Номер провадження: 11-сс/785/2112/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2017 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0000234 від 18.12.2017 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_8 погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 17.02.2018 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, м. Білгород-Дністровського, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,

підозрюваного в кримінальному провадженні №0000234 від 18.12.2017 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ УСБУ в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000234 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 підозрюється в тому, що упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися в Україні, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади Російської Федерації (далі - РФ), на території РФ вступили у злочинну змову та домовилися про здійснення протиправних умисних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Досягти вказаної мети вказані особи вирішили шляхом ведення агресивної війни проти України, у тому числі з використанням підрозділів Збройних Сил РФ, створенням і фінансуванням терористичних організацій, створенням в їх складі незаконних збройних формувань та вчиненням інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії безумовно призведуть до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і бажали їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи за попередньою змовою групою осіб, упродовж 2013 року на території РФ розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних засобів, застосування засобів прихованого характеру, які полягали у використанні протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України, формуванні під інформаційним впливом внутрішньої опозиції для створення постійно діючого фронту по всій території України.

Мотивами впровадження зазначеного плану послугували Євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці з Організацією Північноатлантичного договору, з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України.

На виконання вказаного злочинного плану у березні 2014 року, за невстановлених обставин, перебуваючи на території Луганської та Донецької областей, невстановлені особи з числа громадян РФ та України, керуючись мотивом особистого неприйняття чинної державної влади в Україні та сприяння збройній агресії РФ, створили терористичні організації, так звані «Донецька народна республіка» (далі «ДНР») та «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»).

Зазначені організації з урахуванням Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15.11.2000, рішення Варшавської конференції 2001 року, Ради Безпеки ООН № 1373 від 28.09.2001 по боротьбі з тероризмом Державою України визнані терористичними в Зверненні Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому постановою Верховної Ради України № 129-VІІІ від 27.01.2015 року; заяві Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленій постановою Верховної Ради України №145-VІІІ від 04.02.2015; заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України № 337-VІІІ від 21.04.2015, є терористичними з урахуванням системного аналізу положень ст. 28 КК України та ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Також, встановлено, що за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей 07.04.2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконуючий обов`язки Президента України ОСОБА_11 Указом № 405/2014 від 14.04.2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Законом України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 встановлено, що терористична організація - це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Завданням зазначених терористичних організацій відповідно до злочинного задуму учасників є застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів, викрадення та вбивства громадян, а також інших необхідних злочинних дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди і настання інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту шляхом закликів до введення військ РФ на територію Донецької та Луганської областей, міжнародного ускладнення, дестабілізації суспільно-політичної обстановки в регіоні та державі, зокрема впливу на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також привернення уваги громадськості до політичних поглядів терористів, відповідно до яких державна влада в Україні є нелегітимною.

Терористичні організації «ДНР» та «ЛНР» мають стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функції учасників щодо його досягнення.

При цьому стійка внутрішня ієрархія терористичної організації та розподіл функцій між її членами передбачають чіткий розподіл обов`язків окремих груп та структурних підрозділів, їх керівників та учасників для досягнення єдиного злочинного умислу.

Так, на учасників політичного блоку відповідно до плану спільних злочинних дій покладаються такі обов`язки:

- створення так званих органів державної влади терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» й організація їх діяльності;

- видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних так званих органів державної влади терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», з метою схиляння їх до участі у вказаних терористичних організаціях та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичних організацій та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном, з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам України та Збройним Силам України;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, формування думки серед населення про законність своїх дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам бойових блоків терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

На учасників силового блоку відповідно до плану спільних злочинних дій покладаються такі обов`язки:

- організація та здійснення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України організація в групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;

- створення не передбачених законом збройних формувань та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силових блоків терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької та Луганської областей;

- вчинення терористичних актів та диверсій на території України;

- захоплення зброї чи заволодіння в інший спосіб боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують чинну владу в Україні;

- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

На виконання плану діяльності терористичної організації «ДНР» до її діяльності залучено значну кількість осіб громадян України, РФ та інших держав із числа радикально налаштованих громадян, зокрема колишніх та діючих військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів, представників іноземних громадських організацій, в тому числі ОСОБА_10 .

Так, приблизно у грудні 2014 року (більш точні дата та час слідством не встановлені) громадянин України ОСОБА_10 , керуючись мотивом особистого несприйняття діючої державної влади в Україні, будучи радикально негативно налаштованим по відношенню до неї, при невстановлених обставинах, вирішив вступити та приймати участь в діяльності терористичної організації «ДНР».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на участь в терористичній організації «ДНР» ОСОБА_10 , з грудня 2014 року по червень 2015 року, в пункті пропуску «Гоптівка» перетинав державний кордон України в бік РФ.

В подальшому, ОСОБА_10 , перебуваючи на території РФ, більш точно місце та час досудовим розслідуванням не встановлено, діючи умисно в`їхав на територію України, що тимчасово не підконтрольна українській владі, а саме на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей та увійшов до складу не передбачених законом збройних формувань «ДНР».

При цьому, ОСОБА_10 , усвідомлював той факт, що він буде учасником силового блоку терористичної організації і для досягнення спільної злочинної мети, перебуваючи у складі зазначених організацій буде з застосуванням зброї чинити опір законним діям працівників правоохоронних органів України та ЗС України.

На ОСОБА_10 , як учасника терористичної організації, покладено обов`язки щодо збройного протистояння та фізичного знищення особового складу та техніки військовослужбовців ЗС України та інших законно створених військових формувань України, які беруть участь в антитерористичний операції.

Під час участі у діяльності терористичної організації ОСОБА_10 у період з грудня 2014 року по червень 2015 року приймав участь в бойових діях у районі проведення антитерористичної операції проти регулярних підрозділів ЗС України у складі т. зв. «розвідувальної роти 7 окремої мотострілкової бригади ІНФОРМАЦІЯ_2 (7 ОМСБр, в/ч НОМЕР_1 )», яка дислокувалась в районі населених пунктів Торез, Росзипне, Кіровське та АДРЕСА_3 та приймала безпосередню участь у бойових діях в районі м. Дебальцеве, Донецької області.

Крім того, під час участі в терористичній організації, ОСОБА_10 безпосередньо контактував із іншими учасниками терористичної організації «ДНР».

Таким чином, ОСОБА_10 , був обізнаний, що терористична організація, одним з учасників яких він є, діє на території України незаконно, та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції.

18.12.2017 року відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України були внесені до ЄРДР за №0000234.

19.12.2017 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Крім того, в рамках кримінального провадження №0000183 від 11.10.2017 року, що перебуває в провадженні СВ УСБУ в Одеській області, ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України

19.12.2017 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2017 року задоволено клопотання слідчого та обрано запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_10 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що слідчий суддя не дослідив усі обставини справи та виніс ухвалу про обрання запобіжного заходу так як слідчим та прокурором жодний ризик передбачений ст.177 КПК України не доведений, підозрюваному ОСОБА_10 не має сенсу переховуватися від органів слідства так як відомо його місце прописки та фактичне місце проживання, підозра у вчинення кримінального правопорушення не обґрунтована.

Судовий розгляд апеляційної скарги захисника, з урахуванням положень ч.4 ст.401 КПК України, проведено за відсутністю підозрюваного, оскільки останній не заявляв суду про своє бажання прийняти участь в судовому засіданні апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено позбавлення волі строком до 15 років; офіційно не працевлаштований; в період з 2014 року по 2017 рік неодноразово перетинав державний кордо України, в тому числі в напрямку РФ, залишався за межами України значний проміжок часу, що вказує на те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та продовжувати здійснювати злочинну діяльність.

В сукупності з зазначеним, у відповідності до ст. 178 КПК України, слідчий суддя взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні злочину, в якому він обґрунтовано підозрюється та дані про особу підозрюваного, та існуючи ризики, про які зазначено у клопотанні слідчого.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Рішення слідчого судді щодо обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», « 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування, підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи на думку апеляційного суду, з урахуванням факту повідомлення ОСОБА_10 підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, у відповідності до вимог ч.5 ст.176 КПК України, застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Доводи захисника про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу з посиланням на те, що останній має прописку та фактичне місце проживання, не може бути беззаперечним доказом відсутності ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, оскільки обгрунтованність підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, є вагомим ризиком того, що підозрюваний може вжити дій щодо переховування від слідства та суду.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. При цьому, захисником апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2017 року, якою в кримінальному провадженні №0000234 від 18.12.2017 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4