Справа № 755/3740/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" березня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000642 від 18 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
слідчий за погодженням з прокурором ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивовано тим, що в ході досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленими досудовими слідством особами, використовуючи підроблені документи по праву власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , провели державну реєстрацію права власності, на вказану квартиру, внаслідок чого право власності перейшло до ОСОБА_6 .

25 січня 2018 року ОСОБА_6 реалізував вказану квартиру ОСОБА_7 в результаті чого заволодів грошовими коштами в сумі 29 900,00 доларів США, які належали останньому.
В зазначеній квартирі проживали ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце перебування яких не відомо.
25 січня 2018 року під час укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 , що укладений між ОСОБА_6 як продавцем та ОСОБА_7 , як покупцем, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , ОСОБА_15 для посвідчення права власності на зазначену квартиру надав приватному нотаріусу ОСОБА_14 договір купівлі-продажу квартири від 15 Квітня 2010 року, що укладений між ним та ОСОБА_8 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_16 . Згідно зазначеного договору, квартира за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Ватутінською районною державною адміністрацією в м. Києві 15 січня 1994 року, згідно з розпорядженням від 02 грудня 1993 року.
Разом з тим встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 не є приватизованою, оскільки будь-які документи на приватизацію до відділу приватизації державного житлового фонду та Управління житлово-комунального господарства Деснянської в м. Києві РДА не надходили, свідоцтво про право власності на вказану квартиру не видавалось, відповідно вказана квартира належить до комунальної власності міста.
Будучи допитаною в якості свідка, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 повідомила, що підпис в примірнику договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 від 15 квітня 2010 року, що укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виконано іншою особою, крім того, текст договору відрізняється за формою від тих, які вона використовувала в своїй діяльності.
За вказаним фактом було розпочато кримінальне провадження 0000642 від 18 січня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування клопотання, слідчий посилається на те, що арешт майна накладається з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Враховуючи те, що майно, на яке слідчий, за погодженням із прокурором просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.
Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання у повному обсязі та просила задовольнити.
Вивчивши клопотання, додані до нього документи та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, заслухавши слідчого, слідчий суддя приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. 2 цієї статті КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у наведених випадках, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно за сукупності даних розслідуваного злочину, відповідає вимогам ст. 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови із наведенням мотивів такого рішення.
Постановою слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 10 лютого 2018 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні квартиру АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме є речовим доказом.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
За таких обставин, слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження і приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб.
На підставі викладеного та керуючись ст. 98, 131-132, 170-173, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:
клопотання слідчої Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше).
Негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, які були присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя: ОСОБА_1