Справа № 456/4222/15-к
Провадження № 1-кп/456/113/2017
ВИРОК

іменем України

"02" листопада 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Стрию кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не працюючого, не одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме - 25 червня 2015 року близько 21 год., ОСОБА_6 , знаходячись у квадраті 329 виділу 1 Лотатницького лісництва державного підприємства «Стрийське лісове господарство» Державного агентства лісових ресурсів України Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства, зі складу готової лісопродукції, разом із невстановленими особами, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав готову лісопродукцію, у вигляді 26 дерев`яних колод, загальною кубомасою 1,632 кубічних метри, які завантажив в салон мікроавтобуса «Мерседес-Бенц» номерний знак НОМЕР_1 і вивіз за територію складу готової лісопродукції, чим спричинив ДП «Стрийський лісгосп» збитків на суму 685 грн. 44 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_6 , свою вину у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України заперечив частково, та показав, що дійсно 25 червня 2015 року близько 21 години, знаходився на території Лотатницького лісництва. Під час руху автомобілем, він, побачив, що на узбіччі на землі були складені колоди дерева. Наблизившись до них автомобілем, він сам загрузив їх до свого автомобіля та намагався виїхати на дорогу, однак його автомобіль зламався і продовжувати рух він не міг. Згодом до нього підійшли працівники лісгоспу та викликали поліцію. Даний злочин він вчинив сам, ніхто йому не допомагав грузити колоди в машину. Ні працівникам лісництва ні поліції він не казав, що злочин вчиняв ще з якимись особами.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, винність ОСОБА_6 , в злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в судовому засіданні показали, дійсно в автомобілі, який стояв на узбіччі було виявлено 26 дерев`яних колод і, що ОСОБА_6 під час розмови біля затриманого автомобіля повідомив, що йому допомагали місцеві жителі на ім`я " ОСОБА_11 " та " ОСОБА_12 ", які попросили його тут зупинитися та наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:

-актом огляду місця події від 25.06.2015р., складеного ДП «Стрийське лісове господарство», дослідженого в судовому засіданні, з якого вбачається, що інженером з охорони і захисту лісу ОСОБА_9 , та лісничим Лотатницького лісництва ОСОБА_10 , було виявлено крадіжку готової лісо продукції з проміжного складу загальним об`ємом 1,632 м.куб., а саме дрова породи дуб, осика, береза. На місці вчинення правопорушення було виявлено та вилучено "бус" синього кольору марки «Мерседес» в якому виявлено дрова кубомасою 1,632 м.3. ДНЗ буса НОМЕР_1 ;

-довідкою вартості дров, дослідженої в судовому засіданні, вартість краденої лісо продукції, згідно вільних цін по ДП «Стрийський лісгосп» від 01.04.2015р., становить 685,44 грн;

-заявою ОСОБА_6 , від 25.06.2015р., дослідженої в судовому засіданні, якою ОСОБА_6 , надав дозвіл працівникам поліції вилучити його автомобіль марки «Мерседес Бенц» номерний знак НОМЕР_1 та зберігати його на території Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області;

-протоколом огляду місця події від 25.06.2015р., дослідженого в судовому засіданні, з якого вбачається, що на автодорозі Стрий Сихів, було виявлено автомобіль марки «Мерседес Бенц», в якому були завантажені дерев`яні колоди.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , просив перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 , з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 , не погодився з такою зміною обвинувачення, і просив суд розглядати справу на підставі раніше пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вважає, що обвинувачений, вчинив кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб, що ним було підтверджено під час досудового розслідування, а саме з невстановленими особами на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що також доводиться допитом свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в судовому засіданні показали, що ОСОБА_6 під час розмови біля затриманого автомобіля повідомив, що йому допомагали місцеві жителі на ім`я " ОСОБА_11 " та " ОСОБА_12 ", які попросили його тут зупинитися.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Додержуючись вимог ст. 277 КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. При наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обгрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 " Про судову практику у справах про злочини проти власності" Злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Відповідно до статті 26 КК співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб`єктом злочину, а решта осіб унаслідок неосудності або у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, чи з інших підстав не можуть бути суб`єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення

На основі вищенаведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства за ч.2 ст. 185 КК України як викрадення чужого майна вчиненого за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковано неправильно оскільки орган котрий проводив досудове розслідування за наявних для цього об`єктивних підстав не вжив всіх необхідних заходів для з`ясування та встановлення істини у кримінальній справі.

Суд встановив, що в судовому засіданні не знайдено доказів, що таємне викрадення чужого майна обвинуваченим ОСОБА_6 вчинене за попередньою змовою групою осіб. Суд бере за основу покази обвинуваченого ОСОБА_6 , дані ним в судовому засіданні за участі його захисника в тій частині, що лісопродукцію у вигляді 26 дерев`яних колод, загальною кубомасою 1.632 кубічних метри він викрав самостійно оскільки, ні в обвинувальному акті не конкретизовано, ні досудовим слідством, ні показами свідків жодним чином не доведено факт викрадення чужого майна вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Також прокурором під час судового розгляду, зважаючи на можливу співучасть осіб на ім`я " ОСОБА_11 " та " ОСОБА_12 " у вчиненні даного кримінального правопорушення, не надано доказів вчинення даного правопорушення за попередньою змовою групою осіб, не розмежовано які і ким були вчинені діяння під час злочину.

Тому суд знаходить, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, ОСОБА_6 , 19 травня 2017 року о 20 год. 00 хв., знаходячись в номері № НОМЕР_2 , готелю « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що по АДРЕСА_2 в якому проживала потерпіла ОСОБА_13 , розпивав з нею та її співмешканцем алкогольні напої. В подальшому ОСОБА_6 з дозволу ОСОБА_13 взяв з підлоги мобільний телефон марки «Lenovo А-1000», під вигаданим приводом необхідності здійснення дзвінка. Після цього, ОСОБА_6 отримавши мобільний телефон марки «Lenovo А-1000», чорного кольору, ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартістю 1300 гривень в якому знаходилися сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 10 грн. та сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 грн. повторно, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою з боку потерпілої, вийшов з будинку, де заволодів мобільним телефоном та пішов з місця події, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 1320 (одна тисяча триста двадцять) гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, просить суворо не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а фактичні обставини справи, а саме факт повторного, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, згідно обвинувального акту не оспорюються учасниками кримінального провадження, суд впевнившись у правильному розумінні обвинуваченим ОСОБА_6 , змісту обставин справи та у відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи.

Аналізуючи представлені суду докази та їх в сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 , в скоєнні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України доведеною в судовому засіданні повністю.

Дії ОСОБА_6 , слід кваліфікувати за ч.1 ст185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив повторно, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , є його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих вину обставин не встановлено.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 ,, та його захисник заявили клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення маючи на утриманні малолітніх дітей, яким не виповнилось 18 років, повністю визнає свою вину за ст..190 КК України, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Прокурор ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п."В" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
З долучених до матеріалів кримінального провадження копії документів, вбачається, що в обвинуваченого ОСОБА_6 , є малолітні діти, а саме: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на його утриманні. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів, відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 25.06.2015р., та 19.05.2017р., тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 , поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_6 , наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Речові докази визначити відповідно до вимог ст.. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Заяву ОСОБА_14 щодо повернення саме їй арештованого автомобіля задоволити оскільки, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.159) даний автомобіль є спадковим майном, а ОСОБА_14 є спадкоємцем.
Керуючись ст.ст.85,86 КК України, ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», п.«В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст.370,374 КПК України суд, -
засудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Керуючись ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробовуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. «В» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання.
Речові докази, а саме:

-автомобіль марки «Мерседес-Бенц» номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику Стрийського МВ ГУ МВС України повернути власнику ОСОБА_14 , або його уповноваженій особі;

-дерев`яні колоди, які знаходяться в автомобілі «Мерседес-Бенц» номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику Стрийського МВ ГУ МВС України повернути у власність ДП «Стрийський лісгосп».

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб, шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1