Провадження № 1-кп/761/641/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 161 001 000 118 24, у якому гр. ОСОБА_8 , обвинувачується за ч. 3 ст. 289 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Обвинувачений утримується під вартою, дія вказаного запобіжного заходу спливає 21.10.2017, у зв`язку з неможливістю до вказаної дати закінчити судовий розгляд та прийняти остаточне рішення суд у відповідністю з ч. 3 ст. 331 КПК України у порядку судового контролю виніс на обговорення сторін кримінального провадження питання доцільності продовження строку дії вказаного запобіжного заходу.

Прокурор наполягала на необхідності тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вважала, що ризики неправомірної процесуальної поведінки останнього не зменшилися, зокрема, існує ймовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, не виключила прокурор ризику переховування обвинуваченого від суду.

Потерпілий ОСОБА_6 погодився з думкою прокурора.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою, доводячи відсутність ризиків позапроцесуальної поведінки ОСОБА_8 оскільки докази сторони обвинувачення досліджені повністю, не допитаними залишаються свідки захисту, у той же час незаконний вплив обвинуваченого на цих свідків виключається за визначенням.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

На стадії судового розгляду питання продовження строку дії запобіжного заходу безпосередньо пов`язано с встановленням обов`язкової наявності двох складових - чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

При цьому обґрунтованість підозри не піддається процесуальній оцінці через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження доказів має вставити поза розумним сумнівом доведеність вини особи.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладений обов`язок застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику ЄСПЛ як джерела права.

Крім того, частиною 5 ст. 9 КПК прямо визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень.
Небезпеку переховування від правосуддя не можна вимірювати лише залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому необхідно враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідують за законом, його міжнародні контакти («W v Swtzerland», § 33).
Отже, ризик переховування підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування.
Неодмінною умовою забезпечення законності подальшого тримання заарештованої особи під вартою є факт подальшого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення нею правопорушення.
У той же час ЄСПЛ у справі «Punzelt v Czech Republik» зазначив, що після спливу певного проміжку часу ця умова перестає бути достатньою і судові органи зобов`язані навести додаткові «релевантні» і «достатні» підстави на обґрунтування подовження позбавлення свободи.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Зокрема, згідно з ст.178 КПК суд під час вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо

Вирішуючи питання щодо існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризик у кримінальному провадженні можна визначити, як певну ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до поведінки, яка буде перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, як достатній фактор для тримання особи під вартою, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності певних позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_8 переховування, суд бере до уваги, що на початковій стадії судового розгляду існувала ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення можливого покарання може вдатися до відповідних дій.

Однак не пов`язана з несумлінністю суду тривалість судового розгляду, упродовж якого обвинувачений безперервно утримується під вартою, доводить, що вказаний ризик хоча і продовжує існувати, однак на теперішній час не є значним, тому не враховується судом як такий, що може перешкодити судовому розгляду.

Суд погоджується з аргументами сторони захисту та вважає, що на нинішній стадії судового провадження відсутній ризик незаконного впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження, оскільки недопитаними залишаються лише свідки сторони захисту.

ЄСПЛ у справі «Muller v France» (§44, 21802/93, 17.03.1997) зазначив, що обґрунтовуючи небезпеку вчинення особою нових злочинів, не є достатнім посилання на минуле особи.

У той же час суд не може залишити поза увагою той факт, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2008 ОСОБА_8 засуджений за злочин, передбачений ч. 2 ст. 286, ст. 71 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. Звільнений 14.10.2011 умовно-достроково з невідбутим строком 2 роки 3 місяці 29 днів.

Згідно з вказаним вироком обвинувачений 09.06.2008, приблизно о 00.30 год., закінчивши ремонтувати автомобіль «БМВ-320І», керуючи вказаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на велосипедиста, який від отриманих травм помер.

Порівняння обставин вчинення вищезазначеного злочину з інкримінованим ОСОБА_8 діянням у кримінальному провадженні, що є предметом судового розгляду, доводить їх значну схожість, що, на переконання суду, може свідчити про схильність обвинуваченого до протиправної поведінки.

Таким чином, підтверджується наявність ризику вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_8 строку дії застосованого до нього запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК суд, визначаючи суму застави вважає, що застава у розмірі ста прожиткових мінімумів для працездатних громадян здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 08 грудня 2017 року включно.

Визначити ОСОБА_8 заставу у розмірі 320 000 (триста двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Застава може бути внесена обвинуваченим, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві (, Банк-одержувач Державна казначейська служба України в м. Києві, МФО 820172, розрахуноквий рахунок № 2089, призначення застава для Шевченківського районного суду м. Києва).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченного обрано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення застави покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 .

У разі внесення застави, встановити 2-х місячний термін дії покладених на обвинуваченого обов`язків, починаючи з дня внесення застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її винесення і підлягає негайному виконанню.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1