АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/1266/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за скаргою ОСОБА_7 на неповернення тимчасово вилученого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року, якою

відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 про надання документів для здійснення захисту.
Згідно зі змістом ухвали, до суду надійшла скарга ОСОБА_7 про надання документів для здійснення захисту, в якій останній просить зобов`язати органи прокуратури видати йому для здійснення захисту рішення судів м. Києва, розписку від 01.12.2014 року, книги, фотокартки.
Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою, слідчий суддя зазначив, що виходячи зі змісту звернення, не вбачається наявності рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час до судового розслідування, право на оскарження яких породжується у сторони кримінального провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність судового рішення зазначає, що слідчим суддею було безпідставно відмовлено у відкритті провадження. Апелянт вважає, що слідчий суддя порушила його право на подання своїх доводів суду, надання доказів для підтвердження доводів скарги. Слідчий суддя не витребувала необхідні матеріали для вивчення.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді від 04.10.2017 року і постановити ухвалу якою направити матеріали на новий розгляд до суду першої інстанції.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, яка вважала ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
ОСОБА_7 , подаючи скаргу в порядку ст.303 КПК України скаржився на те, що діями слідчих прокуратури порушуються його права на захист через те, що йому не повертають рішення судів м. Києва, розписку від 01.12.2014 року, книги і фотокартки.

В апеляційній скарзі навів аналогічні доводи.

З доданих до скарги документів випливає, що на майно вилучене у ОСОБА_7 16.05.2017, було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 18.05.2017. Для дослідження вилученого майна були призначені відповідні експертизи. Однак відомостей, яке саме майно вилучалося ОСОБА_7 і на яке майно накладався арешт, матеріали провадження не містять.

В самій скарзі, так само як і в апеляційній скарзі ОСОБА_7 не навів будь-яких доказів, які б вказували, що факт вилучення в нього речей (рішень судів м. Києва, розписки від 01.12.2014 року, книг, фотокарток), дійсно мав місце. Так само в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що останній звертався до слідчого, прокурора із заявами чи клопотаннями про повернення вищевказаних речей (які на переконання ОСОБА_7 не мають відношення до категорії доказів), або ж із заявою до правоохоронних органів про незаконне їх вилучення.

Частиною першою статті 303 КПК України передбачений перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового слідства.

Зокрема, відповідно до п.1 ч1. ст.303 КПК, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Вказану у скаргах бездіяльність не можна віднести до тієї, яка регламентована п.1 ч.1 ст.303 КПК України, в огляду на вищевказані обставини (відсутність відомостей про те, що майно зазначене в скарзі тимчасово вилучалось).

Окрім цього, якщо на речі, про які зазначає апелянт, в подальшому було накладено арешт ухвалою слідчого, у такому випадку слідчий суддя не має повноважень зобов`язати слідчого вчинити такі дії (повернути речі), адже положенням ч.1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, при цьому особа не позбавлена можливості оскаржити процесуальне рішення (ухвалу слідчого судді про арешт майна) у визначеному КПК України порядку.
Згідно ч.4 ст.304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадженні, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

За таких обставин слідчий суддя прийшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів про необхідність відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 .

Дій які б вказували на порушення права ОСОБА_7 на захист та істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 про надання документів для здійснення захисту, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4