УХВАЛА
21.12.2017

Суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 розглянувши заяву про самовідвід,-

В С Т А Н О В И В:

До Франківського районного суду м. Львова звернувся ОСОБА_2 зі скаргою на постанову Франківського РВЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 14.06.2006 про обрання запобіжного заходу у кримінальній справі з реєстраційним №144-5825.

Згідно до протоколу автоматичного визначення від 19.10.2017 слідчим суддею визначено ОСОБА_3 (справа №465/6015/17).

18.12.2017 до Франківського районного суду м. Львова надійшла заява від захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_3 у розгляді зазначеної скарги, яку подано в порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України від 28.12.1960.

Для розгляду цієї заяви визначено суддю ОСОБА_1 , згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.12.2017.

Суддя ОСОБА_1 заявив самовідвід, оскільки існують підстави вважати, що розгляд заяви у цій справі може викликати в учасників провадження сумнів в його об`єктивності та неупередженості.

Дослідивши та вивчивши подану заяву про самовідвід, слід вважати її підставною і в силу цього вона підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Питання про відвід вирішується судом згідно зі статтями 75-81 КПК України.

Підстави для відводу судді в кримінальному провадженні, передбаченні ст.ст.75, 76 КПК України.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно до ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний зобов`язані заявити самовідвід.

В силу положень ст. 6 Конвенцієї про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст. 57 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960, заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Враховуючи вищенаведене, з метою виключення підстав та мотивів скаржника та його представника для сумніву у безсторонності, уникнення в подальшому сумнівів у об`єктивності розгляду справи, усунення будь-яких сумнівів щодо упередженості чи необ`єктивності, а також упередження скарг та відводів в адресу судді, слід дійти висновку про наявність підстав для заявлення самовідводу.

Керуючись ст.ст. 75, 80-81, 369, 371, 372 КПК України, -

постановив:
Самовідвід судді ОСОБА_1 щодо розгляду заяви захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_3 у розгляді скарги на постанову Франківського РВЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 14.06.2006 про обрання запобіжного заходу у кримінальній справі з реєстраційним №144-5825 задоволити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1