Справа пр. №1-кс/756/2275/17

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2017 року м. Київ
Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 , про арешт майна,
в с т а н о в и в:
Слідчий СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.
Слідчий у своєму клопотанні зазначив, що в невстановлений час 07 листопада 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , незаконно проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, а саме ноутбук марки Dell, планшет IPad, пістолет ТТ, карабін СКС, НОМЕР_1 , карабін СКС, спецзасіб моделі ФОРТ-12, призначений для стрільби патронами, спорядженими гумовими кулями, ювелірні вироби, в результаті чого спричинив майновий збиток потерпілому ОСОБА_6
Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 від 18 листопада 2017 року вищевказане майно визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому, покликаючись на ч. 3 ст. 170, ч. 5 ст. 171 КПК, слідчий просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про накладення арешту, просив суд його задовольнити.
Прокурор та володілець майна в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відтак, суд ухвалив розглянути справу за відсутності останніх, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання про накладення арешту на майно.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, позаяк сторони кримінального провадження не заявляли відповідного клопотання.
Заслухавши думку слідчого, дослідивши клопотання, копії наданих документів, слідчим суддею встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
У силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення від 24 січня 1994 року) ЄСПЛ зазначив, не є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції накладення арешту на майно під час здійснення досудового розслідування, у випадку, якщо такий інститут передбачений відповідним національним законом, і він спрямований не на позбавлення особи права власності на майно, а лише користування ним.
За приписами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням вищевикладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів вважаю, що клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 117, 167, 170, 171, 172, 173, 234, 236, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

Клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.
Тимчасово заборонити будь-яким особам розпоряджатись вказаними речами.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали покласти на слідчого слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 .
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору і слідчому та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати іншим заінтересованим особам, які не були присутні при її проголошенні.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1