АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1605/17 Справа № 205/3449/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, раніше неодноразово судимого,
у провадженні за клопотанням ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, та прийняти свою ухвалу якою звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Згідно оскаржуваної ухвали, ОСОБА_7 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2015 року за ст. 309 ч. 1, ст. 263 ч. 1, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі. За час відбуття покарання засуджений має одне заохочення та шість стягнень, які погашені в установленому порядку. 14.12.2016 року на засіданні комісії установи з питань застосування до засуджених пільг засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у направленні матеріалів щодо застосування до нього ст. 82 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів свого виправлення, зважаючи на те, що останній раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте знову вчинив умисний злочини, має шість стягнень, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 у повній мірі не став на шлях виправлення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена в порушення вимог процесуального законодавства та Конвенції про захист прав та основоположних свобод в контексті ст. 6. Крім того вказане рішення є необгрунтованим та незаконним в частині посилання на норми Кримінального закону на підставі яких йому було відмовлено в умовно достроковому звільненні.
Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_7 який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ухвалу суду з підстав, зазначених у ній, скасувати, та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, останній раз Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. З довідки про заохочення та стягнення, датованої 09.06.2017 року, вбачається, що ОСОБА_7 за період відбування покарання має п`ять стягнень та лише одне заохочення. Крім того, як вбачається з його характеристики, останній характеризується посередньо та перебуває на профілактичному обліку як злісний порушник режиму відбування покарання.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, оскільки наявні в матеріалах відомості не свідчать про виправлення цього засудженого. Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Доводи апелянта щодо порушення з боку суду першої інстанції вимог чинного законодавства України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають суто формальний характер та не обгрунтовують наявності конкретних обставин, що зумовлюють прийняти протилежного рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи ОСОБА_7 не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи колегія суддів розцінює як непереконливі. Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року у провадженні за клопотанням ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4