Ухвала іменем україни 02 листопада 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Камінськ-Шахтінський Ростовської області Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 198 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановив:

у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 стверджують про незаконність судових рішень, які просять скасувати з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх вимог указують, що вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_5 винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтується на припущеннях, судом безпідставно не застосовані положення вимог ч. 7 ст. 27 КК України, в матеріалах провадження відсутні технічні записи усіх судових засідань, що є безумовною підставою для скасування судових рішень.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року:
ОСОБА_5 , який раніше не судимий, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За ч. 2 ст. 28, ст. 198 КК України ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення.
Цим же вироком ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 15, частинами 2, 3 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, а за ч. 2 ст. 28, ст. 198 КК України визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення; ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засуджено кожного за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_5 , прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції. задоволено частково, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 і ОСОБА_5 змінено в частині речових доказів. У решті вирок залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом ухвалено визнати винуватими ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за вчинення злочину, вчиненого за наступних обставин.
ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, маючи злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, на початку лютого 2015 року в м. Дніпропетровську вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , попередньо розділивши між собою ролі в учиненні злочину.
Згідно з розподілом ролей ОСОБА_5 повинен був керувати підготовкою злочину, визначитися з його об`єктом, місцем вчинення і можливими шляхами відходу після його скоєння.
ОСОБА_8 відповідно до відведеної йому ролі повинен був підшукати співучасників злочину, забезпечити їх автотранспортом, знаряддями для скоєння злочину, і особисто взяти участь в скоєнні злочину, здійснивши транспортування інших співучасників до місця скоєння злочину, а також забезпечити їх швидкий відхід з місця злочину.
ОСОБА_5 на початку лютого 2015 року підшукав, як об`єкт злочинного посягання раніше йому знайомого ОСОБА_13 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , встановив маршрути пересування потерпілого від його будинку до зупинок громадського транспорту, місця можливого нападу, напрямки відходу після скоєння злочину і передав зазначені відомості ОСОБА_8 , після чого особисто керував підготовкою злочину.
На виконання відведеної йому ролі на початку лютого 2015 року ОСОБА_8 підшукав із кола раніше йому знайомих осіб інших співучасників злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , надавши їм роль виконавців злочину, і повідомивши їм план злочинних дій, ознайомившись з яким, останні дали свою добровільну згоду на вчинення злочину.
14 лютого 2015 року ОСОБА_5 , виконуючи свою роль, повідомив ОСОБА_8 , а через нього і ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_13 15 лютого 2015 року вранці буде пересуватися по маршруту від місця свого проживання до Дніпропетровського академічного Українського музично-драматичного театру ім. Т. Г. Шевченко, розташованому в буд. № 5 по вул. Леніна у м. Дніпропетровську, і що при ньому можуть бути матеріальні цінності.
15 лютого 2015 року близько 10.10 год., ОСОБА_10 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на автомобілі «KIA Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився у користуванні останнього, прибули до зазначеного ОСОБА_5 місця будинку АДРЕСА_4 .
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , виконуючи відведену їм роль, вийшли з автомобіля і почали чекати ОСОБА_13 неподалік від під`їзду вказаного вище будинку, а ОСОБА_8 залишився в автомобілі «KIA Sorento», який був припаркованим біля зазначеного будинку, з метою забезпечення швидкого відбування з місця скоєння злочину.

У цей час ОСОБА_5 за допомогою мобільного зв`язку, розмовляючи з ОСОБА_8 , координував дії групи.
Приблизно о 10.50 год. ОСОБА_9 і ОСОБА_14 побачили ОСОБА_13 , який проходив поруч із зазначеним будинком, маючи в руках портфель чорного кольору, вартістю 1687 грн. 50 коп., в якому знаходилися особисті речі потерпілого, і попрямували у його бік.
Наблизившись ззаду до ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел всіх членів злочинної групи, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету, схожого на металеву палицю, з метою придушення волі потерпілого до опору, наніс йому один удар по голові, спричинивши легкі тілесні ушкодження.
В свою чергу ОСОБА_10 за допомогою заздалегідь підготовленого газового балончика «Терен-4», який йому безпосередньо перед вчиненням злочину передав ОСОБА_8 , почав розпилювати препарат сльозоточивої та дратівливої дії в очі ОСОБА_13 , але з незалежних від волі ОСОБА_10 причин зазначений препарат в очі потерпілого не потрапив.
Після цього ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , бажаючи довести злочинний умисел до кінця, удвох почали висмикувати портфель у потерпілого, проте останній почав чинити супротив і кликати на допомогу, тим самим перешкодивши ОСОБА_9 і ОСОБА_10 довести свій злочинний умисел до кінця. Усвідомивши, що з причин, не залежних від їх волі, вони не зможуть відкрито володіти майном потерпілого ОСОБА_13 , хоча всі члени злочинної групи виконали всі дії, які вважали необхідним для доведення злочину до кінця, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 втекли з місця злочину на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , після чого були затримані співробітниками міліції.

Засудженим ОСОБА_5 та його захисником не оскаржуються визнання невинуватими ОСОБА_5 та ОСОБА_15 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 28, ст. 198 КК України, а тому судові рішення в цій частині не переглядаються в касаційному порядку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_5 не був організатором злочину безпідставні.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 13 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» організатором, окрім іншого, є особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. При з`ясуванні змісту ознак, за якими особа може бути визнана організатором вчинення злочину (злочинів) у простих формах співучасті, потрібно виходити з того, що дії організаційного характеру полягають в об`єднанні дій інших співучасників і спрямуванні їх на вчинення одного чи декількох злочинів або в координації поведінки цих осіб. Організація вчинення злочину (злочинів) може полягати в залученні співучасників усіх видів (виконавців, пособників, підбурювачів, інших організаторів) або лише одного з них. Керування підготовкою злочину (злочинів) виявляється у спрямуванні дій виконавця, пособника, підбурювача на готування до одного чи декількох злочинів, а саме на: замовлення злочину; підшукування або пристосування засобів чи знарядь його вчинення; залучення співучасників, інструктування їх щодо виконання відповідних злочинних діянь; усунення перешкод та інше умисне створення умов для вчинення злочину, зокрема розроблення заходів щодо нейтралізації діяльності правоохоронних органів (організація підкупу працівника такого органу, застосування насильства до нього або його близьких, усунення з посади чи інше блокування його діяльності, яка може перешкодити реалізації злочинних намірів); визначення місць переховування співучасників після вчинення злочину та його знарядь, а також предметів, здобутих злочинним шляхом, тощо.
При цьому у судовому засіданні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які наголошували на тому, що не мають підстав для обмови ОСОБА_5 , вказали на останнього, як співучасника злочину, який підшукав особу на яку було здійснено напад ОСОБА_13 , показав потерпілого та надав відомості про маршрут його пересування, визначив місця можливого вчинення злочину та шляхи відходу після його вчинення.
Аналогічні показання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 надавали при проведенні слідчих експериментів, протоколи проведення яких були досліджені судом в установленому порядку.
Стороною захисту не оспорюється допустимість доказів, зібраних під час проведення негласних слідчих дій. Одночасно за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 13 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 мав розмову з ОСОБА_8 , яку підтвердив останній, вказуючи що саме ця розмова свідчить про домовленість між ними щодо здійснення розбійного нападу на потерпілого.

При цьому судами першої та апеляційної інстанції ретельно перевірялись доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 7 ст. 27 ч. 2 ст. 186 КК України, і вони визнані необґрунтованими, а в касаційній скарзі не наведено аргументів, які б спростовували висновки судів про відсутність підстав для закриття кримінального провадження в цій частині.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Судом касаційної інстанції були перевірені твердження про відсутність технічних записів судових засідань шляхом витребування їх копій з місцевого суду.
Місцевий суд надіслав копії технічних записів судових засідань від 15 липня 2015 року, 01 вересня 2015 року, 09 червня 2016 року, 21 червня 2016 року.
Одночасно запис судового засідання, яке відбулося 01 вересня 2015 року не прослуховується, проте це порушення не є підставою для скасування оскаржуваних стороною захисту судових рішень.
Так, в постанові Верховного Суду України № 5-1кс15(16) від 24 листопада 2016 року зроблений висновок про те, що при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені пунктом 7 частини другої статті 412 Кримінального процесуального кодексу України, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії.
З матеріалів провадження вбачається, що у судовому засіданні, яке відбулось 01 вересня 2015 року, місцевий суд вирішував питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яке завершилось постановленням ухвали, яка була проголошена в установленому законом порядку з фіксуванням на технічному носії та законність і обґрунтованість якої учасниками судового провадження не оспорюється. Інші питання місцевим судом не вирішувалися.
За таких обставин, у цьому конкретному випадку колегія суддів вважає, що відсутність на технічному носії запису судового засідання під час якого вирішувалося питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не є підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглянуто відповідно до кримінального процесуального закону із дотриманням загальних засад кримінального провадження, у тому числі змагальності сторін, а судові рішення є законними та справедливими.
При цьому ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України, оскільки в ній, окрім іншого, зазначені та належним чином мотивовані підстави, з яких апеляційні скарги учасників процесу визнані необґрунтованими.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги сторони захисту.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:
вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3