Справа № 214/4962/17
1-кп/214/717/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів Саксаганського районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

за участю захисників ОСОБА_6

за участю обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0003546 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихст.ст. 186 ч.3, 187 ч.3 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У підготовчому судовому засіданні захисник подав до суду клопотання, в якому просить: змінити щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування навів наступне. Ухвалою слідчого судді від 10.07.2017 р. застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07.09.2017 року. Вважає, що на стадії завершення досудового слідства та початку судового провадження виникли відповідні підстави для зміни запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, виходячи з наступного. У відповідності до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, а також спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Наполягає, що під час проведення досудового розслідування з 10.12.2016 р. 28.08.2017 року слідчим проведені всі необхідні слідчі процесуальні дії, які обвинувачення вважало за потрібне провести, а саме допитані потерпілі ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , допитані свідки по справі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , проведені слідчі дії про пред`явленню особи для впізнання по фотознімкам за участю потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , призначені і проведені судово-товарознавчі та дактилоскопічні експертизи, вирішені питання щодо визнання певних предметів речовими доказами і т.д. Всі вказані свідчі дії оформлені відповідними протоколами й постановами та сформовані в матеріалах кримінального провадження і на їх основі було складено обвинувальний акт, який надійшов до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. На підставі ст. 290 КПК України сторона обвинувачення визнала зібрані під час досудового розслідування вищенаведені докази достатніми для складання обвинувального акта та надала доступ до матеріалів досудового розслідування стороні захисту. Вважає, що на день перебування кримінального провадження в суді вже відсутні та відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України відносно того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, або незаконно впливати на свідків, потерпілих чи експертів у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки всі речі і документи, які сторона обвинувачення вважає доказами по справі зібрані та перебувають в суді, всі свідки обвинувачення, потерпілі та експерти вже дали свої показання й висновки, прийняли участь у відповідних процесуальних діях. Мотивуючи своє рішення на стадії досудового розслідування відносно обрання моєму підзахисному найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, вказав, що ОСОБА_7 суспільно корисною працею не займається. Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що маються всі підстави вважати, що останній може продовжити злочинну діяльність та незаконно впливати на потерпілих та свідків, а застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Наполягає, що на даний час такі категоричні висновки слідчого судді втратили актуальність на підставах викладених вище, а застосування до ОСОБА_7 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу, на сьогодні, є недоцільним та таким, що з урахуванням презумпції невинуватості, порушує принцип поваги до особистої свободи, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Вказує, що в супереч вимогам ст. 178 КПК України, слідчим суддею не було в повній мірі оцінено позитивні дані про підозрюваного, який зареєстрований за місцем свого фактичного проживання, раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, є студентом 2-го курсу Запорізького інституту економіки та інформаційних технологій. Натомість судом необґрунтовано було встановлено, що підозрюваний не займається суспільно корисною працею, а особлива тяжкість інкримінованого йому діяння була покладена в основу обрання запобіжного заходу тримання під вартою. При цьому, по-перше, тяжкість вчиненого злочину повинна враховуватись лише у сукупності з іншими підставами для тримання під вартою, а по-друге, підозра у вчиненні такого злочину повинна бути обґрунтована належними доказами. Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею п.п.1,2,3 та 5 ч.1 ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у сторони обвинувачення відсутні будь-які об`єктивні докази, які б підтверджували здійснення ОСОБА_7 саме нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи за допомогою демонстрації потерпілому ОСОБА_9 ножа. Так, про наявність у обвинуваченого ножа свідчить виключно потерпілий ОСОБА_9 , в той час, як інший очевидець подій свідок ОСОБА_13 (т.2, а.с. 61, 64) свідчить про його відсутність. Крім того, пояснення потерпілого ОСОБА_9 протягом досудового слідства непослідовні та суперечливі між собою, первісні показання спростовують ті, які він надавав пізніше, що не може не викликати сумнів в обґрунтованості підозри, а відповідно й пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , що в силу ст. 62 Конституції України повинно тлумачитись виключно на користь обвинуваченого й на цьому етапі судового розгляду, як мінімум, стати підставою для заміни вже обраного запобіжного заходу на більш м`який. Так, на а.с.13, т.1 маються пояснення потерпілого ОСОБА_9 , в яких останній пояснює, що 09.12.2016 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де він працював продавцем, відбулось таємне викрадення мобільних телефонів шляхом вільного доступу до вітрити магазину, яка була відчинена. А на а.с. 164, т. 1 мається ще одне пояснення ОСОБА_9 про те, що 17.12.2016 року він знаходився на роботі з 09.00 ранку, приблизно об 11.50 годині до магазину «Жук» зайшло двоє невідомих хлопців та почали роздивлятись телефони на вітрині протягом 5-7 хвилин, проте нічого не придбали та пішли з магазину, через деякий час він виявив, що з вітрини зникло декілька телефонів, в той час як вони роздивлялись телефони ОСОБА_9 декілька разів відволікався. У подальшому потерпілий суттєво змінив свої покази, надавши фактично обвинуваченню підстави перекваліфікувати злочини зі ст. 185 на ст.ст.186 та 187 КК України. Згідно рішень ЄСПЛ, які відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, є джерелом законодавства, у справах «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Комарова проти України від 16 травня 2013 року», тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом». При цьому слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Сам по собі факт особливо тяжкого злочину, вчиненого з корисливих мотивів, який інкримінується обвинуваченому, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості. Вказує, що, з урахування можливого знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 цілодобово за місцем його постійного проживання та враховуючи, що вже проведенні всі необхідні слідчі дії та зібрані всі докази, на які теоретично міг вплинути останній перебуваючи на свободі, сторона захисту впевнена, що більш м`який запобіжний захід у виді цілодобово домашнього арешту цілком зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, покладених на останнього КПК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правові позиції, викладені в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», захист вважає недоцільним на сьогоднішній день продовжувати щодо обвинуваченого застосування виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Слідчому судді та судді при розгляді клопотань про застосування чи зміну запобіжних заходів у кримінальному провадженні слід враховувати, що вони обмежують права особи на особисту недоторканість, гарантовані зазначеною статтею Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав. При цьому прошу суд врахувати практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «Вітторіо та Луіджі Манчіні проти Італії» в п. 17 Постанови від 02.08.2001 року, зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1 п. «с» Конвенції. Отже, такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, забезпечить в повній мірі належну процесуальну поведінку мого підзахисного, при його обранні будуть відсутні будь-які ризики впливу ОСОБА_7 на свідків, потерпілих чи експертів, останній не зможе знищити чи пошкодити будь-які речові докази, продовжити злочинну діяльність і т.д., перебуваючи цілодобово під арештом за місцем свого проживання.

У судовому засіданні захисник клопотання підтримав. Також пояснив, що перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом обвинувачений не зможе впливати на свідків, потерпілого. Також зазначив, що обвинувачений є студентом вищого навчального закладу. Вважає, що підозра обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України є необґрунтованою, так як в первинних поясненнях потерпілий не зазначав про застосування насильства. Висловив думку про те, що підстав для продовження строку тримання під вартою не мається.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та пояснив, що в грудні 2016 року він двічі вчинив протиправні дії, так як очікував народження дитини, була потреба в грошах. На даний час дитина народилася, гроші потрібні. Шкоду потерпілому не відшкодував. На його думку вчинення особою в короткий проміжок часу двох злочинів, може викликати думку про те, що така особа знов може вчинити злочин. Також зазначив, що заперечує проти продовження строку тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні заперечує проти зміни запобіжного заходу та заявив клопотання, в якому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як існує ризик того, що ОСОБА_7 може продовжити злочинну діяльність, так як вчинив злочини в короткий проміжок часу, на даний час свідки та потерпілий не допитані, обвинувачений може на них вплинути.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Згідно ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч.3, 187 ч.3 КК України. Строк обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 7 вересня 2017 року. Судове провадження на даний час не завершене, докази по справі не досліджені. Суд приходить до переконання, що існують ризики передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений може вчинити новий злочин, вплинути на свідків та потерпілого. До такого висновку суд приходить з урахуванням особи обвинуваченого, який не одружений, обвинувачується у вчиненні в короткий проміжок часу, на протязі 8 днів двох корисливих злочинів, один з яких відноситься до особливо тяжких. При цьому, як показав обвинувачений, злочини він вчинив внаслідок того, що була потреба в грошах, ця потреба існує і на даний час, що на його думку вчинення особою в короткий проміжок двох злочинів, може викликати думку про те, що така особа знов може вчинити злочин.

Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою. Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів. Зважаючи на те, що юридичне значення ухвали про продовження строку тримання під вартою є в продовженні строку який закінчується, то юридично значима дія цієї ухвали починається з дня закінчення строку тримання під вартою, та вказані 60 днів необхідно відраховувати з 7 вересня 2017 року і продовжити строк тримання під вартою до 6 листопада 2017 року.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, так як наведені в ньому підстави для зміни запобіжного заходу, не виключають визначених судом ризиків.

Так захисник, як на підставу для зміни запобіжного заходу посилається на позитивні характеристики, відсутність судимості, наявність місця проживання.

Суд приймає до уваги, що на момент вчинення дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , вказані обставини не утримали обвинуваченого від вчинення протиправних дій.

Суд також враховує, що характеристика, яка надана стороною захисту, містить дані про те, що в 2014 році обвинувачений розпочав навчання в Запорізькому інституті економіки та інформаційних технологій.Однак, оскільки дана характеристика не містить дати її складання, суд вважає, що вона не підтверджує факту навчання обвинуваченого станом на грудень 2016 року та на даний час.

Керуючись ст.ст. 331, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 6 листопада 2017 року.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3