Справа № 487/1551/16-к
Провадження № 1-кп/487/329/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187 КК України.

Ухвалою судді кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
В ході підготовчого судового засідання прокурор просила призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України. Крім того заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою посилаючись на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 у підготовчому судовому засідання заявив клопотання про повернення обвинувального акту до прокуратури. Клопотання обґрунтовував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимог ст.ст.7,12,110,291 КПК України, є незрозумілим, суперечливим та нечітким, що перешкоджає ефективному захисту обвинуваченого. Так у обвинувальному акті не зазначені дії кожного з обвинувачених, він не містить необхідних ознак об`єктивної сторони інкримінованих злочинів та чіткого і конкретного формулювання обвинувачення. Недотримання вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; порушує права обвинуваченого на захист, а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію захисника, просив клопотання про повернення обвинувального акту задовольнити та вважав достатнім запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 також вважав достатнім запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їх захисники, підтримали клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та вважали достатнім запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.
Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У частині 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Недетально викладене обвинувачення в обвинувальному акті з порушенням загальних вимог ст.91 КПК України є незрозумілим для обвинуваченого і порушує його право на захист.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інша обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Згідно обвинувального акту, 11.01.2016, у вечірню пору доби, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, за допомогою мобільних засобів зв`язку домовилися зустрітися з ОСОБА_12 . Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 приїхав на автомобілі темно-синього кольору моделі ВАЗ 2108, державний номер реєстрації НОМЕР_1 разом із співвиконавцями ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на перетин вул. Защука та вул. Пушкінська в м. Миколаєві, де на той час вже зустрілися ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . По приїзду на місце вказані особи почали завдавати ОСОБА_12 тілесні ушкодження. Вказані особи примусово посадили потерпілого на заднє сидіння вказаного автомобіля. У автомобілі продовжили наносити тілесні ушкодження потерпілому, в ході яких ножем спричинили ножове поранення у вигляді розрізаної рани лівої сідниці. В ході нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 декілька разів втрачав свідомість, а ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заволоділи його майном.
Дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як розбій що належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя). З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад - заволодіння чужим майном.
Так, у обвинувальному акті сформульоване обвинувачення відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст.187 КК України є неконкретним та нечітким, а саме: не конкретизоване формулювання обвинувачення. Так, обвинувачення не містить конкретного часу вчинення злочину, конкретно не зазначено за яких фактичних обставин вчинено злочин, а саме: не вказаний ініціатор зустрічі з потерпілим, чітко не зазначено хто саме наносив тілесні ушкодження потерпілому та яким чином, не зазначено яким способом обвинувачені заволоділи майном потерпілого, не визначена роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованого злочину.
Крім того ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.
Сформульоване обвинувачення за вказаною статтею у обвинувальному акті є також неконкретним, оскільки не містить конкретної дати вчинення злочину, хто саме з обвинувачених спричинив потерплому тілесні ушкодження та фізичні страждання та яким чином, хто примусово посадив потерпілого до автомобіля та незаконно утримував його.
Суд вважає, що вищевикладені факти, порушують права обвинувачених на захист, оскільки вони позбавлені можливості знати в чому вони обвинувачуються та здійснювати свій захист від висунутого чіткого та зрозумілого обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконаннярішеннязастосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).
Вищевикладене свідчить, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення справи до судового розгляду у відповідності до вимог КПК України і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Крім того, судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому ухвалами суду продовжено обвинуваченим строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судовий розгляд по справі триває, але у обвинувачених 23.02.2018 року закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності та обґрунтованість підстав для продовження запобіжного заходу, а саме: обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінуємих кримінальних правопорушень, вчинення ними тяжкого злочину із застосуванням насильства, у тому числі беручи до уваги особу обвинувачених те, що ОСОБА_5 , який раніше судимий, ніде не працює, не одружений, дітей немає, тобто не має стійких соціальних зв`язків, не маючи постійного джерела доходу, перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність та незаконно впливати на потерпілого, переховуватися від суду, тобто наявні ризики, передбачені ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, ОСОБА_7 раніше судимий, ніде не працює, не одружений, дітей немає, тобто не має стійких соціальних зв`язків, не маючи постійного джерела доходу, перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність та незаконно впливати на потерпілого, переховуватися від суду, тобто наявні ризики, передбачені ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, ОСОБА_6 раніше судимий, ніде не працює, не одружений, дітей немає, тобто не має стійких соціальних зв`язків, також немає постійного місця проживання, тому не маючи постійного джерела доходу, перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність та незаконно впливати на потерпілого, переховуватися від суду, тобто наявні ризики, передбачені ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, ОСОБА_8 раніше судимий, ніде не працює, не одружений, дітей немає, тобто не має стійких соціальних зв`язків, не маючи постійного джерела доходу, перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність та незаконно впливати на потерпілого, переховуватися від суду, тобто наявні ризики, передбачені ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді та виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а вік та стан здоров`я обвинувачених не перешкоджають їхньому перебуванню під вартою в умовах СІЗО.
На підставі викладеного суд приходить до переконання про наявність підстав для продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Доводи обвинувачених та їхніх захисників суд не приймає до уваги.
Керуючись ст.ст. 177, 291, 314, 331, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000051 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 21.04.2018 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 21.04.2018 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 21.04.2018 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 21.04.2018 року до 17-00 годин.

Копію ухвали надіслати начальнику СІЗО м. Миколаєва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1