Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№10-68

16 березня 2010 року колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Мельничук Н.М.

суддів : Андрушкевича С.З.,Михайловського В.І.

з участю прокурора: Хоменка А.В.

адвоката : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляцію адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 25 грудня 2009 року про відмову в задоволенні скарги адвоката на дії старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА в Житомирській області щодо затримання в порядку ст.ст. 106,115 КПК України ОСОБА_2,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою ст.слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА в Житомирській області від 17 вересня 2009 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_2 за ст.212 ч.3 КК України. 22 вересня 2009 року слідчим складено протокол затримання ОСОБА_2 в порядку ст.ст. 106,115 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст.205 ч.2 КК України .

24.09.2009 року слідчий направив до суду подання про взяття під варту ОСОБА_2 Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 27.11.2009 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід - тримання під вартою.

29 жовтня 2009 року постановою того ж суду було визнано дії слідчого в частині складання протоколу про затримання ОСОБА_2 та затримання ОСОБА_2 незаконними. Цю постанову ухвалою апеляційного суду Житомирської області було 9 грудня 2009 року скасовано. При новому 5 грудня 2009 року постановою Богунського районного м. Житомира скарга адвоката ОСОБА_1 на дії слідчого в частині складання протоколу про затримання і затримання ОСОБА_2 залишена

без задоволення.

Цю постанову адвокат ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку. В апеляції просив постанову суду від 25.12.2009 року скасувати і визнати затримання слідчим Рибачка М.О. незаконним.

В обгрунтування цього вказував, що єдиною підставою в протоколі затримання ОСОБА_2 вказано - очевидці прямо вказали на дану особу, що саме вона вчинила злочин. Але ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не були очевидцями (спостерігачами) ухилення ОСОБА_2 від сплати податків чи використання втрачених ними паспортів. Тому суд, прирівнюючи осіб, паспорти яких використав ОСОБА_2, до очевидців злочину , грубо порушив норми КПК. Також упередженим є посилання суду на ту обставину, що підставами для затримання ОСОБА_2 слугували і інші достатні дані, які містилася в матеріалах справи. На думку адвоката, суд самостійно сформулював підстави до затримання, ще і з порушенням вимог ст.106 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката, який вимоги апеляції підтримав, міркування прокурора про законність та обґрунтованість постанов слідчого та суду, дослідивши матеріали кримінальної справи, обговоривши викладені в апеляції доводи та перевіривши постанову суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України, колегія суд: ї прийшла до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як видно з постанови про порушення кримінальної справи від 17.09.2009 року, слідчий з ОВС СВ ПМ ДПА порушив кримінальну спраж проти ОСОБА_2 за ч.3 ст.212 КК України, санкція якої передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі.

22 вересня 2009 року слідчим було складено протокол про затримання ОСОБА_2 в порядку ст.ст. 106.115 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст.205 ч.2 КК України, а 24.09.2009 року направив до суду подання про взяття його під варту.

Згідно матеріалів кримінальної справи, органом досудового слідств справа за ч.2 ст.205 КК України проти ОСОБА_2 не порушувалася. Відповідно до пояснень слідчого, зазначення ним ст.205 ч.2 КК України, а не ч.3 ст.212 КК України, сталось помилково, внаслідок механічної опечатки.

З наявної в матеріалах справи постанови про порушення кримінальної справи від 17.09.2009 року щодо ОСОБА_2 за ч.3 ст.212 КК України вбачається, що ця постанова була вручена ОСОБА_2 в день його затримання 22.09.2009 року, що підтверджується розпискою останнього.

Цей факт дає підстави вважати, що на момент затримання ОСОБА_2 був належно обізнаний про порушення щодо нього кримінальної справи саме за ст. 212 ч.3 КК України.

Статтею 94 КПК України передбачено вичерпний перелік приводів та підстав до порушення кримінальної справи і вказано ,що кримінальна справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

Розглядаючи скаргу адвоката ОСОБА_1 на постанову слідчого від 17.09.2009 року про порушення кримінальної справи за ст.ст.212 ч.3 КК України, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про наявність підстав до порушення кримінальної справи, врахував, що перевірка слідчим проведена відповідно до вимог ст.97 КПК України, прийняв до уваги те, що порядок порушення кримінальної справи дотриманий.

Крім цього, суд дав належну оцінку діям слідчого щодо складання протоколу про затримання та затримання ОСОБА_2 в порядку ст.ст. 106,115 КПК України, проаналізував і дав оцінку поясненням свідків, довідкам, іншим матеріалам і вказав, що вчинене ОСОБА_2 разом з іншими особами, давало підстави провести затримання останнього.

Вказівка в скарзі на те, що явно упередженим є посилання суду першої інстанції на ту обставину, що підставою для затримання ОСОБА_2 слугували і інші достатні дані, які містилися в матеріалах справи, є безпідставною і необґрунтованою.

Постанова суду є обґрунтованою та відповідає вимогам закону, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365 ,366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:

апеляцію адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м.Житомира від 25 грудня 2009 року - без зміни.

Судді: