УХВАЛА
19 січня 2018 року Справа № 7-20к2002
Номер провадження 1-в/608/3/2018
Колегія суддів Чортківського районного суду Тернопільської області в складі:
головуючого судді: Квятковської Л Й
суддів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2
при секретарі ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,.
представника установи ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного вироком суду, відповідно до ст. 537,539 КПК України та з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини від 9 липня 2013 року в справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства», -
В грудні 2017 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до Чортківського районного суду Тернопільської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного 24 квітня 2002 року вироком військового апеляційного суду Західного регіону України.
Засуджений ОСОБА_5 подане ним клопотання підтримує, просить задовольнити посилаючись на Конституцію України, рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року,30 січня 2003 року та 02 листопада 2004 року, Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини від 04 грудня 1950 року, постанову Верховного Суду України від 26.10.2017 року.До праці під час відбуття покарання він не залучався, тому шкода потерпілим ним не відшкодована.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримує, просить його задовольнити та умовно-достроково звільнити засудженого від відбування покарання.
Вислухавши пояснення засудженого та його захисника, представника державної установи "Чортківська установа виконання покарань (№26), який пояснив, що під час відбування покарання засудженим ОСОБА_5 в їхній установі ні стягнень ні заохочень не мав, думку прокурора, який вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з таких мотивів.
Судом встановлено, що вироком військового апеляційного суду Західного регіону України від 24 квітня 2002 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 117,ч. 2 ст. 118, п."ж" ст. 93,42 Кримінального кодексуУкраїни до довічного позбавлення волі.
9 липня 2002 року ухвалою Верховного суду України вирок військового апеляційного суду Західного регіону від 24 квітня 2002 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 118 КК України(1960 року) на ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 153 КК України(2001 року), перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст.117 КК України(1960 року) на ч. 1 ст. 152 КК України(2001 року) та відповідно до ст. 70 КК України(2001 року) за сукупністю злочинів, передбачених ст. 15 ч. 3, 153 ч. 1 КК України (2001 року), ст. 118 ч. 2 та ст. 93 п."ж" КК України (1960 року ) ОСОБА_5 остаточно вважати засудженим до довічного позбавлення волі з позбавленням військового звання "лейтенант".
29 листопада 2016 року ухвалою апеляційного суду Закарпатської області строк попереднього ув`язнення з 18 червня 2001 року до 9 липня 2002 року включно зараховано в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На даний час засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Чортківська установа виконання покарань» (№ 26).
У клопотанні засуджений стверджує, що вже відбув покарання у виді позбавлення волі 17 років і шість місяців, подальше його перебування в місцях позбавлення волі суперечить ст.ст. 19,29 Конституції України та ст.ст. 49, 50 КК України, а також практиці Європейського суду з прав людини. Вказує, що в національному законодавстві України не розкрите поняття «довічне позбавлення волі», а тому таке покарання не може бути застосоване як безстрокове позбавлення волі засудженого. Також як на підставу задоволення клопотання посилається і на закінчення на даний час строку давності виконання обвинувального вироку.
Суд не погоджується з такими доводами ОСОБА_5 та його захисника з наступних підстав:
Судом встановлено, що 22 лютого 2000 року Кримінальний кодекс України 1960 року було доповнено статтею 25-2 «Довічне позбавлення волі», а також доповнено статтю 23 пунктом 1-1 вказаного Кодексу, якими передбачалося застосування до осіб, що вчинили злочини, довічне позбавлення волі. Вказаний вид кримінального покарання у виді довічного позбавлення волі був встановлений законодавцем з метою заміни такого виду покарання, як смертна кара.
ОСОБА_5 був засуджений вироком суду до довічного позбавлення волі 24 квітня 2002 року, тобто в період, коли кримінальний закон передбачав можливість застосування такого покарання, як довічне позбавлення волі за вчинення особливо тяжких злочинів.
Стаття 81 Кримінального кодексу України містить положення про застосування умовно-дострокового звільнення. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 Кримінального кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (ч. 3 ст. 81 КК України).
Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53,частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає недоцільним, оскільки в такому випадку на виконання рішення Європейського суду держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушеного в клопотанні засудженого питання законодавчо не передбачено. Крім того, в п. 109 цього ж рішення ЄС констатовано, що «.. якщо національне законодавство дає можливість перегляду довічного позбавлення волі з метою його заміни, пом`якшення, звільнення чи про умовно-дострокове звільнення засудженого, цього буде достатньо, щоб задовольнити вимоги ст. 3 Конвенції.» Статтею 87 ч. 2 КК України передбачено заміна довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років позбавлення волі актом про помилування, який відповідно до ч. 1ст. 87 КК України належить до компетенції Президента України.
За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання, немає.
Керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України, ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -
Відмовити за безпідставністю в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного вироком суду, відповідно до ст. 537, 539 КПК України, та з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини від 9 липня 2013 року в справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства».
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд протягом семи днів з часу її оголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_8

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2