставин суд вважав можливим застосувати вимоги ст. 75 КК України.
Проте, апеляційний суд не може погодитись з наведеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ст. 75 КК України суд при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. При цьому суду слід враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Проте, місцевий суд не дотримався вищевказаних вимог.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 раніше судимий 09.06.2011 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.3 ст.307, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю (а.к.п. 64-72). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.06.2014 року останній звільнений від основного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» (а.к.п. 81).
Відповідно до п.7, п.9 ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи: засуджені до позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; особи, засуджені до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Відповідно до положень ч.1, ч.3 ст. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання. Якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового).
Таким чином, строк погашення судимості обвинуваченого ОСОБА_9 за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 296 КК України обчислюється з 13.06.2014 року, а тому станом на 11.06.2016 року, тобто на момент вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України останній мав не зняті та не погашені судимості за вчинення особливо тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості.
Проте, в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції зазначено, що останній не судимий в силу ст. 89 КК України, а при призначенні покарання судом не враховано наявність вищезазначених судимостей.
За таких обставин, в силу ст.404 КПК України апеляційний суд вважає за необхідне виключити із вступної частини вироку суду посилання на те, що ОСОБА_9 не судимий в силу ст.89 КК України.
Також, апеляційний суд вважає посилання суду першої інстанції на те, що обвинувачений характеризується з позитивної сторони безпідставні, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні характеристики на ОСОБА_9 .
Відповідно до ст.65 КК України апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини кримінального провадження, що обтяжують та пом`якшують його покарання.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 відноситься до категорії тяжких злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , апеляційним судом враховано, що на утриманні останнього знаходиться неповнолітня дитина, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Також, апеляційний суд враховує те, що неправомірні дії обвинуваченого перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті особи, та думку потерпілого.
Крім того, апеляційним судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, судимості за які не зняті та не погашені.
Отже враховуючи, наведені обставини, апеляційний суд вважає, що для досягнення мети перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 слід призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами, скасувавши вирок суду в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок в цій частині.
Крім того, відповідно до вимог п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили : не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», не позбавлений батьківських прав, на день набрання чинності зазначеним Законом має доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій не виповнилося 18 років і вчинив необережний тяжкий злочин, апеляційний суд вважає можливим застосувати до нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання призначеного за вироком апеляційного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В порядку ст.404 КПК України виключити з вступної частини вироку посилання на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий відповідно до вимог ст.89 КК України.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: