Справа № 405/5012/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006099 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницький, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.11.2006 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, 19.04.2007 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу 850 грн., 09.06.2009 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.187, ст.71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, 18.07.2014 року на підставі постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області умовно достроково звільнений від відбування покарання на 2 роки 4 місяці 1 день, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за наступних обставин.

В січні 2016 року, точного часу та дати судом не встановлено, ОСОБА_8 , спілкуючись зі своїм раніше знайомим ОСОБА_6 , дізнався від останнього про необхідність проведення ремонтних робіт автомобіля ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне заволодіння даним транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, умисно, та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Кропивницький, вул. Криворізька, 35, зловживаючи довірою знайомого ОСОБА_6 , запевнивши його в особистій добросовісній допомозі щодо здійснення відновлювального ремонту автомобіля марки ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, шахрайським шляхом незаконно заволодів даним транспортним засобом вартістю 16 490 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 всупереч волі ОСОБА_6 автомобіль марки ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору продав ОСОБА_9 , спричинивши своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 16 490 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав в повному обсязі, зазначивши, що з потерпілим перебував в дружніх відносинах, знайомі приблизно з 2015 року. Автомобіль ВАЗ 21011 перебував у власності потерпілого ОСОБА_6 , який він періодично ремонтував. Розмовляв з ОСОБА_6 з приводу необхідності продажу автомобіля, під час якої ОСОБА_6 сказав, що якщо буде нормальна сума від продажу авто, то він не проти. ОСОБА_6 дав йому авто, щоб відремонтував та документи. Він разом з потерпілим поставили автомобіль у знайомого ОСОБА_10 на подвір`ї. Він з ОСОБА_11 домовились про продаж йому автомобіль за 15 тис. грн. Приїхали до ОСОБА_10 з ОСОБА_11 , щоб останній глянув авто. Після чого вирішили поїхати в гараж до нього, щоб оглянути технічний стан авто. ОСОБА_12 сказав, що забирає автомобіль на ремонт, про продаж нічого йому не сказав. Як тільки він виїхав, то в`їхав в дерево. На місці ДТП домовились з ОСОБА_11 про продаж і він зателефонував ОСОБА_6 та повідомив про це. ОСОБА_13 викликав евакуатор, забрав автомобіль з місця ДТП та в подальшому відремонтував його. Визнає, що винен кошти потерпілому ОСОБА_6 .

Незважаючи на повне не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, його вина доводиться дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами, обсяг дослідження яких визначений судом з урахуванням думки учасників судового провадження:
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що з обвинуваченим перебував в дружніх відносинах. В жовтні 2015 року продавав запчастини на ринку. Приїхав ОСОБА_14 і повідомив, що є покупець на запчастини, і що їх треба доставити до м. Кіровограда, щоб покупець міг їх оглянути. Він погодився і на автомобілі знайомого вони разом привезли запчастини в місто, однак покупець не з`явився. Деталь залишилася в ОСОБА_15 , який її так і не віддав. В грудні 2015 року ОСОБА_14 запропонував йому відремонтувати його автомобіль ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, в рахунок вартості деталі, яку він йому не повернув, на що він погодився. Автомобіль залишив у знайомого ОСОБА_10 в подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 . Техничний паспорт з ключами передав ОСОБА_16 для здійснення транспортування автомобіля на ремонт. ОСОБА_17 він попередив, що ОСОБА_14 забере автомобіль на ремонт. Через тиждень ОСОБА_14 зателефонував йому і повідомив, що вдарив автомобіль та запевнив його, що відремонтує. В кінці січня 2016 року на початку лютого 2016 року в телефонній розмові ОСОБА_14 повідомив йому, що продав його автомобіль, при цьому нічого не пояснивши про обставини продажу та причини. Запевнив, що відшкодує вартість авто і вартість деталей.

ОСОБА_14 продав автомобіль без його згоди. Знайти його він не міг і лише влітку 2016 року він звернувся з заявою в поліцію. Наміру продавати авто в нього не було, оскільки потрібна була згода його матері, так як більшу частину коштів для придбання авто дала саме вона. З ОСОБА_18 про продаж автомобіля ніяких розмов не було. Отримані кошти за проданий авто ОСОБА_19 йому не передавав. На досудовому розслідуванні повернули йому не відремонтоване авто в гіршому стані, ніж був.

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні показав, що йому зателефонував ОСОБА_14 і попросив поставити автомобіль ОСОБА_21 до нього в гараж, так як автомобіль поламався. ОСОБА_14 та ОСОБА_22 приїхали на автомобілі жигуль «копійка», оранжевого кольору і поставили його в гараж. Протягом тижня вони вдвох приїзджали декілька разів і ремонтували автомобіль. Ще десь через 2 тижні приїхав сам ОСОБА_14 без ОСОБА_6 з документами та ключами на автомобіль і повідомив, що забирає авто на ремонт. Через хвили 20 подзвонив ОСОБА_14 і попрохав гроші на евакуатор, так як вдарив авто. Він йому відмовив.

- показаннями свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні показав, що у ОСОБА_6 у власності було авто «копійка». ОСОБА_14 зателефонував о 7 годині взимку 2016 року і повідомив, що їхав на автомобілі ОСОБА_21 , який взяв відремонтувати, потратив у ДТП і автомобіль залишив в якості завдатку за відшкодування шкоди в майбутньому.

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що взимку ОСОБА_14 йому зателефонував та запропонував купити автомобіль марки ВАЗ 2101, на що він погодився. Зустрілися на районі ОСОБА_24 , він оглянув автомобіль, який стояв у дворі будинку. ОСОБА_14 дав оглянути документи на машину. Техпаспорт та страховка були оформлені на іншу особу. Домовилися за суму угоди в 10 тис. грн. ОСОБА_14 повинен був перегнати автомобіль до нього в гараж, тоді і розплатитись. ОСОБА_14 сів в автомобіль, щоб перегнати його і по дорозі потрапив в ДТП. На місці ДТП домовились про купівлю продаж автомобіля, він передав кошти ОСОБА_16 ОСОБА_25 повідомив, що фактичним власником автомобіля є ОСОБА_22 , з яким, зі слів ОСОБА_15 , той розмовляв і запевнив його, що передасть кошти ОСОБА_26 . Автомобіль він відремонтував і їздив на ньому півроку, після чого працівники поліції його вилучили.

- протоколом огляду місця події від 12.05.2016 року, в ході якого оглянуто територію шиномонтажу, що знаходиться по вул. Фісановича, 1 в м. Кропивницький, де виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору та технічний паспорт на даний автомобіль (а.к.п.5);

- висновком товарознавчої експертизи №48 від 27.05.2016 року, згідно з яким вартість автомобіля марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 31.01.2016 року становить 16490 грн. (а.к.п.34-37)

Оцінюючи вище приведені докази, як кожен окремо так і в їх сукупності між собою, суд відмічає відсутність в них протиріч і констатує повну узгодженість та достатність для встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вчиняв незаконне заволодіння автомобілем, а лише допомагав в його продажі, суд вважає такими, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Покази обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілого, який в судовому засіданні детально описав дії обвинуваченого по заволодінню його автомобілем, зазначивши про існування між ними певних правовідносин, які стали підставою передачі авто останньому для здійснення безкоштовного ремонту в рахунок боргових зобов`язань ОСОБА_8 перед ним; про відсутність його волевиявлення та наміру щодо продажу автомобіля з посиланням на існуючі об`єктивні причини цього.

Показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. Так, свідок ОСОБА_20 зазначив, що на території його домоволодіння знаходився автомобіль ОСОБА_6 в неробочому стані. Забираючи автомобіль ОСОБА_8 повідомив йому, що вчиняє такі дії для проведення ремонту в іншому місці. Свідок ОСОБА_23 показав, що після ДТП ОСОБА_8 особисто йому в телефонній розмові повідомив, що їхав на автомобілі ОСОБА_6 , який взяв у останнього відремонтувати. Окрім того, свідок ОСОБА_9 підтвердив, що купив авто у ОСОБА_8 , з ОСОБА_6 не спілкувався і не зустрічався. ОСОБА_8 його запевнив, що продає зі згоди ОСОБА_6 і кошти за продаж авто передасть йому.

Показання потерпілого, свідків, які вказують на обставини, спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, є логічними, послідовними, взаємодоповнюючими та такими, що не викликають жодних сумнівів у суду.

Послідовність та узгодженість дій обвинуваченого ОСОБА_27 підтверджують наявність попереднього умислу в обвинуваченого на вчинення протиправних дій, а саме: незаконного заволодіння транспортним засобом поза волею ОСОБА_6 шляхом зловживання його довірою.

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Вирішуючи питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, не одружений, не маючий утриманців, не працюючий, на обліку в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» не перебуває, з 2006 року знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Обласний наркологічний диспансер» внаслідок вживання трамадолу, ефедрону, алколоїдів, синдром залежності, перебуває на амбулаторному лікуванні в медчастині УВП №14 з діагнозом: Хронічний вірусний гепатит «С», стадія загострення. В20 (ВІЛ інфекція) IV клінічна стадія. ОСОБА_8 будучи неодноразово судимий, певних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в період умовно дострокового звільнення знову вчинив тяжкий злочин.

Обставини, пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, судом не встановлено.

Беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та те, що ОСОБА_8 раніше судимий за корисливий злочин, певних висновків для себе не зробив і знову вчинив кримінальне правопорушення, суд вважає що його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі, з призначенням покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для попередження вчинення ОСОБА_8 нового кримінального правопорушення та його перевиховання.

Беручи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в період умовно дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2009 року, згідно ч.1 ст.71 КК України йому необхідно призначити покарання за сукупністю вироків.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Долю речових доказів, суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

Витрати за проведення експертних досліджень в сумі 703,68 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

Керуючись ст.ст.368, 371, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.289 КК України і призначити покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2009 року і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 /шість/ років 1 місяців.

Строк відбування покарання рахувати з 26.06.2017 року - з дня обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_8 по день набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Речовий доказ: автомобіль марки ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, 1976 року випуску, який переданий ОСОБА_6 залишити останньому як йому належний.

Витрати за проведення експертних досліджень в сумі 703,68 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_28