УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2017 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

на бездіяльність уповноваженого прокурора відділу Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0000197 від 29.11.2016,

В С Т А Н О В И В :

04.12.2017 до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого прокурора відділу Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0000197 від 29.11.2016 щодо неповернення тимчасово вилученого майна, неприйняття процесуальних рішень щодо виконання рішення суду слідчим.

В скарзі представник власника з посиланням на ст. 169 КПК України ставить питання про повернення вилученого в ході обшуку майна, вилученого 23 березня 2017 року в ході обшуку за адресою : АДРЕСА_1 в сумі 100 000 доларів США ОСОБА_3 .

Одночасно вказав, що 22 вересня 2017 року після винесення ухвали від 26 червня 2017 року слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва про скасування арешту майна грошових коштів, ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року про повернення ОСОБА_3 вказаного тимчасово вилученого майна він звернувся до прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування , з проханням вчинити дії, передбачені п.4 частини другої статті 36 КПК України.

Проте вважає, що прокурор допустив бездіяльність, оскільки визначив начальника СУ ФР офісу великих платників податків ДФС без прийняття жодних процесуальних рішень, що не передбачено повноваженнями прокурора та суперечить засадам кримінального провадження Глава 2КПК України.

В судовому засіданні професійний адвокат ОСОБА_4 , який представляє інтереси власника майна ОСОБА_3 , підтримав доводи скарги, вважає, що уповноважений прокурор допустив бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Слідчий ДФС ОСОБА_5 в суді заперечував проти скарги, вказав, що після скасування арешту майна та винесення судового рішення про повернення грошових коштів як тимчасово вилученого майна триває процедура повернення грошових коштів через здійснення бухгалтерських операцій.

Вивчивши доводи скарги, пояснення заявника в суді, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ст.22,26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Посилаючись на ті обставини, що вилучене майно підлягає поверненню як тимчасово вилучене майно згідно ст. 169 КПК України, власник та його представник - професійний адвокат в суді не надали фактичні даних, які підтверджують такі обставини, відсутні відомості про повноваження прокурора здійснювати процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні.

Так, до клопотання не надано документів, що відповідають вимогам ст. 99 КПК України, додані фотокопії протоколів та ухвали слідчого судді не є документами в розумінні ст. 99 КПК України оригіналами чи дублікатами належним чином засвідченими копіями. Одночасно на вказані відомості в скарзі посилаються заявники в обґрунтування необхідності зобов*язання саме прокурора відділу Генеральної прокуратури повернути майно як тимчасово вилученого.

Одночасно слідчий суддя враховує, що в даному провадженні вже прийнято рішення слідчим суддею в ухвалі від 28 серпня 2017 року про зобов*язання уповноваженої особи, на досудовому розслідування якої перебуває кримінальне провадження № 0000197, повернути ОСОБА_3 майно, вилучене 23 березня 2017 року, зазначене ним у даній скарзі повторно.

Одночасно представник посилається на положення ст. 36 КПК України, якою передбачено повноваження прокурора доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.
Проте положення ст. 36 КПК України не містять прямого обов*язку прокурора прийняти процесуальне рішення чи вчинити вказівку слідчому у певній формі та певний визначений строк, з чим пов*язується виникнення права у особи учасника кримінального провадження на оскарження рішення слідчого, прокурора, а також оскарження бездіяльності вказаних осіб до слідчого судді в порядку, визначеному ст. 303 КПК України. На підставі наведеного витікає висновок про те, що зазначена в скарзі бездіяльність прокурора, яка полягає у неприйнятті процесуальних рішень щодо виконання судового рішення прокурором, окремому оскарженню в порядку ст. 303 КПК України не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.36, 303, 167-169 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Скаргу представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого прокурора відділу Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0000197 від 29.11.2016, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1