Дата документу Справа № 320/4726/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/174/18
Єдиний унікальний № 320/4726/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 263 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001534, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясениця, Турківського району, Львівської області, громадянина України, має середню освіту, не працюючого, розлученого, проживає за адресою АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.358 КК України.
Витрати пов`язані з проведенням балістичної експертизи в кримінальному провадженні на загальну суму 245,52 грн. віднесено за рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що 04.04.2015 року перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, маючи умисел на використання завідомо підроблених документів, знаходячись на блок-посту, розташованому на трасі Харків-Сімферополь біля АДРЕСА_2 , використав для підтвердження законності придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, а саме автомата Калашнікова «АКМС», калібру 7,62 мм., заводський № НОМЕР_1 , 1970 року випуску та 36 військових патронів, калібру 7,62х39мм., а також посвідчення того, що він є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 довідку №3608 від 13.11.2014 року видану начальником штабу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ; довідку №98 від 09.09.2014 року, видану командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 ; довідку №145 від 07.10.2014 року, видану в.о. командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 та посвідчення про відрядження № НОМЕР_3 від 06.02.2015 року, видане т.в.о. командира батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 тобто, установою, що має право видавати такі документи, які він надав працівникам міліції, тим самим використав завідомо підроблені документи для підтвердження того, що він являється військовослужбовцем військової частини польова пошта В НОМЕР_4 та має право на зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, при перевірці на блок-посту.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що 04.04.2015 року перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, маючи умисел на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, перевозив у автомобілі «Mitsubishi L-200», д/н НОМЕР_5 автомат Калашнікова «АКМС», калібру 7,62 мм., виготовлений заводським способом, заводський № НОМЕР_1 , 1970 року випуску, придатний для стрільби як в режимі одиночного вогню, так і в режимі автоматичного вогню та 36 патронів, калібру 7,62х39мм., зразка 1943 року, призначені для самозарядних карабінів (СКС), автоматів (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів (РПК, РПКС) та їх модифікацій, придатні для здійснення пострілу, який 04.04.2015 року об 11-45 годині був зупинений з вказаним автоматом та боєприпасами працівниками міліції на блок-посту, розташованому на трасі Харків-Сімферополь біля АДРЕСА_2 .

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.263 ч.1, ст.358 ч.4 КК України суд мотивував свої висновки наступним.
Проаналізувавши показання свідків та обвинуваченого, докази надані прокурором у удовому засіданні, як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважав, що жоден з наданих ним доказів беззаперечно не доводить факту вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України, тобто, використання завідомо підробленого документа, оскільки посадова особа, яка підписувала довідки, в судовому засіданні підтвердила цей факт, а стороною обвинувачення суду не надано доказів притягнення даної особи до кримінальної відповідальності за підробку документів (ст. 358 КК України) не надано доказів підроблення довідок №145 від 07.10.2014 року, №3608 від 13.11.2014 року, №98 від 09.09.2014 року, а також посвідчення про відрядження № НОМЕР_3 від 06.02.2015 року.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України судом першої інстанції зазначено, що ні об`єктивна, ні суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення в обвинувальному акті встановлені не були. В цій частині обвинувачення має неконкретний характер, оскільки органом досудового розслідування не встановлено час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Сукупність досліджених доказів свідчить про те, що ОСОБА_7 , отримав від командира військової частини для виконання бойових завдань стрілецьку зброю та бойові припаси, з якою був направлений у відрядження до міста Гайсин, та вважав, що він на законних підставах придбав, носив та зберігав вогнепальну зброю і бойові припаси, що не спростовано жодним доказом у кримінальному провадженні, наданим стороною обвинувачення, та виключає наявність в нього умислу на незаконне придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, а тому в його діях відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 посилається на незаконність вироку суду та вважає його таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Апелянт вважає, що у мотивувальній частині вироку судом належну оцінку письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, не надано. На підставі викладеного прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.4 ст.358 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покласти обов`язки, передбачені пунктами 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним і обґрунтованим та просили його залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про недоведеність обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 , ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх належній оцінці, та на сумлінному виконанню вимог процесуального закону.

ОСОБА_7 висунуте обвинувачення у скоєнні використання завідомо підроблених документів для підтвердження законності придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів та у скоєнні незаконного придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, а саме показання обвинуваченогоОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , висновок судово-балістичної експертизи, висновок щодо результатів медичного огляду, протоколи огляду місця події, довідки, накази, посвідчення, листи командира військової частини НОМЕР_6 капітана ОСОБА_18 , т.в.о. командира в/ч НОМЕР_6 ОСОБА_19 , т.в.о. начальника озброєння ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_20 та інші документи, зі змісту яких встановив фактичні обставини провадження і невідповідність наданих доказів предмету доказування.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні та пояснив, що він в якості добровольця батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » проходив військову службу в зоні АТО з 26.05.2014 року, приблизно 15-30 липня 2014 року отримав автомат та дозвіл на нього для виконання бойових завдань. В квітні 2015 року був направлений у відрядження у АДРЕСА_3 для ремонту техніки. Отримавши у посадових осіб частини документи, необхідні для направлення у відрядження, відбув з розташування військового підрозділу, автомат та патрони були в автомобілі. В Мелітополі його зупинили працівники ДАІ.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він, перебуваючи на посаді командира штурмового батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », видавав та підписував бійцям батальйону довідки на право носіння зброї, яка видана для виконання завдань. Довідку, яку надав ОСОБА_21 працівникам міліції видавав та підписував він особисто. Оскільки в зоні АТО не було приміщень для зберігання зброї, у разі відбуття у відрядження, зброя перебувала у бійця, вимоги командування про необхідність здачі зброї при виїзді із зони АТО не було. Свідок ОСОБА_16 пояснив, що ОСОБА_7 , як і інші добровольці, отримав зброю від командування військової частини, оскільки у добровольців не було військових квитків, їм видавали довідки на право носіння зброї, ОСОБА_7 отримав зброю за рішенням командування і не міг знати наскільки таке рішення законне. Щодо відхилення від маршруту відрядження та прострочення строку відрядження це питання дисциплінарної відповідальності. Свідок ОСОБА_17 заступник військового комісару територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_4 показав, що в добровольчому батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » бійцям видавали довідки, що підтверджували законність отримання зброї, іншого порядку не існувало.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_10 суду показали, що в їх присутності в квітні 2015 року в автомобілі під керуванням ОСОБА_7 був виявлений автомат з патронами.

На підставі оцінки доказового значення досліджених доказів суд першої інстанції встановив факт перебування ОСОБА_7 на блок-посту, розташованого біля АДРЕСА_2 , з вогнепальною зброєю та боєприпасами, на підтвердження законності придбання і носіння якої надав посвідчення того, що він є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 довідку №3608 від 13.11.2014 року, видану начальником штабу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ; довідку №98 від 09.09.2014 року, видану командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 ; довідку №145 від 07.10.2014 року, видану в.о. командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 та посвідчення про відрядження № НОМЕР_3 від 06.02.2015 року, видане т.в.о. командира батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 . В той же час суд першої інстанції встановив відсутність достатніх доказів, підтверджуючих незаконність придбання і носіння вогнепальної зброї, а також використання завідомо підробленого документа.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки, навів у вироку змістовний аналіз об`єктивної та суб`єктивної частин злочинів, передбачених ст.ст.263 ч.1, 358 ч.4 КК України, а також відповідності наданих доказів предмету доказування у провадженні. На підставі такого аналізу суд дійшов переконливого висновку про те, що в умовах здійснення АТО ОСОБА_7 в якості добровольця вступив до лав формування, командуванням якого йому видана зброя та боєприпаси для виконання бойових завдань. Відбуваючи у відрядження, ОСОБА_7 отримав належні документи, що мали вказівку на мету і призначення відрядження, а також на законність носіння наданої зброї. Отримуючи зазначені документи на відрядження, ОСОБА_7 виконав дії, які сприймав як такі, що відповідають встановленому порядку отримав посвідчення №3608 про відрядження за наказом №129 від 04.02.2015 року, отримав позначку про вибуття з м. Щастя 06.02.2015 року, 09.03.2015 року прибув за місцем призначення та був прийнятий на облік Гайсинським РВК Вінницької області, 30.03.2015 року прибув до МБФ «Небесне сузір`я Айдар», 02.04.2015 року вибув з МБФ «Небесне сузір`я Айдар», а 03.04.2015 року прибув та прийнятий на облік Генічеським РВК. Таким чином, сукупністю наведених стороною обвинувачення доказів не встановлено, що ОСОБА_7 усвідомлював нікчемність документа, який він використовував і що він бажав скористатися тими пільгами або перевагами, які надавав підроблений документ. Також є переконливим висновок суду щодо відсутності доказів, які б спростовували твердження захисту, а також свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про те, що автоматична зброя та боєприпаси видані командуванням ОСОБА_7 законно для захисту України і він законно носив та зберігав зазначену зброю. Суд першої інстанції розглянув провадження в межах висунутого ОСОБА_21 обвинувачення відповідно до вимог ст.337 КПК України, а тому не досліджував і не аналізував інформацію щодо інших осіб, в діях яких можуть бути ознаки злочинів, зокрема посадових, а також і інших правопорушень, ознаки яких є в діях ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо незаконності вироку, оскільки наведені апелянтом доводи стосуються оцінки лише частини письмових доказів, зокрема наказу МО України №359 від 29.06.2005 року. На думку автора апеляційної скарги, суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим доказам та недостатньо повно мотивував свої висновки. Колегія суддів вважає, що такі твердження не відповідають змісту вироку, в якому наведений аналіз також і тим доказам, на які посилається прокурор. Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги і вважає, що висновки суду обґрунтовані аналізом доказового значення як окремих доказів так і їх сукупності.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4