УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року

м. Київ
справа № 357/10445/16-к
провадження № 51-4964ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в станиці Орджонікідзевській Сунженського району Чечено-Інгушської Автономної Радянської Соціалістичної республіки, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останнього разу за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК.
Суть питання
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 25 липня 2016 року приблизно о 09:20 у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_2 де застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, схопив ОСОБА_5 за зап`ястя правої руки і, розтискаючи її кулак, намагався відкрито викрасти належні потерпілій 50 грн, які та тримала в кулаці, а також зірвати з шиї жінки золотий ланцюжок із хрестиком вартістю 5831,88 грн, але з причин, що не залежали від його волі, не довів злочину до кінця, оскільки на крики потерпілої про допомогу відгукнулися сусіди.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор указує на те, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 419 КПК, належним чином не обґрунтував свого рішення про залишення вироку місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін, залишивши поза увагою доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів і до нього за попередніми вироками вже застосовувалося положення ст. 75 КК, однак засуджений повертався до вчинення злочинів, що, на думку прокурора, свідчить про стійку схильність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, а тому прокурор вважає, що застосування до засудженого положень ст. 75 КК є необґрунтованим з урахуванням ще й того, що він вчинив злочин щодо особи похилого віку. Також прокурор зазначає, що апеляційний суд усупереч п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК в резолютивній частині ухвали не зазначив свого висновку по суті вимог апеляційної скарги, що, на думку скаржника, свідчить про фактичне неприйняття цим судом рішення за апеляційною скаргою сторони обвинувачення.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржуються.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Статтею 75 КК визначено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст. 75 КК згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого, котрий чистосердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що суд визнав як обставини, які пом`якшують покарання, а також те, що злочин ОСОБА_4 вчинив в у стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку суд визнав обставинами, які обтяжують покарання.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про можливість призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що, прокурор не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним прокурором у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі, додатково врахував надані засудженим позитивні характеристики з місця проживання та роботи і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про можливість виправлення засудженого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Призначене засудженому покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК в резолютивній частині ухвали апеляційного суду зазначаються висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, як убачається з його рішення, залишивши вирок місцевого суду без зміни, в резолютивній частині ухвали не зазначив про прийняте рішення стосовно апеляційної скарги прокурора.
Разом із тим, у цьому випадку вказане порушення суд касаційної інстанції не вважає істотним у розумінні ст. 412 КПК, оскільки воно не впливає на законність та обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення. З ухвали цього суду вбачається, що апеляційний перегляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснювався лише за апеляцією прокурора, а в мотивувальній її частині детально, в повному обсязі викладено мотиви та підстави залишення апеляційної скарги без задоволення.
Така позиція колегії суддів узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 лютого 2018 року у справі № 369/2797/16-к.
З огляду на вказане, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3