Справа № 473/2299/17 27.03.2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000506, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 вересня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначено покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 2 роки із відрахуванням в дохід держави 10 % щомісяця з суми його заробітку, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових інженерно-транспортних трасологічних експертиз № 358 від 29.05.2017 р. в сумі 989,6 грн., № 359 від 19.06.2017 р. в сумі 1237 грн. та судової інженерно-транспортної автотехнічної експертизи № 391 від 19.06.2017 р. в сумі 703,68 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки із відрахуванням в дохід держави 10 % щомісяця з суми його заробітку у зв`язку з неправильним застосуванням положень ст. 69 КК України та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за фактичних обставин справи, встановлених судом, вважає вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання. На його думку, приймаючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, суд не дотримався вимог ч. 2 ст. 50, ст. 65, ч. 1 ст. 69 КК України та рекомендацій Пленуму Верховного суду України - призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують покарання, позитивні дані про особу обвинуваченого та інші обставини і дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Проте, з огляду на категорію злочину, суд не надав оцінки та не врахував при призначенні покарання наслідків, що настали від злочинних дій обвинуваченого. Внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_6 , який усвідомлював суспільну небезпеку своїх дій, грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9, 12.1, 14.2 «в» Правил дорожнього руху, людину позбавлено життя, що є найвищою соціальною цінністю, а відтак найбільш тяжким наслідком, який може бути спричинено злочином.
Через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, вирок підлягає скасуванню.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
20.05.2017 р. біля 10.00 год. обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом легковим автомобілем моделі «ВАЗ 2102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині автодороги Р-06 «Ульянівка Миколаїв», яка має по одній смузі руху у кожному з напрямків, з боку м. Вознесенська в напрямку м. Нова Одеса Миколаївської області.
Рухаючись у вказаному напрямку, на 146 км. автодороги Р-06 «Ульянівка Миколаїв», обвинувачений ОСОБА_6 , грубо порушуючи п. п. 2.3 «б», 12.1, 14.2 «в» Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміни, не обрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком обгону транспортного засобу, який рухався попереду у попутному напрямку, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, почав виїжджати на смугу зустрічного руху, здійснюючи обгін. Виїхавши на смугу зустрічного руху, обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що він не встигне закінчити маневр обгону, змінив напрямок руху ліворуч та виїхавши на зустрічне узбіччя, втратив керування над автомобілем, внаслідок чого автомобіль, перебуваючи у некерованому стані, змінив напрямок руху праворуч, перетнув проїжджу частину автодороги Р-06 «Ульянівка Миколаїв» виїхав на праве узбіччя, де допустив зіткнення з деревом.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм автомобіля «ВАЗ 2102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченим ОСОБА_6 вимог п. п. 2.3 «б», 12.1, 14.2 «в» Правил дорожнього руху, дії якого знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, які настали.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, вчинив тяжкий злочин з необережності, наслідки злочину, умови його життя, соціальне та майнове становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, стать та вік, висновок органу пробації за досудовою доповіддю, відповідно якому виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданої майнової шкоди, позитивні характеристики з місця роботи та мешкання, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, яких він виховує практично сам, в зв`язку з працевлаштуванням його дружини за кордоном України, обставин що обтяжують покарання судом не встановлено.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, дії обвинуваченого кваліфіковані правильно та апелянтом не оспорюються.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.
Проте, як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції дійшов іншого висновку, а саме про відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів перебування обвинуваченого на момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Будь-яких доводів на обґрунтування вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння апеляційна скарга прокурора не містить, не навів таких доводів прокурор і під час апеляційного розгляду.
Отже, з урахуванням наведеного, зазначення прокурором про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння є безпідставним.
Щодо доводів прокурора про призначення ОСОБА_6 іншого покарання, то вони є слушними з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався вимог зазначених норм кримінального закону.
Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має двох неповнолітніх дітей, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, виховання ним самостійно дітей у зв`язку з працевлаштуванням його дружини за кордоном України, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції не достатньо врахував те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, в результаті якого людину позбавлено життя, що є найвищою соціальною цінністю, а відтак найбільш тяжким наслідком, який може бути спричинено злочином та безпідставно застосував положення ст. 69 КК України.
Крім цього, матеріали кримінального провадженні не містять даних про наявність на утриманні ОСОБА_6 неповнолітніх дітей. Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив, що у вироку ці обставини зазначені помилково, він неповнолітніх дітей не має.
Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 , який скоїв злочин проти безпеки руху внаслідок якого наступили тяжкі наслідки, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 України, а саме у виді виправних робіт за місцем роботи, оскільки є занадто м`яким покаранням.
Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вчинив злочин з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем свого мешкання та роботи, взяв на себе всі витрати, пов`язані із похованням загиблої жінки, яка не має будь-яких родичів (відсутність родичів також встановлено і досудовим розслідуванням), замовив останній пам`ятник і оплатив його, має на утриманні матер ОСОБА_10 1942 року народження, яка є особою похилого віку, проживає разом із ОСОБА_6 і потребує допомоги останнього.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає що підстави, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, відповідно до вимог ст. 69 КК України, відсутні та покарання обвинуваченому слід призначити в межах заявлених прокурором вимог, проте вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із покладенням відповідних обов`язків.
Під час апеляційного розгляду апеляційної скарги прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 подав клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» з посиланням на п. «є» ст. 1 вказаного закону.
З приводу заявленого клопотання апеляційний суд доходить наступного.
07.09.2017 р. набрав чинності Закону України від 22.12.2016 р. № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році», тобто після ухвалення відносно ОСОБА_6 Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області вироку 04.09.2017 р.
За змістом вимог ст. 1 вказаного закону, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, визнанні винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
За положеннями ст. 15 Закону України від 22.12.2016 р. № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році», особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні необережного тяжкого злочину, має матір ОСОБА_10 , 1942 року народження, яка інших працездатних дітей не має.
Враховуючи наведене, обвинувачений ОСОБА_6 , на підставі п. «є» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році» підлягає звільненню від відбування покарання за даним вироком апеляційного суду.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати, з ухваленням в цій частині нового вироку.
Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного цим вироком апеляційного суду покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Судді
_____________________ ___________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3