Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 283/1810/17
іменем України
04 квітня 2018 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснобірка Малинського району Житомирської області, українця, громадянина Республіки Білорусь, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого 29 березня 2013 року Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі, у вчиненні злочину, передбаченого за ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України, -
22 липня 2017 року біля 11.00 години ОСОБА_7 , знаходячись поряд з будинком АДРЕСА_2 , куди прийшов з метою побачитися зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час розмови з ОСОБА_9 , яка не допустила ОСОБА_7 до свого будинку та пояснила останньому, що ОСОБА_8 нема за місцем проживання, достовірно знаючи, що його співмешканка перебуває у житловому будинку, за допомогою багнета моделі № 2 від гвинтівки калібру 7,26 мм, системи "Мосіна" зразку 1891-1933 років, який взяв за будинком на подвір`ї ОСОБА_9 , намагався відчинити двері будинку.
В цей час ОСОБА_9 намагаючись перешкодити ОСОБА_7 проникнути до її будинку, де знаходилась ОСОБА_8 , стала відтягувати ОСОБА_7 від дверей.
Останній, утримуючи багнет у руках, відштовхуючи потерпілу, наніс клинком багнету декілька ударів ОСОБА_9 та рукою штовхнув її в область грудної клітини, після чого остання втратила рівновагу і впала на подвір`ї.
Після того як ОСОБА_8 почула крики своєї матері, вибігла із житлового будинку та відібрала у ОСОБА_7 багнет, останній з місця вчинення злочину втік.
В результаті своїх неправомірних дій ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: рани на попередній поверхні середньої частини лівого передпліччя; рани по задній поверхні середньої частини лівого передпліччя; рани по внутрішній поверхні середньої частини лівого передпліччя; двох ран по внутрішній поверхні нижньої частини лівого плеча; рани в ділянці тіла грудини; рани по внутрішній половині лівої молочної залози; рани по внутрішній поверхні середньої частини правого передпліччя,; синця по задній поверхні середньої частини правого передпліччя; рани по лівій боковій поверхні грудної клітини в проекції 7 ребра по середній пахвинній лінії, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Своїми діями, які виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої, ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується за ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 КК України, тобто у незакінченому замаху на вбивство особи, за таких обставин (відтворюється дослівно): 22 липня 2017 року близько 11 години ОСОБА_7 прибув до місця проживання своєї співмешканки ОСОБА_8 та її матері ОСОБА_9 , 1938 року народження за адресою: АДРЕСА_2 , з метою побачитися з ОСОБА_8 .
Під час розмови ОСОБА_9 не допустила до свого будинку ОСОБА_7 , пояснила останньому, що ОСОБА_8 немає за місцем проживання, хоча ОСОБА_7 достовірно знав, що його співмешканка перебувала у житловому будинку. Тому, ОСОБА_7 образився на ОСОБА_9 та вирішив умисно вбити її.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, ОСОБА_7 відшукав за будинком на подвір`ї ОСОБА_9 багнет моделі № 2 від гвинтівки калібру 7,26 мм, системи "Мосіна" зразку 1891-1933 років, після чого ОСОБА_7 , виявивши ОСОБА_9 на подвір`ї наблизився до неї та застосовуючи фізичну силу, рукою штовхнув її в область грудної клітини, після чого ногою збив ОСОБА_9 з ніг, у результаті чого остання втратила рівновагу і впала на подвір`ї.
Доводячи свій злочинний умисел на умисне позбавлення життя, ОСОБА_7 , утримуючи штик у руках, на ґрунті особистих неприязних стосунків, з достатньою силою наніс клинком багнету не менше 9 ти ударів потерпілій ОСОБА_9 в область лівої руки, грудної клітини, в область життєво-важливих органів, усвідомлюючи, що своїми діями позбавляє життя потерпілу та бажаючи настання таких злочинних наслідків шляхом нанесення ударів у грудну клітину, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме, в силу того, що злочинні дії ОСОБА_7 були виявлені ОСОБА_8 , яка почувши крики своєї матері, кинулася їй на допомогу із житлового будинку, після чого відібрала у ОСОБА_7 багнет.
ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що за скоєний злочин він буде затриманий та покараний, втік з місця вчинення злочину, погрожуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбивством.
В процесі замаху на вбивство, ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: рани на попередній поверхні середньої частини лівого передпліччя, рани по задній поверхні середньої частини лівого передпліччя, рани по внутрішній поверхні середньої частини лівого передпліччя, двох ран по внутрішній поверхні нижньої частини лівого плеча, рани в ділянці тіла грудини, рани по внутрішній половині лівої молочної залози, рани по внутрішній поверхні середньої частини правого передпліччя, синця по задній поверхні середньої частини правого передпліччя, рани по лівій боковій поверхні грудної клітини в проекції 7 ребра по середній пахвинній лінії, які відповідно до висновку експерта № 203 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Тобто органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні незакінченого замаху на вбивство, тобто замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинив злочин, передбачений ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України.
Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого йому обвинувачення ОСОБА_7 винуватим себе не визнав і пояснив суду, що 21 липня 2017 року він приїжджав в будинок ОСОБА_9 , з метою побачення з ОСОБА_8 . Потерпіла ОСОБА_9 дала йому хліба, сала, а також 100 гривень, які він попросив, оскільки приїжджав на таксі. 22 липня 2017 року біля 11-ї години він знову приїхав до будинку, де мешкала ОСОБА_8 , щоб поговорити з нею. Потерпіла ОСОБА_9 повідомила його, що ОСОБА_8 нема в будинку. Проте він не повірив останній, оскільки чув розмову ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Обійшовши садок і місце, де знаходиться собака, знайшов багнет, який використовували по господарству для хвіртки. З багнетом в руках він підійшов до вхідних дверей будинку, за допомогою якого хотів відчинити двері, щоб поговорити із ОСОБА_8 . При цьому він вважав, що ОСОБА_9 пішла в магазин або в медпункт. Зазначив, що ОСОБА_9 раптово підійшла позаду, тому він раптово відштовхнувши її один раз, зігнутим багнетом, завдав в ліву руку удар, а другий удар припав в частину грудної клітини. Потім прибігла ОСОБА_8 , якій він віддав багнет і пішов з подвір`я домоволодіння. Крові на потерпілій він не бачив. Вказав, що він не погрожував потерпілій ОСОБА_9 та не мав умислу її ні вбивати, ні спричинити тілесні ушкодження. Все вийшло раптово, адже він злякався. Про вчинене дуже жалкує. Просив суд врахувати його стан здоров`я та суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_9 показала в судовому засіданні, що 21 липня 2017 року ОСОБА_7 приїжджав у будинок, де вона мешкає з донькою ОСОБА_8 . Вона дала ОСОБА_7 100 гривень, які він попросив. 22 липня 2017 року ОСОБА_7 знову приїхав, щоб поговорити із ОСОБА_8 , на що вона повідомила, що її нема. ОСОБА_7 хотів зайти в будинок. Донька ОСОБА_8 не хотіла зустрічатися з ОСОБА_7 , так як той ображав її. Також ОСОБА_9 зазначила, що вона боялася обвинуваченого. ОСОБА_7 все-таки намагався потрапити до будинку, але вона стала йому на заваді. Коли обвинувачений побачив її, він збив її з ніг, від чого вона впала. В лежачому положенні ОСОБА_7 наніс їй біля дев`яти ударів "штиком-ножем", виражався в її адресу словами нецензурної лайки та погрожував, що вб`є. Раніше "штика-ножа" вона не бачила у своєму домоволодінні та вважає, що обвинувачений завчасно приготував цей предмет. При обранні покарання обвинуваченому поклалася на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_7 проживала однією сім`єю 13 років. 22 липня 2017 року о 9 год 10 хв ОСОБА_7 прийшов до будинку, в якому вона проживає разом з матір`ю. Почувши крики матері, вона вибігла з будинку та побачила ОСОБА_7 з багнетом в руках, який використовувався в господарстві. Забравши з рук ОСОБА_7 багнет, побачила, що у матері з грудної клітини тече кров. Вона запитала у матері ОСОБА_9 про те, що сталося, яка повідомила, що ОСОБА_7 заподіяв їй удари багнетом. Потім вона побігла викликати швидку допомогу до сусідки, а через деякий час матір теж побігла до сусідки, але до якої вона не бачила.
Експерт ОСОБА_10 пояснив у судовому засіданні, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 могли утворитись від оглянутого в судовому засіданні предмета, багнета - його кінчика (колючого предметом). Рани були не проникаючі, а з пошкодженням власне шкіри, оскільки чіткої межі між шкірою і підшкірним жиром нема. Характер нанесення тілесних ушкоджень свідчить, що в момент їх нанесення положення обвинуваченого та потерпілої було "обличчя в обличчя". Тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 виявлено біля дев`яти. Зауважив, що при бажанні вказаним багнетом можна нанести проникаючі рани. Точно не пам`ятає, чи накладались шви потерпілій. Характер нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 багнетом свідчить, що завдані вони не із значною силою, а щоб цим предметом можна було заподіяти проникаюче поранення, то необхідно прикласти значних зусиль. Наявний на потерпілій одяг ніякого захисту від ударів не становив.
Спеціаліст ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що багнет відповідно до всіх існуючих класифікацій, не відноситься до жодної з категорій холодної зброї. Зазначив, що тілесні ушкодження можна завдати будь-яким предметом, в тому числі й цим багнетом.
Судом, за погодженням з учасниками кримінального провадження під час судового розгляду, досліджені показання обвинуваченого, потерпілої, свідка, експерта, спеціаліста та письмові докази, які є належними та допустимими.
Відповідно до протоколу від 22 липня 2017 року слідчим Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області прийнято заяву ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.87).
27 липня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України (а.с.171-174, 180-181).
З рапорту оперативного інспектора Малинського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області вбачається, що 22 липня 2017 року об 11.27 годині на лінію 102 надійшло телефонне повідомлення від лікаря ОСОБА_12 про те, що забрали жінку з ножовими пораненнями, які наніс її зять (а.с.85-86).
Згідно із протоколом огляду місця події від 22 липня 2017 року та доданої до нього фотоілюстрації, оглянуто подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , під час якого зафіксована загальна обстановка місця вчиненого злочину, а також виявлено металевий предмет, схожий на штик-ніж від зброї (а.с.88-92).
В приймальному відділенні Малинського РТМО за адресою: вул. Бондаренка, 18-А м. Малин, оглянуто одяг майку, халат зі слідами речовини бурого кольору, про що складено протокол огляду місця події від 22 липня 2017 року та додано до нього фотоілюстрації (а.с.94-98).
З протоколу огляду предмета (речового доказу) від 18 вересня 2017 року вбачається, що речовим доказом є багнет моделі № 2 від гвинтівки калібру 7,26 мм системи "Мосіна" зразку 1891-1933 років. Цей огляд проведено в присутності спеціаліста ОСОБА_11 , який зазначив, що багнет не є холодною зброєю (а.с.99).
Із протоколу проведення слідчого експерименту від 17 серпня 2017 року та доданої до нього фотоілюстрації вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 вказує на місце, де вона знаходилася у своєму подвір`ї та де до неї підійшов ОСОБА_7 , який намагався потрапити в будинок до ОСОБА_8 і наніс потерпілій тілесні ушкодження (а.с. 107-112).
Висновком експерта № 952 від 18 серпня 2017 року, висновком експерта № 954 від 6 вересня 2017 року та додатком № 1 до нього встановлено, що у вирізках жіночого халату та майки виявлена кров, яка належить ОСОБА_9 (а.с.120-122, 126).
З висновку експерта № 175/ц вбачається, що "…При судово-медичному дослідженні штика-ножа, який був вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , слідів крові не виявлено." (а.с.130-131).
Згідно з актом спеціальної комісії з проведення медичних оглядів Д-237 від 5 вересня 2017 року ОСОБА_7 наркологічно здоровий та примусового лікування не потребує (а.с.144).
Висновком судово-психіатричного експерта № 292-2017 від 5 вересня 2017 року встановлено, що ОСОБА_7 в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 не потребує примусових заходів медичного характеру (а.с.147-148).
З висновку експерта № 203 від 7 вересня 2017 року вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворились внаслідок дії гострих колюче-ріжучих предметів, можливо внаслідок дії клинка ножа, для спричинення яких необхідно не менше 9 ударів гострим колюче-ріжучим предметом та не менше одного удару твердим тупим предметом. Локалізація виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень: рана по передній поверхні середньої частини лівого передпліччя на 10 см нижче від центру ліктьової ямки, розміром 0,7 х 0,3 см; рана по задній поверхні середньої частини лівого передпліччя, розміром 1,5 х 0,5 см, горизонтально розташована, веретеноподібної форми з рівними дещо саднинними краями, гострими кінцями, вкрита напівпрозорим гнійно-серозним виділенням; навколо рани синець кільцеподібної форми в діаметрі біля 7 см, блідо-фіолетового з зеленуватим кольором; рана по внутрішній поверхні середньої частини лівого передпліччя, розміром 1,9 х 0,5 см, горизонтально розташована, веретеноподібної форми з рівними дещо саднинними краями, гострими кінцями, вкрита темно-коричневою коринкою, розташована на рівні шкіри; дві рани по внутрішній поверхні нижньої частини лівого плеча, розміром 0,7 х 0,3 см, горизонтально розташовані, веретеноподібної форми з рівними дещо саднинними краями, гострими кінцями, вкриті темно-коричневими коринками, розташованими на рівні шкіри; рана в ділянці тіла грудини дещо зліва на 5 см нижче та всередину від проекції лівого груднино-ключичного суглоба, розміром 1,2 х 0,3 см, горизонтально розташована з рівними краями, вкрита темно-коричневою коринкою, розташована на рівні шкіри, вшита одним шовковим швом; рана по внутрішній половині лівої молочної залози, розміром 2,2 х 0,3 см, горизонтально розташована з рівними краями, вкрита темно-коричневою коринкою, розташована на рівні шкіри, вшита двома шовковими швами; рана по внутрішній поверхні середньої частини правого передпліччя, розміром 0,3 х 0,2 см, горизонтально розташована, веретено подібної форми з рівними дещо саднинними краями, гострими кінцями, вкрита темно-коричневою коринкою, розташована на рівні шкіри; синець по задній поверхні середньої частини правого передпліччя, розміром 4 х 3 см, невизначеної форми, блідо-фіолетового кольору з зеленуватим відтінком; рана по лівій боковій поверхні грудної клітини, приблизно в проекції 7 ребра по середній пахвинній лінії, розміром 0,8 х 0,2 см, горизонтально розташована, веретеноподібної форми з рівними дещо саднинними краями, гострими кінцями, вкрита темно-коричневою коринкою, розташована на рівні шкіри, навколо неї синець, розміром 5 х 3,5 см, невизначеної форми, блідо-фіолетового кольору з зеленуватим відтінком (а.с.152-153).
Висновком експерта № 198 від 20 вересня 2017 року встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 в момент заподіяння їй тілесних ушкоджень могла спочатку знаходитись у вертикальному, а потім в горизонтальному положеннях, взаємне розташування потерпілої та нападаючого могло бути передніми частинами тіла відносно одне одного (а.с.155).
Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду даного кримінального провадження не знайшла свого підтвердження кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України, як незакінчений замах на вбивство особи.
Суд вважає, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України, як умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої.
До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, ст.17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, зміст принципу "поза розумним сумнівом" сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Оцінивши безпосередньо досліджені судом докази, суд вважає, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було проведено з дотриманням норм процесуального законодавства - після внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, уповноваженими посадовими особами, з дотриманням правил та процедур, встановлених для проведення слідчих дій, а тому суд вважає здобуті в ході досудового розслідування докази належними та допустимими і приймає їх за основу при винесенні вироку. Жодних доводів щодо неналежності та недопустимості вищевказаних доказів сторона захисту в ході судового розгляду не заявляла.
При цьому, суд вважає, що органами досудового розслідування та стороною обвинувачення вищевказані докази оцінені неналежним чином, неповно та необ`єктивно, що потягло невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
При ухваленні вироку суд приймає до уваги частково показання потерпілої ОСОБА_9 , показання свідка ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , експерта ОСОБА_10 та спеціаліста ОСОБА_11 . Показання вказаних осіб в сукупності підтверджують обставини, що передували вчиненню подій, а також поведінку учасників до, в момент та після подій, обстановку подій та настання певних негативних наслідків, виявлення речових доказів.
Також при ухваленні вироку суд приймає до уваги досліджені письмові докази - протоколи огляду місця події, предметів, висновки судово-медичних, судово-психіатричної, судово-наркологічної експертиз, постанови про визнання речовими доказами, які містять відомості щодо обставин вчинення протиправного діяння, слідів злочину, виявлених речових доказів, причетності до подій обвинуваченого ОСОБА_7 .
Відомості, які містяться в цих доказах узгоджуються між собою та є достатніми для доведення обставин, передбачених ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України.
Даючи власну оцінку дослідженим доказам, суд виходить з того, що критерієм розмежування складів злочинів, передбачених ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України та ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України, є суб`єктивна сторона - ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій (вина).
В разі умисного вбивства умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 лютого 2003 року №2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Вирішуючи питання про направленість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 відносно ОСОБА_9 , суд враховує, що мотивом протиправних умисних дій з його боку став конфлікт між ним і ОСОБА_9 , в ході якого на ґрунті виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 миттєво виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , яка перешкоджала плану останнього потрапити в будинок.
Наявність конфлікту в судовому засіданні фактично не оспорювали як сам обвинувачений ОСОБА_7 , заперечуючи лише той факт, що він не виражався в адресу потерпілої нецензурними словами та не погрожував їй вбивством, так це і підтвердила сама потерпіла ОСОБА_9 .
Сукупність відомостей, що містяться в доказах, які вище вказані, дає суду підстави вважати, що саме обвинувачений ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження за допомогою більше колючого, ніж ріжучого предмета - багнета.
Даючи оцінку направленості умислу обвинуваченого ОСОБА_7 відносно ОСОБА_9 , суд також враховує кількість, локалізацію, механізм спричинення та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що були спричинені ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 . Усього спричинено 9 тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, які могли бути утворені від нанесення різної кількості ударів.
Як встановлено судом та підтверджено наданими суду доказами, усі тілесні ушкодження ОСОБА_9 з урахуванням локалізації та механізму спричинення їх ОСОБА_7 не дає підстав для беззаперечного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 умислу на вбивство ОСОБА_9 .
Тому суд вважає, що в даному випадку обвинувачений ОСОБА_7 діяв з миттєвим умислом завдання тілесних ушкоджень, а не з умислом протиправного заподіяння смерті.
Доводи сторони обвинувачення про наявність в діях ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство ОСОБА_9 за вищевказаних обставин, суд вважає недоведеними і такими, що не відповідають фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення та спростовуються оціненими судом доказами.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 зі ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України на ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України, оскільки суд вважає встановленим та доведеним поза розумним сумнівом, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої, у вчиненні якого суд визнає його винуватим.
При ухваленні вироку суд не приймає пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 в частині того, що він спричинив ОСОБА_9 лише два удари, оскільки розцінює їх як спосіб захисту, обраний обвинуваченим з метою пом`якшення відповідальності за вчинене.
Даючи оцінку правовій кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 відносно потерпілої ОСОБА_9 , суд виходить з того, що наявність умислу та мети саме на позбавлення життя є одним з основних елементів кваліфікації злочину за ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України. Встановлюючи ознаки того, чи був умисел особи спрямований саме на позбавлення життя, необхідно ретельно проаналізувати всю сукупність обставин, які супроводжували нанесення тілесних ушкоджень кожній особі, обстановку, яка передувала посяганню, спосіб та характер вчинення злочину, мотив, яким керувався винний та наслідки, які настали.
Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Таким чином, замах на позбавлення життя особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли обвинувачений усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті людини і бажає їх настання. За відсутності умислу на позбавлення людини життя, дії обвинуваченого кваліфікуються за їх фактичними наслідками.
Під час ухвалення вказаного вироку судом не встановлено в діях ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство ОСОБА_9 , а тому суд дійшов висновку про наявність в його діях умислу на спричинення останній тільки лише тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання про направленість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 відносно ОСОБА_9 , суд встановив, що мотивом протиправних умисних дій з його боку став конфлікт між учасниками події, в ході якого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 , виник умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
При ухваленні вироку суд приймає покази потерпілої ОСОБА_9 щодо місця спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, оскільки вони є логічними, послідовними та не спростованими іншими доказами, в той час, коли покази обвинуваченого ОСОБА_7 щодо кількості завданих ударів не узгоджуються із зібраними та дослідженими судом доказами.
Разом з тим суд не приймає до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 в частині того, що обвинувачений ОСОБА_7 намагався її вбити, підійшовши позаду, оскільки це спростовується поясненнями експерта ОСОБА_10 , показаннями свідка ОСОБА_8 , даними висновку експерта № 203 від 7 вересня 2017 року щодо характеру та локалізації нанесення тілесних ушкоджень. Показання потерпілої ОСОБА_9 в частині того, з якої сторони домоволодіння обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до неї, щоб вбити, при цьому намагаючись потрапити до будинку (чи позаду, чи відходячи від вхідних дверей) є неоднозначними.
З урахуванням встановлених судом обставин щодо дій обвинуваченого ОСОБА_7 відносно потерпілої ОСОБА_9 , які викладені вище, враховуючи поведінку обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_9 , локалізацію, механізм та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, суд вважає, що в даному випадку дії ОСОБА_7 охоплюються прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , оскільки він діючи за вказаних обставин, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 .
Також суд не знаходить підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_9 , адже це спростовується показаннями самої потерпілої, яка показала, що перед нанесенням їй тілесних ушкоджень, коли ОСОБА_7 приходив напередодні до неї й позичив гроші, то з його сторони будь-яких дій чи погроз на вбивство або на спричинення тілесних ушкоджень не вбачалось.
Також з показань ОСОБА_8 вбачається, що коли вона вибігла на подвір`я домоволодіння, то ОСОБА_7 стояв біля ОСОБА_9 , жодних дій не проводив, хоча мав можливість, а тому суд вважає, що фактично умислу у обвинуваченого ОСОБА_7 на позбавлення потерпілої життя не було.
При цьому відсутність умислу на вбивство виключає кваліфікацію дій обвинуваченого через ст.15 ч.3 Кримінального кодексу України, як незакінчений замах, оскільки замах на злочин вчиняється з прямим умислом, безпосередньо спрямованим на вчинення злочину, в даному випадку - умисного вбивства, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.
Оскільки будь-яких достовірних даних наявності вини обвинуваченого у вчиненні діяння, яке кваліфіковано органом досудового розслідування за ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України у межах цього кримінального провадження не здобуто, обвинувачення в цій частині ґрунтується виключно на припущеннях, не узгоджується із зібраними по справі належними і допустимими доказами, тому не може покладатись в основу обвинувального вироку.
Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, з огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений за ст.ст.15 ч.3 і 115 ч.1 Кримінального кодексу України і в даному випадку наявні докази вказують на вчинення ним іншого діяння, яке охоплюються диспозицією іншої норми кримінального закону - спричинення потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України суд, у відповідності до вимог ст.65 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, а саме те, що скоєний ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, направлений проти здоров`я людини, які є найголовнішими соціальними цінностями, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого злочину, а також особу потерпілої, яка являється людиною похилого віку, невисокого зросту та має худорляву статуру.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд вважає, як рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Як особа ОСОБА_7 характеризується по місцю проживання задовільно, не працює, не перебуває на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога, раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 Кримінального процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити незмінним, але не пізніше ніж до 3 червня 2018 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати із моменту прибуття для відбування покарання до виправного центру та зарахувати у строк відбуття покарання час перебування ОСОБА_7 під вартою з 26 липня 2017 року по день прибуття для відбуття покарання до виправного центру із розрахунку відповідно до частин 1 та 2 ст.72 Кримінального кодексу України, що одному дню попереднього ув`язнення під вартою відповідають два дні обмеження волі.
Речові докази: майку та халат, які є в непридатному стані; багнет (які зберігаються в кімнаті речових доказів Малинського ВП Коростишівського ГУ НП в Житомирській області) знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів після його проголошення, а засудженою особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3