АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_5 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а :
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 191 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №1 для організації проведення додаткового розслідування.
Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується в тому, шо він, працюючи на посаді Голови наглядової ради ПрАТ «Білицький завод Теплозвукоізоляція», будучи службовою особою, своїми умисними діями, які виразились в замаху на одержання службовою особою хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабара, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене у особливо великому розмірі, поєднаного з вимаганням.
Крім того, ОСОБА_6 , фактично виконуючи функції Голови правління ПрАТ «Білицький завод Теплозвукоізоляція» та будучи службовою особою, своїми злочинними діями скоїв розтрату майна, яке перебувало в його віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
Такі дії ОСОБА_6 органами досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 191 КК України.
____________________________________
Справа №11/796/86/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 5 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_1
Направляючи кримінальну справу для організації проведення додаткового розслідування, суд першої інстанції послався на те, що органами досудового слідства допущена така неповнота, яка не може бути усунута в судовому засіданні, зокрема, не були достатньо повно з`ясовані дані про особу обвинуваченого, а з часу оголошення підсудного ОСОБА_6 в розшук пройшло майже півтора роки, але місце перебування останнього не встановлено, також у суду відсутня інформація, що орган досудового слідства хоч якимось чином намагався його встановити, тому суд позбавлений можливості самостійно усунути вказану неповноту досудового слідства та розглянути кримінальну справу у відповідності до вимог законодавства, які передбачають обов`язкову участь підсудного.
Таким чином, для усунення вказаних порушень, а також з урахуванням того, що суд вичерпав всі можливі законні заходи щодо розгляду і правильного вирішення справи у розумні строки та беручи до уваги те, що суд позбавлений можливості проведення слідчих або розшукових дій, суд визнав за доцільне направити дану кримінальну справу прокурору для організації проведення додаткового розслідування.

На вказане судове рішення прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог ст. 367 КПК України, просить її скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно ст.281 КПК України (в ред. 1961 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні, а, як вбачається з матеріалів справи, судом жодного разу не направлялися запити до Державної прикордонної служби України, щоб з`ясувати чи перетинав кордон підсудний ОСОБА_6 , оскільки на запити прокуратури прикордонна служба відмовляє в наданні інформації.
Тому, на думку апелянта, слідчим належним чином проведено досудове слідство, неповноти та неправильності при провадженні досудового слідства допущено не було, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим судом формально винесено постанову про направлення кримінальної справи прокурору для організації проведення додаткового розслідування, без законних на те підстав.
В апеляції потерпілий ОСОБА_5 , вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, ухваленою з неправильним застосуванням кримінально-процесуального законодавства, просить її скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 КПК України (в ред. 1961 року) суд може повернути кримінальну справу на досудове розслідування за клопотанням прокурора, потерпілого чи його представника, а за власною ініціативою суд має право повертати справу на досудове розслідування лише під час попереднього розгляду справи і лише у випадку, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, а, як йому відомо, то такого клопотання від зазначених вище осіб до суду не надходило.
Окрім того вважає, що слідчим було належним чином проведено досудове слідство і додаткового розслідування дана справа не потребує.
Також звертає увагу на те, що дана справа розслідується і розглядається вже декілька років, а така постанова суду ще додатково затягне її вирішення та постановления вироку, і тому, зважаючи на те, що він живе в постійному страху за своє життя та здоров`я, а також за безпеку своєї родини, через неодноразові погрози та посягання на життя з боку підозрюваного, вимушений весь час користуватися послугами охорони, що завдає йому певних незручностей, вважає, щозатягування судового розгляду є недопустимим.
Таким чином, на думку апелянта, наведений у ст. 246 КПК перелік підстав для повернення справи на додаткове розслідування зі стадії попереднього розгляду справи є вичерпним, тому суддя не вправі повернути справу на додаткове розслідування з цієї стадії, з мотивів неповноти досудового слідства або у зв`язку з тим, що обвинувачений після переданая справи до суду зник і місце його перебування невідоме, оскільки це суперечить кримінально-процесуальному законодавству України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданих апеляцій, який при цьому вказав, що ухилення обвинуваченого від слідства та суду не впливає на якість та повноту досудового слідства, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а апеляція потерпілого - частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 КПК України (1960 року), повернення судом справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота та неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні.
Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження, всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України (1960 року), не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, в тому числі якщо не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого.
Як убачається з матеріалів справи, кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 191 КК України,надійшла на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва 12 травня 2011 року.
З матеріалів справи слідує, що під час досудового слідства ОСОБА_6 була обрана міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року задоволена заява ОСОБА_6 щодо незаконного утримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області та звільнено його з-під варти.
Після звільнення з-під варти жодний інший запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Між тим, з матеріалів справи видно, що слідчими органами в обвинувальному висновку вказана адреса, за якою зареєстрований обвинувачений ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 , та місце його проживання разом з дружиною та сином за адресою: АДРЕСА_2 .
З матеріалів справи також убачається, що ОСОБА_6 після звільнення з-під варти з`являвся до суду в судові засідання на 23 квітня 2014 року, 12 травня 2014 року, 16 травня 2014 року, 28 травня 2014 року, 05 червня 2014 року, однак ніякий запобіжний захід судом першої інстанції підсудному ОСОБА_6 не обирався.
13 червня 2014 року ОСОБА_6 направив на адресу суду заяву, в якій повідомив про те, що через хворобу не може з`явитися до суду та просив перенести судове засідання, і одночасно повідомив, що у зв`язку з працевлаштуванням змінив місце проживання та тимчасово мешкає в Польщі, вказавши свою адресу проживання (т. 17 а.с. 52).
В подальшому ОСОБА_6 не з`явився у судове засідання 11 липня 2014 року, повідомивши суд про несвоєчасне отримання судової повістки, а також не з`явився у судові засідання призначені на 22 липня 2014 року, 08 серпня 2014 року, 14 серпня 2014 року, 28 серпня 2014 року і даних про належне його повідомлення про вказані судові засідання в матеріалах справи відсутні.
Також, будучи повідомленим про судове засідання призначене на 10 вересня 2014 року, ОСОБА_6 до суду не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив.
У зв`язку з чим, 10 вересня 2014 року постановою суду ОСОБА_6 був оголошений в розшук із затриманням для доставлення його до суду для обрання запобіжного заходу, а провадження у справі було зупинено.
Незважаючи на те, що розшук підсудного ОСОБА_6 триває і підстав для відновлення провадження у справі не було, суд призначив справу до розгляду і 21 квітня 2016 року виніс постанову про направлення справи прокурору для проведення додаткового розслідування із зазначених вище підстав.
З таким рішенням суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може і вважає, що справа безпідставно направлена на додаткове розслідування, оскільки висновок суду про те, що органами досудового слідства допущена істотна неповнота досудового слідства відносно встановлення місця перебування підсудного, яку неможливо усунути в судовому засіданні, є необґрунтованим, а та обставина, що підсудний зник під час розгляду справи в суді, не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду про направлення справи на додаткове розслідування не ґрунтується на законі.
Інших підстав, які б могли бути перешкодою для розгляду цієї кримінальної справи після розшуку і затримання підсудного ОСОБА_6 , суд першої інстанції в своїй постанові не зазначив, тому постанова суду підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України (1960 року), колегія суддів,
апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.
Апеляцію потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, якою кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 191 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №1 для організації проведення додаткового розслідування, - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд.
Судді:
___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3