Провадження № 1-кп/761/1329/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004942 від 27 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшли матеріали обвинувального акту в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004942 від 27 квітня 2017 року.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_5 надано угоду про примирення від 06 червня 2016 року, укладену між потерпілою ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_6 з іншого боку від 31 серпня 2017 року.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні початково заявила, що угоду вона підписала, хоча взагалі не визнає своєї вини у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень і що в обвинувальному акті не вірно викладено фактичні обставини подій, які стали передумовою даного кримінального провадження.

У подальшому в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що відкликає угоду про примирення, однак через деякий нетривалий проміжок часу зазначила, що все ж таки погоджується на її затвердження, проте вказала, що їй нічого не зрозуміло зі змісту обвинувачення і взагалі її безпідставно притягують до відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила добровільність намірів з укладення вищевказаної угоди про примирення з ОСОБА_6 та просила суд затвердити її.

Захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду про примирення.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди.

Вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, перевіривши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

За правилами ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як убачається з викладу фактичних обставин обвинувачення, ОСОБА_6 , прибувши 27 квітня 2017 року за місцем проживання свого боржника ОСОБА_7 та шляхом вільного доступу проникнувши у приміщення будинку АДРЕСА_1 , вчинила дії спрямовані на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, у відношенні доньки останнього - ОСОБА_4 . При цьому з обвинувачення також убачається, що ОСОБА_6 , проти волі потерпілої ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , відритим шляхом заволоділа мобільним телефоном останньої марки "Леново А328" та грошовими коштами в сумі 500 гривень 00 копійок, при цьому з застосуванням до потерпілої фізичного насильства з завданням тілесних ушкоджень.

Так, відповідно до вимог Загальної частини КК України, якщо винний під час примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, одночасно заволодіває майном потерпілого, то залежно від характеру висловленої погрози чи застосованого насильства, його дії належить кваліфікувати у тому числі як грабіж або розбій за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КК України.

Однак, не зважаючи на наявність зазначених вимог кримінального закону, органом досудового розслідування не дотримано вказаних положень і дії ОСОБА_6 не кваліфіковано за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 355 КК України та відповідною частиною ст. 186 або ст. 187 КК України, що вказує на неправильність правової кваліфікації кримінального правопорушення в рамках розслідування даного кримінального провадження.

Крім того, отримавши пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо обставин укладення угоди про примирення, в суду виникли обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди з її боку не є добровільним, оскільки остання не має власної чітко сформованої позиції щодо умов укладеної угоди.

Таким чином, у зв`язку з тим, що в судовому засіданні встановлено неправильність правової кваліфікації кримінального правопорушення та існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, суд приходить до переконання про необхідність прийняття процесуального рішення про відмову в затвердженні угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_6 з іншого боку від 31 серпня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 376, 471, 474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в затвердженні угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_6 , укладеної між ними 31 серпня 2017 року у кримінальному провадженні за № 0004942 від 27 квітня 2017 року.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: