АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 632/1636/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1019/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого: 28.04.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 - ч.1 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 08.06.2015 року Печерським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; засудженого 15.02.2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднане не відбуте покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року та остаточно призначено до відбування 3 роки 6 місяців позбавлення волі, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування вимог Закону України «про амністію у 2016 році».
Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 після ухвалення вироку Печерського районного суду м.Києва від 29.04.2014 року, яким він був засуджений за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, з встановленням іспитового строку на 2 роки, до повного відбуття покарання, знову вчинив умисний злочин передбачений ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за скоєння якого вироком суду був визнаний винним та засуджений до покарання на підставі ст.71 КК України, тому, відповідно до пункту «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія до нього застосована бути не може.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його клопотання про застосування вимог Закону України «про амністію у 2016 році». В обґрунтування посилається на те, що на даний час він відбув третину строку основного покарання, вину визнав у повному обсязі та розкаюється у вчиненому злочині.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проте задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році».
Згідно до ст. 3 наведеного Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, а на підставі ст. 71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року та остаточно призначено до відбування 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Покарання засуджений відбуває з 29.11.2016 року. Станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 відбув більше ? частини призначеного йому покарання.
Із особової справи вбачається , що вироком Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року ОСОБА_7 засуджувався за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином засуджений ОСОБА_7 , будучи звільнений від відбування покарання з випробуванням за умисний злочин середньої тяжкості і до закінчення іспитового строку знову вчинив умисний злочин середньої тяжкості.
Проте за попереднім вироком покарання ОСОБА_8 не відбував, оскільки якраз і був від нього звільнений з випробуванням.
З огляду на це, на нього не поширюється заборона , визначена пунктом «а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», на яку невірно послався суд першої інстанції, бо вона передбачає, що амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 не відноситься до осіб, перелічених у статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», і до яких амністія не застосовується. Таким чином апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а клопотання про застосування амністії підлягає задоволенню.
За викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому необхідно звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі, яке він відбуває за злочини середньої тяжкості і на день набрання чинності цього закону відбув більше ? частини покарання, призначеного йому вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2017 року.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити .
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_7 - скасувати.
Задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування амністії.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районногосуду м. Києва від 15.02.2017 року.
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою- з дня вручення копії ухвали.

Головуючий
Судді: