Справа № 490/1101/18
Провадження № 1-в/490/26/2018
У Х В А Л А

22 лютого 2018 року суддя Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , клопотання ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 /надалі - засуджений/ відбуває призначене вироком суду покарання у вигляді позбавлення волі, на цей час перебуває у СІЗО міста Миколаєва.

12 лютого 2018 року він надіслав до суду клопотання, у якому просив про його умовно-дострокове звільнення

Після перевірки матеріалів клопотання доходжу такого.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 537, пункту 1 частини 2 статті 539 Кримінального Процесуального Кодексу України питання про умовно-дострокове звільнення має вирішувати суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
При цьому відповідно до статей 11, 18, 89 Виправного Кодексу України засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у виправних колоніях та - у разі виконання робіт з господарського обслуговування - у слідчому ізоляторі.

З цього випливає, що поставлене заявником питання може розглядатись лише у суді за місцем розташування випарвної колонії або за місцем виконання засудженим робіт з господарського обслуговування.

Місце ж, з якого здійснюється направлення засуджених до позбавлення волі або з використанням якого здійснюється переміщення засуджених /зокрема - слідчий ізолятор тощо/ не є виправною установою, а за такого це місце й не є місцем відбуття покарання засудженим.

В цьому ж випадку, як свідчать матеріали заяви, засуджений перебуває на території, що знаходиться під юрисдикцією Центрального районного суду міста Миколаєва, але - не у виправній колонії та не у зв`язку із виконанням робіт з господарського обслуговування.

Отже, місце його фактичного знаходження не є місцем виконання покарання, але - лише місцем його тимчасового перебування.
Отже, заявлене клопотання є поданим з порушенням вимог щодо його територіальної підсудності.
Діючим Кримінально-процесуальним законодавством порядок дій суду у такому випадку не є врегульованим, через що відповідно до частини 6 статті 9 КПК України суд виходе з загальних засад кримінального провадження, що визначені у статті 7 цього Кодексу.

При цьому суд не може керуватись правилами статті 34 КПК України, оскільки згаданою статтею визначений порядок дій у разі порушення підсудності при направленні кримінального провадження в цілому, а це подання фактично є частиною провадження, підсудність якого /провадження/ в порядку статті 34 КПК України вже визначена.

Порядок розгляду звернень в порядку виконавчого провадження є врегульованим статтею 36 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 373 Цивільного Процесуального Кодексу України. При цьому Цивільно-процесуальний Кодекс України у загальних нормах (стаття 115 ЦПК України) передбачені загальні наслідки порушення правил про підсудність, відповідно до яких заяви, подані з порушенням правил про підсудність, повертаються заявникові.

Отже, це подання слід повернути заявникові.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання про уточнення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення - повернути заявникові.
Роз`яснити заявникові право за наявності до того підстав звернутись з аналогічним клопотанням до суду за місцем відбування покарання засудженого - за місцем знаходження визначеної йому для відбуття покарання виправної /виховної/ колонії.

СУДДЯ = ОСОБА_3 =