УХВАЛА
26 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, застосувати ст. 69 КК України та одночасно призначити покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді двох років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано щире каяття ОСОБА_5 та активне сприяння останнього розкриттю злочину, оскільки на стадії досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину.
Крім того, захисник ОСОБА_7 звертає увагу на те, що ОСОБА_5 добровільно повернув викрадені речі.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_5 є єдиним годувальником своєї родини, на його утриманні перебувають дружина інвалід, малолітня дитина та батько, який на сьогодні важко хворий.
З огляду на це, апелянт вважає, що в суду апеляційної інстанції є підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 20 квітня 2017 року приблизно в 15 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 13, побачив припаркований у дворі вищевказаного будинку автомобіль «Нісан», номерний знак НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_8 .
Реалізуючи умисел, направлений на повторне відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, каменем розбив скло дверей автомобіля та викрав з його салону майно, що належить потерпілому ОСОБА_8 , а саме: відеореєстратор вартістю 5000 гривень, в якому знаходилась карта пам`яті вартістю 500 гривень.
Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 5500 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 20 квітня 2017 року приблизно в 15 год. 20 хв. перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, буд. 57, побачив у дворі будинку припаркований автомобіль «Мерседес», номерний знак НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_9 .
Реалізуючи умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна з вказаного автомобіля, ОСОБА_5 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, каменем розбив скло дверей автомобіля та із салону викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 3750 гривень.
Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3750 гривень.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заявили клопотання про його звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та не заперечував проти заявленого захисником клопотання.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а заявлене клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним був вчинений злочин та зобов`язувався в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину, яка пом`якшує покарання.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, є необґрунтованими, оскільки визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття у вчиненому були враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання.
Окрім викладеного, судом першої інстанції враховано також те, що на утриманні в обвинуваченого перебуває малолітня дитина. Ця обставина була предметом обговорення при ухваленні вироку, тому доводи захисника ОСОБА_7 про те, що це залишилось поза увагою суду є безпідставними.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння обвинуваченого ОСОБА_5 розкриттю злочину, проте матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, що підтверджують цю обставину, а тому такі доводи захисника, на думку колегії суддів, є не переконливими.
Щодо доводів апелянта про відшкодування ОСОБА_5 завданої ним шкоди потерпілому в повному обсязі, а тому ця обставина є такою, що пом`якшує покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до встановлених обставин, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував також те, що завдяки саме затриманню працівниками правоохоронних органів, викрадене майно повернуто потерпілим.
Відповідно до вироку суду, питання можливості застосування ст. 75 КК України було предметом дослідження судом першої інстанції під час ухвалення вироку. Суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства, мотивувавши його у вироку суду. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, призначивши ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України строк покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі, суд врахував всі вказані вище обставини.
В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його від відбування призначеного вироком покарання є обґрунтованим.
Відповідно до ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 надав копію свідоцтва про народження № НОМЕР_3 від 29 березня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, обвинуваченим було надано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відповідно до якого ОСОБА_5 не позбавлений батьківських прав.
Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», передбачена можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк осіб, визнаних винними у вчиненні до набрання Законом чинності включно умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності Законом мають дітей , яким не виповнилось 18 років.
Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні умисного злочину середньої тяжкості, вчиненого до набрання чинності акта амністії, тобто до 07 вересня 2017 року.
Оскільки застережень щодо застосування амністії, передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» не вбачається, на день набрання законом чинності ОСОБА_5 має дитину, якій не виповнилось 18 років та батьківських прав не позбавлений, дав згоду на застосування до нього амністії і на нього поширюються положення п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», він підлягає звільненню від відбування призначеного судом апеляційної інстанції покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок зміні.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, змінити.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Ухвала може бути оскаржена до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3