АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/748/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 309 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0003635 - прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року щодо обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року

ОСОБА_10 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 309 КК України, та їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_10 звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та на неї покладені обов`язки, передбачені

п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_10 15 березня 2017 року, приблизно о 14 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , через мережу Інтернет знайшла оголошення з продажу психотропної речовини амфетамін, після чого у неї виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання психотропної речовини амфетамін, для власного вживання без мети збуту, в особливо великих розмірах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 в цей же день прибула за адресою: м. Київ, Русанівська Набережна, де через термінал швидкого обслуговування клієнтів «ПриватБанк» перерахувала грошові кошти в сумі 6 300 грн. за придбання психотропної речовини амфетамін, в особливо великих розмірах та отримавши смс-повідомлення про місце знаходження замовленої психотропної речовини, приблизно о 22 годині, підібрала її за адресою: АДРЕСА_4 , тим самим незаконно придбала психотропну речовину амфетемін без мети збуту, в особливо великих розмірах.

16 березня 2017 року в період часу з 01 год. 50 хв. по 02 год. 20 хв. під час проведення огляду місця події працівниками УПН ГУ Національної поліції у м. Києві було вилучено у ОСОБА_10 два поліетиленових пакета з речовиною, які містять в собі психотропну речовину амфетамін, загальною масою амфетаміну 29,9 г, що є особливо великим розміром.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації її діяння, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За доводами апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції необґрунтовано застосував положення ст. 79 КК України і звільнив ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, оскільки не в повному обсязі надав правову оцінку ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який віднесено законом до тяжких, характеру підвищеної суспільної небезпечності діяння, обставинам вчинення кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, поверхнево з`ясував обставини, які стали підставою для застосування ст. 79 КК України та своїх висновків в цій частині не мотивував, водночас, на думку прокурора, виправлення та перевиховання ОСОБА_10 повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченої та захисника щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, в особливо великих розмірах, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений представленими в справі доказами, які судом досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому й не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1

ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 309 КК України.

Що стосується покарання, то колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

У відповідності із ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 79 КК України визначено, що у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засудження до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додатково покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.

Зокрема, обираючи ОСОБА_10 захід примусу та умови його відбування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до

ст. 12 КК України є тяжким, особу винної, котра вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, незаміжня, вагітна. Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції визнав та врахував її щире каяття, водночас обставин, які б обтяжували покарання, не встановив. Отже, зваживши сукупність усіх обставин, з якими закон про кримінальну відповідальність пов`язує призначення покарання за вчинений злочин, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_10 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений ч. 3 ст. 309 КК України, та звільнити від його відбування з випробуванням на підставі ст. 79 КК України.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст. 79 КК України не заслуговують на увагу. Так, вид і розмір покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, яке призначив суд першої інстанції ОСОБА_10 , прокурором не оспорюється. Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена на момент постановлення вироку була вагітна зі строком вагітності 28-29 тижнів, що підтверджується протоколом ультразвукового обстеження вагітних медичного центру СВ. Луки від 15 грудня 2017 року (а.с. 78), отже у суду були правові підстави для застосування положень ст. 79 КК України.

Твердження прокурора, що ступінь тяжкості злочину та характер підвищеної його суспільної небезпеки свідчать про можливість виправлення ОСОБА_10 виключно під час реального відбування покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки указане прокурором не виключає можливості застосування спеціального звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке стосується, зокрема вагітних жінок, а в даному випадку, з огляду на положення ст.ст. 50, 65 КК України було оцінено судом в сукупності з даними про особу обвинуваченої та обставинами, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Між тим, відношення ОСОБА_10 до вчиненого, щире каяття, відомості щодо її особи, які не свідчать про потенційну суспільну небезпеку, вагітність ОСОБА_10 , а в подальшому народження дитини, бо на час апеляційного розгляду вона здійснює догляд за донькою, котра народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в своїй сукупності дають колегії суддів підстави для висновку про те, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст.ст. 79, 76 КК України і достатньо мотивував свої висновки в цій частині у вироку.
На переконання колегії суддів, визначене судом першої інстанції ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 79 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення, попередження вчинення нових злочинів, а тому відповідає меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4