АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2990/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

представника власника майна - адвоката ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на автомобіль моделі «LAND ROVER RANGE ROVER 3,6», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 із забороною користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358 КК України, наявність даних про належність майна, критеріям передбаченим ст. 98 КПК України, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваного судового рішення не надано оцінки висновку експерта від 19.07.2016 року, який не містить відомостей про те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 має відношення до належного йому автомобіля та додає, що в копії зазначеного висновку міститься перелік свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, серед яких відсутнє свідоцтво серії НОМЕР_4 , на яке посилається слідчий.
Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що арештований автомобіль придбано ним у 2014 році у ОСОБА_10 шляхом перереєстрації за довідкою-рахунок.
Далі автор апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею належним чином не перевірено відповідність арештованого транспортного засобу критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Додає, що він є добросовісним набувачем, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій, а зазначений автомобіль є єдиним транспортним засобом, який використовується членами родини.
Одночасно, апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування причин пропуску цього строку зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику у судове засідання власника майна та його представника, про її існування представнику стало відомо 18 травня 2017 року, а апеляційна скарга подана до суду 23 травня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, про існування ухвали слідчого судді апелянту стало відомо 18 травня 2017 року, а апеляційна скарга подана до суду 23 травня 2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження № 0002625, відомості про яке 16.04.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358 КК України.
Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль моделі «LAND ROVER RANGE ROVER 3,6», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження апелянта про те, що слідчим суддею не надано оцінки висновку експерта від 19.07.2017 року, слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя, при постановленні оскаржуваного судового рішення, врахував додані слідчим до клопотання матеріали на його обгрунтування, надав їм правову оцінку, на підставі чого прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, відповідно до змісту даного висновку, бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_3 , на автомобіль марки «LAND ROVER RANGE ROVER 3,6», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , відповідно до витягу Регіонального сервісного центру МВС у місті Києві, не відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків, що перебувають в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду об`єктів, що спростовує твердження апелянта про те, що свідоцтво серії НОМЕР_3 не має відношення до належного ОСОБА_7 автомобіля (а.с. 1314, 15).
Посилання апелянта на те, що висновок експерта не містить даних про свідоцтво серії НОМЕР_4 , на яке посилається слідчий, слід визнати непереконливим, оскільки відповідно до клопотання про арешт майна, слідчий вказує на те, що у ході досудового розслідування даного кримінального провадження в підрозділах Головного сервісного центру МВС України в м. Києві вилучено сто свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, серед яких свідоцтво серії НОМЕР_3 , яке і стало матеріалом дослідження експерта. Посилань на свідоцтво серії НОМЕР_4 клопотання слідчого про арешт майна не містить.
Твердження апелянта про те, що слідчим суддею не перевірена відповідність вказаного у клопотанні слідчого майна до категорії речових доказів, слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до доданих до клопотання матеріалів, а саме постанови про визнання речовими доказами від 22.08.2016 року, автомобіль моделі «LAND ROVER RANGE ROVER 3,6», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 визнано речовим доказом, оскільки у ході досудового розслідування встановлено, що вказаний транспортний засіб був об`єктом злочинних дій, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення (а.с. 11-12).
Посилання власника майна на те, що він є добросовісним набувачем майна, колегія суддів не може визнати такими, що свідчать про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки положення ст. 170 КПК України дозволяють накласти арешт на майно будь якої особи, у разі необхідності забезпечити збереження речових доказів, що у цьому випадку і мало місце.
Доводи апеляційної скарги в частині того, що арештований автомобіль придбано у 2014 році шляхом перереєстрації за довідкою-рахунок, те, що ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій, а арештований автомобіль є єдиним транспортним засобом, який використовується членами родини, не можуть бути визнані самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки не є визначеною законом підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України.
Твердження автора апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не доведено існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки необхідність доведення обгрунтованої підозри має місце у разі накладення арешту з метою передбаченою пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, що у цьому випадку не мало місця, з огляду на мету арешту передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на автомобіль моделі «LAND ROVER RANGE ROVER 3,6», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , із забороною користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль моделі «LAND ROVER RANGE ROVER 3,6», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 із забороною користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4