Справа № 442/6941/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1109/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2017р. про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

представника Дрогобицької виправної колонії ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 засуджений вироком апеляційного суду ІваноФранківської області від 13.03.2009р. за п.9, п.12, п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі та вироком Ямпільського міського суду Сумської області від 16.03.2010р. за ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2016р. застосовано ЗУ №838-VIII від 26.11.2015 року за ч.5 ст.72 КК України та зараховано ОСОБА_6 у строк покарання час попереднього ув`язнення: з 14.11.2008р. по 22.11.2008р. та з 14.12.2008р. по 07.04.2010р.

Початок терміну відбування покарання 16.03.2010р., кінець терміну - 29.07.2022р.

Адміністрація Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» звернулась до суду із клопотанням, яке не було погоджено Спостережною комісією при Дрогобицькому міськвиконкомі, про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2017р. відмовлено у заміні засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу із доповненнями, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що на день розгляду справи судом першої інстанції він вважався таким, що на нього протягом останніх двох років не накладались стягнення, а отже покликання суду про те, що він не став на шлях виправлення, з огляду на допущенні ним порушення режиму відбування покарання, зокрема і злісного, є безпідставним. Звертає увагу, що кількість заохочень, які він отримав після 23.03.2016р., свідчить про його сумлінну поведінку і ставлення до праці, та те, що він став на шлях виправлення. За таких обставин, вважає й безпідставним мотив відмови у задоволенні клопотання суду першої інстанції з тих підстав, що 23.03.2016р. йому було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації. Вважає, що оскаржувана ухвала не містить жодних обґрунтувань та доказів того, що він не став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив таку задоволити, думку прокурора, який просив залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, з огляду на законність та обґрунтованість прийнятого рішення, пояснення представника виправної колонії у підтримку клопотання про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким, вивчивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин може бути застосована після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку призначеного судом покарання та за умови, що засуджений став на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з належною повнотою досліджено матеріали клопотання адміністрації виправної колонії, яке не було погоджено Спостережною комісією при Дрогобицькому міськвиконкомі, матеріали особової справи засудженого та встановлено, що засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 строку покарання.

З представлених документів, які враховані судом першої інстанції, вбачається, що засуджений ОСОБА_6 з 18.09.2009р. відбував покарання у Городищенській виправній колонії № 96, де характеризується посередньо, не заохочувався, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
З 03.01.2014р. ОСОБА_6 відбуває покарання у Дрогобицькій виправній колонії № 40, адміністрацією якої характеризується наступним чином: намагається дотримуватись встановлених вимог режиму відбування покарання, на даний час працевлаштований токарем в інструментальному цеху, 5 разів заохочувався за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку, разом з тим, допускав порушення установленого порядку відбування покарання, яке виразилось у зберіганні заборонених предметів, за що 09.06.2015р. притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу. Як вбачається з клопотання адміністрації виправної колонії 23.03.2016р. засудженому ОСОБА_6 комісією установи було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не став на шлях виправлення. Згідно довідки адміністрації виправної колонії на засудженого ОСОБА_6 згідно вироку суду пред`явлено позови на загальну суму 12 354, 57 грн., виконавчі листи до установи не надходили.
Окрім цього, колегія суддів враховує, що згідно характеристики адміністрації установи ОСОБА_6 під час перебування у СІЗО м. Івано-Франківська двічі допускав порушення вимог режиму відбування покарання, які виразились у зберіганні заборонених предметів, та втретє допустив таке саме порушення вже під час перебування у виправній колонії, а отже, така поведінка засудженого не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, навіть за умови погашення накладених стягнень за дані порушення.
З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що не став на шлях виправлення.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає прийняте у справі рішення законним, а подану апеляційну скаргу необґрунтованою.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне внести уточнення у резолютивну частину оскаржуваної ухвали, з огляду на те, що у такій помилково зазначено, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні подання, а не клопотання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
постановила:
Вважати, що у резолютивній частині ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2017р. зазначено, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання.

Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2017р. про відмову у задоволенні клопотання про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеженням волі без змін.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3