Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3021/16-к
Провадження № 1-кп/723/3118/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2017 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі колегії суддів:

головуючого суддi ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених: ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у вiдкритому підготовчому судовому засiданнi в м. Сторожинець скаргу адвоката обвинувачених ОСОБА_8 на дії та бездіяльність слідчого і прокурора в порядку ч.2 ст.303 КПК України

встановив
В провадженні Сторожинецького районного суду, Чернівецької області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007159 від 24.07.2016 року по обвинуваченю ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 та ст.257 КК України та ОСОБА_6 за п.6, п.12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, 257, ч.1 ст.263, ч.3 ст.15 ч.3 ст.289 КК України.

В ході підготовчого судового засідання захисником обвинувачених, адвокатом ОСОБА_8 , в порядку ч.2 ст.303 КПК України, подано письмову скаргу з посиланням на те, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження заступник начальника СУ ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_9 17.02.2016 року виписав повістку про виклик на 22.02.2016 року на 9 годину ранку ОСОБА_6 тобто, достовірно знаючи, що повістка не буде вручена, через короткий проміжок часу, ОСОБА_9 грубо проігнорував вимоги ч.8 ст.135 КПК України, щодо завчасного, не менш ніж за три дні, вручення повістки.

Призначивши, таким чином виклик ОСОБА_6 на 22.02.2016 року та не дочекавшись його результату, вже 19.02.2016 року слідчий підготував клопотання до суду про привід ОСОБА_6 .

Вважає що такі дії начальника відділу СУ ОСОБА_9 істотно порушують вимоги кримінально-процесуального закону, оскільки не відповідають приписам ст.9 КПК України, ст.19 Конституції України, а тому просив визнати вказані дії неправомірними та скасувати їх.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_8 , а також обвинувачений ОСОБА_6 скаргу підтримали, посилаючись на викладені в ній обставини та просили її задовольнити, Не заперечував проти задоволення скарги і обвинувачений ОСОБА_7 .

Прокурор в суді висловила свою думку щодо поданої скарги та просила відмовити в її задоволенні посилаючись на безпідставність скарги.

Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши обґрунтування і вимоги скарги та правові підстави скарги, суд приходить до таких висновків.

Із скарги вбачається, що скаржник оскаржує дії заступника начальника СУ ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_9 щодо виписки ним 17.02.2016 року повістки про виклик ОСОБА_6 на 22.02.2016 року на 9 годину ранку, достовірно знаючи, що повістка не буде вручена не менш ніж за три дні, як того вимагає ч.8 ст.135 КПК України.

Згідно положень статей 133, 135 КПК України, слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного у встановлених випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії. Особа викликається шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. При цьому особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Як вбачається із наданої суду, стороною захисту копії повістки про виклик, ОСОБА_6 дійсно викликався 17.02.2016 року на 22.02.2016 року на 09,00 годин ранку до заступника начальника відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_9 , який був слідчим в кримінальному провадженні, для участі в слідчих діях в якості підозрюваного в цьому кримінальному провадженні.

Із реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту щодо ОСОБА_6 (стор.7 поз.186) вбачається, що ОСОБА_6 17.02.2016 року було повідомлено про підозру, що також підтверджується і письмовими документами наданими суду стороною захисту як додаток до скарги із яких вбачається, що письмове повідомлення про підозру вручено 17.02.2017 року підозрюваному у відповідності до ст. 278 КПК України у спосіб передбачений для вручення повідомлень.

.

Згідно ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб,передбачений для вручення повідомлень.

Статтею 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Таким чином здійснюючи системний і ґрунтовний аналіз вказаних правових норм, суд вважає, що в даному випадку слідчий не здійснював виклик ОСОБА_6 для допиту, а для участі в іншій процесуальній дії пов`язаній із повідомленням про підозру, про яку слідчий повідомив підозрюваного ОСОБА_6 у спосіб визначений процесуальним Законом та у строк який законодавець визначив терміном «якнайшвидше». При цьому неприбуття ОСОБА_6 на такий виклик, не мало і не могло мати, згідно норм ч.3 ст.111 КПК України, негативних наслідків передбачених статтею 139 КПК України.

Тобто жодних порушень норм кримінально-процесуального Кодексу України при складанні повідомлення-повістки про виклик ОСОБА_6 від 17.02.2016 року, пов`язаної із врученням ОСОБА_6 повідомлення про підозру у спосіб передбачений для вручення повідомлень, судом не встановлено, а тому в цій частині мотиви скарги не відповідають вимогам кримінально-процесуального законодавства України і вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи другу частину скарги, вимоги якої стосуються підготовки 19.02.2016 року клопотання до суду про привід ОСОБА_6 , хоча він і викликався перед цим повісткою на 22.02.2016 року, суд виходить з того, що наявність повістки від 17.02.2016 року про виклик ОСОБА_6 на 19.02.2016 року, взагалі не має ніякого відношення до підготовленого слідчим, цього числа зазначеного в скарзі клопотання про привід.

Привід, згідно ст.140 КПК України, полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час. Вказана дія може бути вчинена, щодо підозрюваного, за правилами ч.1 ст. 139 КПК України, у випадку неявки на виклик без поважних причин, при наявності підтвердження про отримання повістки і при неповідомленні про причини неявки.

Таким чином при відсутності відповідного документа про вручення підозрюваному повістки про виклик, а також у випадку вчинення такої процесуальної дії як повідомлення у кримінальному провадженні, застосування примусового приводу є законодавчо неможливим.

Виходячи з цього, суд знаходить, що сторона захисту, знаючи про відсутність наслідків неприбуття підозрюваного на виклик пов`язаний із врученням повідомлення про підозру, з незрозумілих причин, не вказує правильно назву клопотання підготовленого слідчим 19.02.2016 року, а саме «про дозвіл на затримання з метою приводу» і називає його «про привід», достовірно знаючи, що таке клопотання слідчим не виносилось.

Виходячи із фактичних обставин справи і допускаючи, що така зміна назви клопотання, вчинена не навмисно, а внаслідок помилки, суд знаходить, що вказана помилка повністю виключає можливість оскарження дій слідчого в цій частині, з огляду на таке.

Із положень ст.188 КПК України вбачається, що слідчий має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається із клопотання про дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу, яке було додане до скарги захисника, органом досудового розслідування подано до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

В клопотанні про затримання з метою приводу, слідчий обґрунтовуючи підстави для тримання під вартою, зазначає, що є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 одержавши відомості про звернення органу досудового розслідування до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, вчинить дії передбачені в ст.177 КПК України, а тому його слід затримати з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Очевидним є те, що в клопотанні про дозвіл на затримання з метою приводу, яке захисник називає клопотанням про привід, немає жодної згадки про неприбуття підозрюваного ОСОБА_6 до слідчого на дату визначену повісткою від 17.02.2016 року, що без сумніву повністю спростовує всі доводи скарги в цій частині.

Зважаючи на зазначене, скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_8 на дії та бездіяльність слідчого, прокурора в порядку ч.2 ст.303 КПК України, щодо визнання дій начальника відділу СУ ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_9 по складанню повістки від 17.02.2017 року та клопотання про привід ОСОБА_6 і скасування цих процесуальних дій, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 111, 133, 135, 139, 140, 188, 278, 303, 304, 314, 392 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на дії та бездіяльність слідчого і прокурора в порядку ч.2 ст.303 КПК України, щодо визнання дій начальника відділу СУ ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_9 по складанню повістки від 17.02.2017 року та клопотання про привід ОСОБА_6 і скасування цих процесуальних дій, залишити без задоволення.

Ухвала, окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення.

Повний текст ухвали оголошено 29 грудня 2017 року

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3