Справа № 573/1323/17
Номер провадження 1-кп/573/8/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Рижівка Білопільського району Сумської області, з базововю середньою освітою, одруженого, непрацюючого, студента 2 курсу ВПУ с. Іскрисківщина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- за ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
20 травня 2017 року в точно невстановлений досудовим розслідуванням час між 22 та 23 годинами ОСОБА_7 перебував у с. Рижівка по вул. Ювілейній на святкуванні Дня села.

Перебуваючи на вулиці біля будинку культури у с. Рижівка по вул. Ювілейній, у ході словесної сварки з ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком правої руки під ліве око, після чого припинив свої злочинні дії.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 наступні тілесні ушкодження: рана на переніссі, почервоніння лівого очного яблука, синець навколо лівого ока, садно на нижній повіці лівого ока, які відносяться до категорії легких.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_7 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання. Тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість визнав повністю, суду зазначив, що 20 травня 2017 року перебував в центрі села Рижівка Білопільського району з дружиною та донькою на святкуванні Дня села. Близько 22 години стався конфлікт між сільським головою ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Що там між ними було, він особисто не бачив. Тому всі стали рухатись до місця конфлікту. Він з дитиною залишився стояти на площадці неподалік від цих подій. Тоді тут з`явився ОСОБА_5 у нетверезому стані і став висловлюватись нецензурною лайкою на присутніх, погрожувати всім з приводу побиття ОСОБА_13 . Поряд з ОСОБА_5 перебувала його дружина ОСОБА_17 , яка зробила потерпілому зауваження, що досі вже бійок та сварок. ОСОБА_5 став кричати на його дружину, погрожувати їй розправою, став принижувати її. Тоді потерпілий рукою вдарив дружину, від чого вона впала. Після цього він розізлився на ОСОБА_5 та побіг до нього з метою вдарити його. Підбіг і через плече ОСОБА_10 наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 . Як би потерпілий не вдарив його дружину, то він ніколи б його не чіпав. Його дії були направлені на помсту ОСОБА_5 , громадського порядку при цьому він не порушував. Після конфлікту він намагався примиритись з потерпілим, пропонував 3000 грн., але той відмовився. Сказав, що цих коштів йому мало.

Також винуватість обвинуваченого у заподіянні ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які суду пояснили наступне.

Так, потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 20 травня 2017 року сільським головою с. Рижівка ОСОБА_13 був запрошений на свято Дня села. Святкування відбувалось на вулиці біля будинку культури, а він з іншими гостями були в приміщенні сільської ради, тоді перейшли на вулицю. В цей день він вживав спиртне, але п`яним не був. Потім хтось повідомив, що побили ОСОБА_13 , тому він побіг на допомогу. Це вже був пізній вечір. Прибігши на площу перед будинком культури, він почав звертатись до молоді, яка була присутня тут, що як їм не соромно, сільський голова організував їм свято, а вони його побили. Підійшла молода жінка і стала втручатись в розмову, він їй сказав, щоб не лізла в чоловічі розбірки. Вона стала на його адресу лаятися нецензурними словами, словесно його ображала і він рукою її відштовхнув, але вона не впала. Після цього невідомий парубок підстрибнув і через чоловіка вдарив його кулаком в обличчя. Потім дізнався, що це був ОСОБА_7 , а молода жінка - його дружина ОСОБА_11 . До цих подій знайомий з ними не був взагалі. Вважає, що ОСОБА_7 вдарив його не просто кулаком, а якимось предметом, що був у руці, оскільки у нього була рана на переніссі, довго не сходив синець і погіршився зір, оскільки око довго боліло.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що 20 травня 2017 року близько 15-16 години привіз директора ТОВ «Білопілля Агро» ОСОБА_5 на День села в с. Рижівка Білопільського району. Перебував у машині, спостерігав за святом. Близько 20 год. відвіз до м. Білопілля директора іншого господарства ОСОБА_18 і залишився поки в м. Білопілля. Близько 00 год. надійшов дзвінок від ОСОБА_5 , щоб забирав його з села. ОСОБА_9 приїхав, з клубу вийшов ОСОБА_5 , око в нього було набите, з носа, здається, текла кров. Він запропонував останньому відвезти його в лікарню, але директор відмовився. Наступного дня він возив ОСОБА_5 в Білопільську ЦРЛ. Коли віз ОСОБА_5 з села, то він розказав, що ОСОБА_13 посварився з місцевими, він пішов заступатися і хтось його вдарив. ОСОБА_5 був випивши, але п`яним не був.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що 20 травня 2017 року, вже пізно увечері, з чоловіком і неповнолітньою донькою перебувала біля магазину в центрі села Рижівка Білопільського району, де відбувалось святкування Дня села. Потім почула шум та побачила, що ОСОБА_5 свариться з ОСОБА_19 , погрожував йому, кричав на нього. Оскільки ОСОБА_20 є її добрим знайомим, тому вона вирішила прийти йому на допомогу, а чоловік з дитиною залишився біля магазину. Підійшла і стала між ОСОБА_5 та ОСОБА_21 та сказала, що досить вже на сьогодні сварок. ОСОБА_5 на її зауваження відреагував агресивно, почав лаятися та став на неї наступати, штовхнув її в ліве плече, вона впала на землю. ОСОБА_10 став її захищати і став між нею та ОСОБА_5 . В цей час чоловік вдарив ОСОБА_5 кулаком в обличчя. Самого удару вона не бачила, про це їй розказав чоловік.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що 20 травня 2017 року перебував на святі Дня села в с. Рижівка Білопільського району. Пізно увечері цього дня побачив словесну сварку між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Тоді ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_11 і вона впала. ОСОБА_10 став заспокоювати ОСОБА_5 і в цей час біля його вуха з-за спини вилетіла рука і вдарила ОСОБА_5 в обличчя. Той впав, а ОСОБА_10 обернувся і побачив, що вдарив ОСОБА_7 , який підбіг до них, побачивши, що ОСОБА_5 штовхнув його дружину.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що є сільським головою в с. Рижівка Білопільського району. На святкування Дня села Рижівка 20 травня 2017 року виконком сільської ради запросив директора ТОВ «Білопілля Агро» ОСОБА_5 20 травня 2017 року ОСОБА_5 разом з іншими запрошеними перебував на святі. Подій, при яких ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_5 , він не бачив. Очевидцем конфлікту між ними теж не був і дізнався про нього наступного дня, тобто 21 травня 2017 року, коли йому зателефонував ОСОБА_5 і сказав, що його вдарив якийсь хлопець. Як з`ясувалось пізніше, це був ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що є дружиною сільського голови ОСОБА_13 20 травня 2017 року в селі Рижівка відбувалось святкування Дня села. Серед гостей на святкуванні перебував і ОСОБА_5 . Про його побиття вона дізналась лише 21 травня 2017 року від свого чоловіка, про причини конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що 20 травня 2017 року в с. Рижівка відбувалось святкування Дня села. Під час конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 присутня не була. Увечері цього дня їй розповіла сусідка, що побили ОСОБА_13 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що 20 травня 2017 року перебував на святі Дня села в с. Рижівка Білопільського району. Пізно увечері цього дня стояв недалеко від магазину в центрі села поряд з ОСОБА_22 , який тримав на руках свою доньку, та іншими хлопцями, коли побачив, що ОСОБА_5 свариться з молоддю. Тоді ОСОБА_17 , дружина ОСОБА_23 , підійшла до ОСОБА_5 і зробила йому зауваження, на що він штовхнув її і вона впала. ОСОБА_7 , побачивши, що його дружина впала, побіг на місце конфлікту і вдарив ОСОБА_5 .

Також винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними письмовими доказами, а саме:

-витягом з ЄДРДР про внесення в нього 21 травня 2017 року інформації про нанесення невідомою собою ОСОБА_5 удару під ліве око в с. Рижівка Білопільського району (а. п. 142);

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 травня 2017 року, відповідно до якого слідчим Білопільського відділення поліції ОСОБА_24 від потерпілого ОСОБА_5 прийнята усна заява про отримання ним 20 травня 2017 року удару під ліве око в с. Рижівка по вул. Ювілейній Білопільського району (а. п. 143);

-карткою прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 травня 2017 року, відповідно до якої від медсестри приймального відділення Білопільської ЦРЛ до Білопільського відділення поліції надійшло повідомлення про звернення ОСОБА_5 за медичною допомогою з приводу тілесних ушкоджень до Білопільської ЦРЛ (а. п. 144);

-висновком судово-медичної експертизи №132 від 07 червня 2017 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлено пошкодження: рана на переніссі, почервоніння лівого очного яблука, синець навколо лівого ока, садно на нижній повіці лівого ока. Дані пошкодження відносяться до категорії легких і могли утворитися від 1-го удару, як кулаком, так і іншим предметом (а. п. 146-147);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19 червня 2017 року та фототаблицею до нього, що був проведений з участю потерпілого ОСОБА_5 , який розказав та показав на місцевості обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень (а. с. 153-156);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №129 від 23 червня 2017 року, з якого вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному обстеженні ОСОБА_5 , може співпадати з механізмом спричинення, продемонстрованих самим потерпілим в ході проведення слідчого експерименту (а. с.158-159).

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що жоден із наданих суду стороною обвинувачення доказів сторона захисту не просила визнати неналежним чи недопустимим, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Потерпіла сторона суду зазначила, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки тілесне ушкодження потерпілому заподіяно під час святкування Дня села у громадському місці.

Але під час судового розгляду встановлено, що умисел обвинуваченого ОСОБА_7 був направлений на завдання тілесного ушкодження ОСОБА_5 за те, що він штовхнув його дружину, що об`єктивно підтверджується матеріалами кримінального провадження. Будь-яких дій, спрямованих на грубе порушення громадського порядку, ним вчинено не було, святкування Дня села від його дій не припинилось, інші особи не постраждали. Також він не вчинив жодних дій, що були б проявом явної неповаги до суспільства.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_7 вчинив такий злочин, як умисне легке тілесне ушкодження, а тому його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не знаходиться, не інвалід.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину; на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_7 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Також суд враховує і те, що ОСОБА_7 не працює, навчається на 2 курсі ВПУ с. Іскрисківщина, на утриманні має малолітню доньку та дружину, яка не працює і навчається у вищому навчальному закладі. Доказів на підтвердження того, що він має власний дохід і має можливість сплатити штраф суду не надано.

На підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має неповнолітню доньку, відносно якої не позбавлений батьківських прав.

Інші учасники процесу проти зазначеного клопотання не заперечували.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має на утриманні неповнолітню доньку, відносно якої не позбавлений батьківських прав. Проти застосування до нього амністії не заперечує.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась, йому роз`яснено наслідки застосування амністії, а саме що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне ОСОБА_7 звільнити від покарання у виді громадських робіт на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого заявлений позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 375 грн. 85 коп. та моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 позов в частині майнової шкоди визнав повністю, в частині моральної шкоди не визнав в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки обвинувачений майновий позов визнає повністю, потерпілим кошти в сумі 375 грн. 85 коп. витрачені на придбання ліків у зв`язку з отриманим тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_7 , в зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 375 грн. 85 коп.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_5 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений ОСОБА_5 цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди у сумі 50000 грн. є завищеним, тобто таким, що не відповідає обсягу фізичних та моральних страждань потерпілого, що мали місце внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень.
При цьому суд приймає до уваги, що потерпілому було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Як пояснив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , спричинену йому моральну шкоду він пов`язує із подією злочину, а також із тим, що в подальшому він зазнав моральних страждань у зв`язку із ушкодженням здоров`я, так як перебував під постійним психологічним тиском за свій фізичний стан, оскільки синець з обличчя довго не сходив, а він все-таки займає керівну посаду.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_5 , а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 1000 грн.
Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази та судові витрати в провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання за цим злочином у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 375 грн. 85 коп. майнової шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовити за необґрунтованістю.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя