Справа №488/1309/15-к 15.03.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000346 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.07.2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст.296 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_5
захисники: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачений: ОСОБА_6
представник потерпілих: ОСОБА_9
______________________________
провадження № 11-кп/784/82 /18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_10
категорія ст.296 ч.4 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.4 ст. 296 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.
В зміненій апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 3 роки, та покладено, на підставі ст. 76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, та не виїжджати за межі України без погодження з названим уповноваженим органом.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Миколаївської обласної лікарні витрати медичного закладу на лікування потерпілого ОСОБА_11 в сумі 369,27 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, на загальну суму 1445, 29 грн..
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що судом не було належним чином мотивовано рішення в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку.
На думку прокурора, судом не враховано, що обвинувачений своєї провини не визнав, намагався уникнути відповідальності шляхом надання недостовірних показів, які спростовувались дослідженими матеріалами.
Крім того, вважає, що є необґрунтованим зазначене судом, що у останнього на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, і він чекає народження ще однієї дитини, оскільки даний висновок зроблений судом тільки на підставі дослідження копій свідоцтва про народження, що само по собі не може свідчити про фактичне виконання останнім батьківських обов`язків.
В зв`язку з вищевикладеним, прокурор вважає, що судом неповно досліджено обставини щодо особи обвинуваченого, та неправильно звільнено останнього від відбування покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що вирок суду є необґрунтований, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та судом не застосовано норму закону, який підлягає застосуванню.
Так, зазначає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вважає, що досліджені судом відеозаписи не підтверджують вчинення ним дій саме з хуліганських мотивів.
Стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Так, суд критично віднісся до показань ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які підтверджували свідчення обвинуваченого.
Наполягає, на тому, що судом не в повному обсязі досліджено всі докази, які доводять відсутність в його діях мотиву хуліганства.
Також, зазначає, що суд безпідставно не врахував той факт, що захисник потерпілих письмово підтвердив позицію потерпілих щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.
Вважає, що суд безпідставно не застосував до нього положення ч.5 ст. 36 КК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
В ніч з 30.01.2015 року на 31.01.2015 року обвинувачений ОСОБА_6 приблизно о 01 годині 00 хвилини, вийшовши із приміщення караоке-клубу «Командор», який розташований за адресою: м. Миколаїв, просп. Богоявленський (Жовтневий), 366, на сходи, що ведуть на другий поверх будівлі клубу, скориставшись незначним приводом, діючи умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, усвідомлюючи, що він знаходиться в громадському місці, ігноруючи елементарні правила поведінки, загальноприйняті норми суспільної моралі, безпідставно, намагаючись спровокувати конфлікт з раніше незнайомими йому потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , схопив ОСОБА_16 за капюшон куртки та потягнув його донизу, внаслідок чого ОСОБА_11 , втративши рівновагу впав, покотився сходами, забившись при цьому лівим стегном.
Після чого ОСОБА_6 , маючи намір продовжити свої хуліганські дії, спустившись слідом за ОСОБА_11 , витягнув із кишені пістолет «ГПМ» НОМЕР_1 , що весь час знаходився при ньому. Тим часом, ОСОБА_11 , який вже підвівся, побоюючись за своє життя та здоров`я, приготувався чинити опір протиправним діям ОСОБА_6 , з метою запобігання подальшій агресії з його боку. ОСОБА_6 , продовжуючи свої хуліганські дії, спрямував в обличчя ОСОБА_11 пістолет, здійснив один постріл, влучивши в обличчя, чим завдав йому тілесні ушкодження. ОСОБА_11 , побоюючись за своє життя, почав тікати.
Також, одночасно з ОСОБА_11 з території літнього майданчику, побоюючись за своє життя та здоров`я, почав тікати ОСОБА_15 . ОСОБА_6 , здійснив постріли в тікаючих від нього ОСОБА_11 та ОСОБА_15 . При цьому ОСОБА_6 здійснив три постріли в ОСОБА_11 , чим завдав тілесні ушкодження у вигляді ран на спині, та два в ОСОБА_15 , чим завдав тілесні ушкодженні у вигляді рани на спині і рани на лівій сідниці.
Після чого ОСОБА_6 , повернувся на сходи, що ведуть на другий поверх караоке-клубу «Командор», та, продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, усвідомлюючи, що він знаходиться в громадському місці, ігноруючи елементарні правила поведінки, загальноприйняті норми суспільної моралі, завдав потерпілому ОСОБА_17 один удар долонею лівої руки в обличчя, завдавши тим самим йому фізичний біль.
Після чого ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його протиправна діяльність може бути зафіксована камерами відеоспостереження, якими обладнана будівля караоке-клубу «Командор», вивів ОСОБА_17 за територію літнього майданчику караоке-клубу, та опинившись поза зоною фіксації камер відеоспостереження, продовжуючи свою протиправну діяльність, завдав ОСОБА_17 два удари кулаком лівої руки в обличчя та один удар правою рукою по голові зліва, чим завдав ОСОБА_17 тілесні ушкодження та фізичний біль. Від отриманих ударів ОСОБА_17 втратив рівновагу та впав на землю. ОСОБА_18 , не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, почав завдавати ОСОБА_17 удари ногами по різним частинам тіла, завдаючи тим самим фізичного болю ОСОБА_17 . ОСОБА_18 завдав ОСОБА_17 не менше двох ударів ногами.
Далі ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що своїми протиправними діями він повністю подавив волю та фізичну спроможність ОСОБА_17 до вчинення опору, залишив місце вчинення протиправних дій та покинув територію караоке-клубу «Командор».
Під час хуліганських дій ОСОБА_18 завдано тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 у вигляді ран в ділянці обличчя, спини, синця на лівому стегні, зламаних коронок других зубів на верхній щелепі справа та зліва та перших зубів на нижній щелепі справа та зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Також під час хуліганських дій ОСОБА_6 завдано тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 у вигляді рани в ділянці спини та в ділянці лівої сідниці, та потерпілому ОСОБА_17 у вигляді синця та поверхневої рани в ділянці лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку прокурорської апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_6 , суд вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі.
Так, обвинувачений, як на досудовому слідстві так і в суді першої та апеляційної інстанції наполягав на відсутності у нього хуліганських мотивів. Весь час стверджуючи, що конфлікт розпочали самі потерпілі, ще в залі кафе, і весь перебіг подій було зафіксовано на відеокамери, але повний відеозапис не було досліджено в суді першої інстанції.
Крім цього, до суду апеляційної інстанції надійшли листи від свідків ОСОБА_19 , який є директором клубу караоке, де відбувались данні події, ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які стверджують, що надавали в суді першої інстанції покази підтверджуючі відсутність в діях ОСОБА_6 хуліганського мотиву та наполягають на невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
З аналогічними вимогами, щодо неправильного встановлення хуліганського мотиву судом першої інстанції, звернулись до суду апеляційної інстанції і самі потерпілі.
Також на невідповідності висновків суду наполягав під час апеляційного розгляду представник потерпілих адвокат ОСОБА_21 , який стверджував, що потерпілі не мають жодних претензій до ОСОБА_6 .
Ухвалюючи дане рішення не було надано оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку відповідно до положень ст. 94 КПК України, а було лише викладено зміст наданих доказів, відокремлено один від одного.
В свою чергу, оцінка доказів полягає у тому, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.
До того ж, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Натомість, як слідує зі змісту вироку показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , щодо відсутності в діях ОСОБА_6 хуліганських мотивів, оскільки конфлікт розпочали першими потерплі, залишені поза увагою суду, без надання їм належної оцінки, як окремо, так і в цілому. Лише з зауваженням, що суд відноситься до них критично.
Що стосується інших доказів, наданих сторонами кримінального провадження, то вбачається односторонність їх дослідження, без надання належної оцінки, що призвело до неповноти судового розгляду справи, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Таким чином, аналізуючи зміст зазначеного вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту. Обґрунтованість вироку полягає в тому, що в ньому повинні бути відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду, які відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, які досліджені в судовому засіданні та оцінені відповідно до вимог с. 94 КПК України. Вмотивованість полягає в наведені належних і достатніх мотивів та підстав, які свідчать про переконання суду в достовірності зібраних та досліджені у судовому розгляді доказів, на яких ґрунтуються висновки суду стосовно всіх питань. В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не було досліджено та надано оцінки всім доказам по справі як окремо та і в їх сукупності, а також не наведено мотиви та підстави прийняття одних доказів та не прийняття інших.
За таких обставин, вирок суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.
Оскільки судом першої інстанції не були належним чином оцінені обставини, шляхом дослідження доказів, наданих сторонами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений процесуальної можливості повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони були неналежно досліджені та оцінені судом першої інстанції.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме, законності, безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд позбавлений можливості постановити остаточне рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають задоволенню частково, як такі, що містить вимогу про скасування вироку.
У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.
При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі та усунути вищевказані порушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.376 ч.2, 405, 407, 409,415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.07.2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: