Справа № 301/2652/17

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" січня 2018 р. м. Іршава

В С Т А Н О В И В :
Посилається на те, що в провадженні слідчого СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_6 знаходиться згадане кримінальне провадження.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2017 року накладено арешт та тимчасово вилучене майно свідка ОСОБА_3 , а саме природній колотий камінь, бутовий «Андезит» орієнтовною вагою 20 тон, завантажений на дерев`яні піддони розміром 1,5м х 1,2м в загальній кількості 18 штук. Власником арештованого майна є ОСОБА_3 .
При розгляді питання про арешт майна ОСОБА_3 не був присутній з огляду на його не повідомлення.
Як вбачається з вказаної ухвали вказане майно було вилучене у водія ОСОБА_7 , яке йому не належить і він тільки його перевозив, як перевізник, згідно товарно-транспортної накладної № 91/09 від 27.05.2017 року, а замовник та вантажоодержувач є ОСОБА_8 , про що теж вказано в даній ТТН.
Разом з тим, при заповненні вказаних ТТН вантажовідправник неправильно вніс в графі «замовник та вантажоодержувач» анкетні дані замовника майна, тобто замість ОСОБА_3 записано ОСОБА_8 , а також неправильно вказано його адресу.
З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна свідка, на яке було накладене арешт, існує сукупність підстав, чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскацію у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди можливої конфіскації майна. Окрім цього матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту майна свідка.
Відносно ОСОБА_3 кримінальне провадження не відкривалось, йому не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України, вні не несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила кримінально-небезпечне діяння.
З моменту арешту майна пройшло більше семи місяців, підозра нікому не пред`явлена, досудове слідство на даний час триває і перспективи його завершення з огляду на його проведення ближнім часом не передбачається.
Кримінальне провадження знаходилось в СВ Мукачівського РВП Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області з 28 травня 2017 року і за цей період не проведено жодної слідчої дії і не встановлено по даному провадженню ні осіб або фактів які би свідчили, що в даних матеріалах є ознаки злочину, передбачені ч.2 ст. 240 КК України. Орган досудового розслідування СВ Мукачівського РВП Мукачівського відділу поліції, який кваліфікував дані отримані матеріали за ч.2 ст.240 КК України, не вбачаючи із зібраних матеріалів склад злочину вказаної статті КК, безпідставність взагалі внесення цього факту до «ЄРДР», вирішив визначити територіальну підслідність і передати через Мукачівську місцеву прокуратуру дане провадження до Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатської області.
Також, ОСОБА_3 є добросовісним набувачем цього майна, що підтверджується його показами, які є в кримінальному провадженні, а саме те, що він в травні 2017 року знаходився на заробітках в м. Києві де працював по благоустрою новобудови на лівому березі р. Дніпро. Під час виконання вказаних робіт власник забудови, знаючи що він із Закарпаття, попросив його придбати камінь породи «Андезит». Через мережу «Інтернет» ОСОБА_3 знайшов осіб зателефонував їм і дізнався що вони з с. Білки, Іршавського району і мають на продаж названий камінь. В подальшому він домовився про ціну і знайшов фірму перевізника з м. Хуст Закарпатської області, звідки 27.05.2017 року до с. Білки Іршавського району і було направлено автомобіль «Ман» з причепом до нього та надано номер телефону водія ОСОБА_7 . По телефону він в розмові з водієм пояснив йому куди треба їхати та завантажитись і дав водію номер телефону осіб які будуть завантажувати і відправляти вантаж. В той же день водій вантажного автомобіля передзвонив ОСОБА_3 та повідомив, що його неподалік с. Горбок Іршавського району було зупинено працівниками поліції та в подальшому разом з ними він прослідував до с. В. Коропець, Мукачівського району, де було викликано слідчо-оперативну групу за підозрою що нібито документи на вантаж не відповідають дійсності і автомобіль з вантажем було затримано. Почувши це ОСОБА_3 почав телефонувати особам, які завантажували камінь, які обіцяли, що вони у всьому розберуться, але потім зовсім перестали відповідати на його телефонні дзвінки.
З цих підстав власник майна ОСОБА_3 вважає, що на сьогодні відсутня потреба в перебуванні майна під арештом і останній підлягає скасуванню.
В судовому засіданні адвокат заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 клопотання підтримав і просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 та слідчий СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_6 заперечили в задоволенні клопотання.
Заслухавши учасників, перевіривши матеріали клопотання, вважаю, що таке слід задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, у тому числі, збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 98 КПК України,речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Дане кримінальне провадження раніше кваліфікувалося за ч. 4 ст. 358 КК України, постанова про перекваліфікацію (зі слів слідчого ОСОБА_6 ) в матеріалах справи відсутня.
З моменту відкриття кримінального провадження допитаний лише ОСОБА_3 , встановити та допитати інших осіб, причетний до даної події не представилося можливим.
Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 31.05.2017 року накладено арешт на колотий природний камінь (орієнтовною вагою 20 тон), завантажений на дерев`яні піддони (розміром 1,5х1,2 м) в загальній кількості 18 (вісімнадцять) штук).
Зазначена ухвала мотивована тим, що вказаний природний камінь може бути доказом по кримінальному провадженню, що порушене за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та відповідає критеріям ч. 2 ст. 171 КПК України.
ОСОБА_3 як користувач майна не був присутній в судовому засіданні під час вирішення питання про накладення арешту.
Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Згідно ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Разом з цим, відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням вищенаведеного, що клопотання є обґрунтованим і підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 16, 18, 100, 110, 171, 174, 309 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Іршавського

районного суду: ОСОБА_1