Код суду 233 Справа № 233/4694/17
Вирок
Іменем України
17 жовтня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Костянтинівка Донецької області, українець, громадянин України, має середню спеціальну освіту, не одружений, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , який перебував на обліку призовників ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з оголошенням Указу Президента України від 17.02.2015 року № 88/2015 «Про стоки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», було під розпис вручено повістку на відправку, згідно якої станом на 04.11.2015 року він був зобов`язаний з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки на обласний збірний пункт, при цьому йому було належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлено про наслідки неявки за викликом. 15.10.2015 року ОСОБА_7 пройшов медичний огляд при ІНФОРМАЦІЯ_3 та був визнаний головою та членами медичної комісії придатним до військової служби.
Захист Вітчизни, незалежності територіальної цілісності України, шанування її державних символів, відповідно до ст. 65 Конституції України, є обов`язком громадян України, однак, у визначений час, а саме: 04.11.2015 року, ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки неявки за викликом, з метою ухилення від призову на строкову військову службу, без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України від 17.02.2015 року № 88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» у військовий комісаріат, розташований за адресою: АДРЕСА_2 у визначений час, а саме: 04.11.2015 року не прибув та про причини неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 335 КК України.
28 вересня 2017 року між прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України визнав повністю.
За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні вказаного кримінального правопорушення у судовому провадженні.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено покарання за ст. 335 КК України у вигляді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості від 28 вересня 2017 року була укладена в присутності захисника ОСОБА_4 , що відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання у вигляді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази по вказаному кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому у даному кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України суд,
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 від 28 вересня 2017 року.
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
В силу статті 75 КК України ОСОБА_5 від відбуття покарання у вигляді обмеження волі звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1