АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/1067/17 Номер провадження 11-кп/786/428/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК - С.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Диканського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 593 грн. 22 коп.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

В червні 2017 року обвинувачений, перебуваючи у лісопосадці поблизу с. Дячкове Диканського району Полтавської області, знайшов дикорослу рослину коноплі, з якої зірвав листя, тим самим незаконно придбавши наркотичний засіб, та переніс його до свого місця проживання до будинку АДРЕСА_2 , де висушив та подрібнив, незаконно виготовивши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який незаконно зберігав без мети збуту.
13 листопада 2017 року працівниками поліції під час проведення обшуку у помешканні ОСОБА_8 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 27,839 г.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і безпідставного звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Вважає за необхідне ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України на 4 місяці арешту.

При цьому прокурор вказує про необґрунтоване посилання суду на досудову доповідь представника органу пробації, як на підставу застосування ст.75 КК України. Стверджує, що визнання вини, щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини не є підставою для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, за змістом апеляційної скарги прокурор наголошує про м`якість призначеного покарання у виді позбавлення волі та водночас прохає обрати його у виді арешту.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали рішення суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.309 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги прокурора є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Місцевий суд, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, призначив обвинуваченому покарання, наближене до максимального, передбаченого санкцією інкримінованого злочину.

Таке покарання відповідає вимогам ст.65, ст.50 КК України та є справедливим.

Твердження в апеляційній скарзі про м`якість призначеного покарання у виді позбавлення волі є суперечливим та необґрунтованим, оскільки прокурор прохає визначити його у виді арешту, тобто застосувати більш м`який вид покарання.

Згідно з приписами ст.75 КК України, зокрема, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так суд, оцінюючи: як тяжкість вчиненого злочину, так і конкретні обставини кримінального провадження; особу винного, який працює, має на утриманні малолітню дитину та виховує ще двох дітей своєї співмешканки, позитивно характеризується за місцем проживання; його ставлення до вчиненого, а саме щире каяття та розуміння наслідків; враховуючи досудову доповідь представника уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі; обґрунтовано дійшов висновку, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Таким чином, при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України суд першої інстанції застосував принцип індивідуалізації призначення покарання та навів переконливі підстави такого рішення.
Судове рішення належним чином вмотивоване і відповідає вимогам ст.374 КПК України. Порушень закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Диканського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4