АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2081/17 Справа № 207/2835/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001603 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року у кримінальному провадженні щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Нікольськ, м. Джезказган Карагандинської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнано винними у вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 80 годин.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставинах.

28 листопада 2015 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_8 знаходився біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , де в ході сварки зі своєю сусідкою ОСОБА_10 на підставі особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, навмисно наніс їй кулаком своєї правої руки удар в ділянку її лівого ока, після чого, утримуючи ОСОБА_10 за пальто, умисно штовхнув останню в палісадник, від чого вона впала на спину, та наніс три удари кулаком своєї правої руки по її обличчю, та не менше трьох ударів по її рукам, якими вона закривала своє обличчя, також наніс їй два удари правою ногою по її правій нозі, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: синців та садна на голові, саден на верхніх кінцівках, синця на правому стегні, які відносяться до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що висновки суду першої інстанції покладені в основу вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які спростовують покази потерпілої. Також посилається на те, що в ході судового розгляду прокурором було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії висновку експерта № 1316-е від 09.12.2015 року щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої. Разом з тим, ч. 12 ст. 290 КПК України визначає, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Про це було заявлено під час судового засідання. Але всупереч цього, судом вказаний висновок було визнано та покладено в основу вироку. Крім цього, судом 1 інстанції не усунуто суперечності у показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в частині часу скоєння злочинуита предметів одягу потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника та просив задовольнити її в повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який вважав, що вирок суду законний та обґрунтований, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначенні у ст. 91 КПК України обставини повинні бути підтвердженні належними і допустимими доказами: свідченнями, показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частинами 1, 6 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і на нього одержана відповідь.
Вказані вимоги кримінального процесуального законодавства судом було істотно порушені.
Невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недоспутимими як докази. Водночас відкриттю, окрім протоколів, в яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.
Чинний Кримінальний процесуальний закон не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкритті одна одній. Заборона адресована суду, який,згідно з частиною дванадцятою статті 290 КПК України, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення в суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатись від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.
Частина дванадцята статті 290 КПК України фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів. Вона полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, не відкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їхню доказову базу, що, в свою чергу , може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.
Вказана правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2017 року за № 5-364кс16 та від 12 жовтня 2017 року за № 5-237кс(15)17.
При перевірці матеріалів кримінального провадження під час апеляційного розгляду встановлено, що на момент відкриття слідчим матеріалів досудового розслідування стороні захисту постанова про призначення судово-медичної експертизи від 03.12.2015 року не надавалась.
Вказана постанова була долучена прокурором в ході судового розгляду у суді першої інстанції 18.08.2017 року разом із висновком експерта №1316-е від 09.12.2015 року, при цьому судом першої інстанції ці документи не досліджувались, не проголошувалися сторонам кримінального провадження, що безумовно є порушенням вимог ст.ст. 349, 358 кримінального процесуального закону, і вказаний висновок експерта покладений в основу вироку.
Оскаржуючи вирок суду першої інстанції адвокат ставить під сумнів допустимість вказаного висновку експерта з огляду на порушення стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України та не відкриття вказаних матеріалів стороні захисту.
В контексті забезпечення права на справедливий суд доречно нагадати й акцент Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) на необхідності чіткого дотримання положень з питань допустимості доказів. І хоча Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що допустимість доказів є справою національних судів й він не має загальної компетенції вирішувати, чи припустилися національні суди помилок у застосуванні законодавства або оцінці фактів, він все ж покликаний перевіряти справедливість провадження («Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).
Система справедливого судочинства має інтегруючий характер стосовно інших конвенційних прав і гарантій та слугує своєрідним підґрунтям для існування ще принаймні кількох принципів презумпції невинуватості, змагальності та принципу процесуальної рівності сторін. Їх доказовий аспект з питань якості доказів, насамперед, стосується питання про те, чи була особа засуджена «відповідно до закону», з огляду на що у практиці Європейського суду сформульовані окремі положення щодо допустимості доказів у судовому провадженні.
Так, на необхідності надання доступу стороні захисту до матеріалів, які стосуються негласних слідчих (розшукових) дій, як гарантії справедливого судового розгляду, йдеться у рішенні Європейського суду «Едвардс і Льюіс проти Сполученого Королівства» від 27 жовтня 2004 року, в якому зазначено, що, відповідно до вимоги справедливості, передбаченої статтею 6 Конвенції, прокуратура мала ознайомити захист з усіма доказами у справі як на користь, так і проти обвинуваченого, і те, що у вказаній справі цього не було зроблено, призвело до недоліків судового розгляду.
Також, відповідно до принципу рівності сторін, сторона обвинувачення не вправі приховувати, не надавати обвинуваченому матеріали, що перебувають у неї або доступні їй, які можуть допомогти обвинуваченому звільнитися від кримінальної відповідальності чи отримати менш суворий вирок. Це право (і, відповідно, обов`язок держави) було підтверджено у справі «Джасперс проти Сполученого Королівства» від 16 лютого 2000 року. Таке правило стосується й матеріалів, які можуть викликати сумнів щодо доказів, наданих обвинувачем.
З огляду на вище встановлені обставини, враховуючи те, що постанова слідчого про призначення судово-медичної експертизи та висновок експерта № 1316-е від 09.12.2015 року були долучені в ході судового розгляду судом першої інстанції за клопотанням прокурора та не дослуджувалися судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 290 КПК України не були відкритті стороні захисту, що колегія суддів вважає порушенням права ОСОБА_8 на захист.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора, тобто прокурор повинен довести всі елементи складу кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
У відповідності до положень ст.124 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.
Зважаючи на викладені обставини, відповідно до засад змагальності і презумпції невинуватості колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду та порушення вимог ст. 370 КПК України, що відповідно до ст.ст. 7,9 КПК України тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року задовольнити частково.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 , засудженого за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4