Справа № 473/2474/17
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
10.01.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні Арбузинського районного суду в смт.Арбузинка питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000110 від 22.01.2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289 КК України, ч. 3 ст. 187 КК України та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну виду запобіжного заходу,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000110 від 22.01.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289 КК України, ч. 3 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, мотивуючи його тим, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України і встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу та його продовженні, не зменшились і не відпали.

Так, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, а тому підставою вважати, що він може переховуватись від суду є те, що обвинувачений розуміє наслідки скоєних ним злочинів та передбачену законом міру відповідальності, не працює, не має постійного джерела доходу, не навчається і не одружений, у зв`язку з чим може виїхати за межі України та на непідконтрольні Україні території.

Крім того, як зазначено в клопотанні прокурора, ОСОБА_6 може впливати на потерпілого і свідків шляхом залякування та погроз, показання яких мають важливе значення у провадженні, а також інших спільників вчинення злочину, узгоджуючи з ними показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак знову обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, що вказує на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, ОСОБА_6 , на думку прокурора, може перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення відповідальності та затягування розгляду справи, а тому просить суд продовжити строк утримання його під вартою на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, в свою чергу, звернулись з клопотанням про зміну виду запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт у певний час доби, в обґрунтування якого посилались на те, що потерпілий ОСОБА_12 впевнено вказує на непричетність ОСОБА_6 до нападу та заволодіння його майном, будь-яких претензій до нього не має, що вказує на відсутність обґрунтованої підозри.

При цьому, на думку сторони захисту, вказані прокурором ризики є припущеннями, в той час як обвинувачений має постійне місце проживання, є соціально адаптованим, доглядає за особою, яка потребує постійного піклування, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем реєстрації.

Просили суд врахувати клопотання Миколаївської обласної організації ветеранів України від 02 січня 2018 року та змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки є необхідність перебування обвинуваченого ОСОБА_6 вдома з метою догляду за дідусем, інвалідом І групи, який потребує постійної сторонньої допомоги після оперативного втручання по видаленню двосторонньої пахової грижі.

Окрім того, обвинувачений і захисник посилались на постійне перенесення судових засідань через неможливість доставки обвинуваченого із СІЗО та зайнятість прокурора.

Просили суд в задоволенні клопотання прокурора відмовити, а їх клопотання задовольнити, змінивши вид запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний час доби.

Потерпілий ОСОБА_11 залишив вирішення заявлених прокурором та стороною захисту клопотань на розсуд суду.

Представник потерпілого юридичної особи ПАТ «Зелений Гай» ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився, про його дату, час та місце повідомлений належно.

В свою чергу, колегія суддів, заслухавши позиції сторони обвинувачення та захисту, перевіривши доводи та обґрунтованість заявлених клопотань, приходить до такого.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За правилом, що встановлене абзацом другим частини третьої статті 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч.3 ст. 331 КПК України).
З ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2017 року слідує, що запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_6 під вартою було йому обрано з урахуванням того, що всі особи, причетні до вчинення злочину ще не затримані, є ризик того, що підозрюваний може заважати кримінальному провадженню шляхом поінформування вказаних осіб, штучного створення алібі або інших доказів щодо своєї непричетності, а також впливати на свідків та вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності та підозрюється у вчиненні злочинів в період іспитового строку.
Вказаний вид запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 було продовжено ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з урахуванням того, що ризик перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні не зменшився, а збільшився.
При обранні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_6 було об`єктивно встановлено дійсні ризики згідно кримінального процесуального закону, а тому не піддаючи рішення слідчих суддів сумніву та не порушуючи принцип правової визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року), що є одним із основних аспектів принципу верховенства права, колегія суддів вважає, що на даний час об`єктивні обставини, встановлені слідчими суддями при обранні та продовженні запобіжного заходу, не є спростованими.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відносно нього саме такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
При цьому, колегія суддів, враховуючи, що лише ступінь тяжкості інкримінованих правопорушень не може бути безумовною підставою для утримання особи під вартою, бере до уваги наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків у даному, конкретному випадку, існування яких ставить під загрозу забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього кримінальним процесуальним законом обов`язків, а як наслідок, і досягнення мети застосування запобіжного заходу.
Зокрема, існування ризику переховуватись від суду обумовлюється тяжкістю інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які згідно ч.5 ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів.
При цьому, як встановлено в судовому засіданні і не спростовано стороною захисту обвинувачений, хоч і має постійне місце реєстрації, однак не працює, не має постійного джерела доходу, не навчається і не одружений, що свідчить про низький ступінь міцності його соціальних зв`язків.
Окрім цього, провадження, в рамках якого ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, перебуває на стадії судового слідства, на даний час не допитані свідки обвинувачення, може виникнути необхідність додаткового допиту потерпілого, а тому ризик впливати на свідків та потерпілого не відпав.
Щодо ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, то про його наявність свідчать дані про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.
Тож, оцінивши в сукупності наявність вищезазначених ризиків і обставин, що регламентовані ч.1 ст. 178 КПК України та враховуються, зокрема, і при продовженні запобіжного заходу, а також вагомість доказів, якими обґрунтовуються ці обставини, колегія суддів прийшла до висновку про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обговорюючи питання про можливість зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, зокрема, домашній арешт, колегія суддів виходила з недостатньої вагомості аргументів сторони захисту і прийшла до висновку про недоцільність такої зміни виду запобіжного заходу, з огляду на таке.
Так, посилання обвинуваченого і його захисника на показання потерпілого ОСОБА_11 в частині непричетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому правопорушень, що на думку захисту, дає підстави для зміни запобіжного заходу, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позбавлена законодавчо визначеної можливості надати їм оцінку на даному етапі кримінального провадження і врахувати їх при вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу.
Самі по собі факти наявності постійного місця проживання, догляду за особою похилого віку, позитивна характеристика за місцем реєстрації, а так само як і причини недоставлення з місця попереднього ув`язнення та відкладення судових засідань не можуть бути достатніми підставами для застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки суд робить висновки про необхідність продовження дії того чи іншого виду запобіжного заходу чи його зміни виключно з підстав існування ризиків, регламентованих ст. 177 КПК України та з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України.
Можливість застосування застави чи особистої поруки відносно ОСОБА_6 на даному етапі виключається у зв`язку з відсутністю підстав для цього.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не є співмірним встановленим ризикам та тяжкості інкримінованих обвинуваченому правопорушень.
З огляду на таке, колегія суддів вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під ватрою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, на переконання суду, не здатні забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам.
Ураховуючи, що будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під ватрою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів на даному етапі не встановила, а тому приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до 19 березня 2018 року включно і про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну виду запобіжного заходу на більш м`який з підстав, що викладені вище.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 205, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Вознесенськ, Миколаївської області, в рамках кримінального провадження № 0000110 від 22.01.2017 року, продовжити до 19 березня 2018 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну виду запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3