АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/266/18 Справа № 205/6209/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали подання адміністрації державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 24 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року подання адміністрації державної установи «Дніпропетровська виправна колонія № 89» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 задоволено та звільнено останнього відбування покарання, призначеного йому вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року умовно-достроково.

Задовольняючи подання щодо засудженого ОСОБА_7 , судом враховано, що станом на 24 листопада 2017 року засуджений відбув більше 2/3 строку покарання, за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі засуджений мав дисциплінарні стягнення, які погашені за плином часу, та 3 дисциплінарних заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Крім того, ОСОБА_7 дотримувався правомірних та ввічливих стосунків з персоналом виправної установи, брав участь у програмах диференційованого виховного впливу, провину у скоєних злочинах визнає повністю, а також підтримує стійкі соціальні зв`язки зі своєю родиною шляхом листування і особистих побачень, отримує посилки.

В апеляції прокурор просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання установи виконання покарань про звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що засуджений ОСОБА_7 шість разів порушував режим відбування покарання, за що 6 разів притягався до дисциплінарної відповідальності в установленому КВК України порядку. Крім того, на переконання прокурора, суд першої інстанції жодним чином не врахував, що засуджений вже неодноразово звільнявся умовно-достроково, однак знову вчиняв злочини аналогічного складу, що свідчить про нещирість засудженого та стійку злочинну спрямованість його поведінки поза межами установ виконання покарань. Також прокурор вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Прокурор зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 7, 27, 107 КПК України, в матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляційну скаргу прокурора місцевої прокуратури, доводи засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Матеріалами провадження встановлено, що вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції не було.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, суд першої інстанції посилався на те, що за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі засуджений мав дисциплінарні стягнення, які погашені за плином часу, та 3 дисциплінарних заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Крім того, ОСОБА_7 дотримувався правомірних та ввічливих стосунків з персоналом виправної установи, брав участь у програмах диференційованого виховного впливу, провину у скоєних злочинах визнає повністю, а також підтримує стійкі соціальні зв`язки зі своєю родиною шляхом листування і особистих побачень, отримує посилки.

Між тим, на переконання колегії суддів, вказані відомості не можуть слугувати підставою для застосування відносно засудженого ст. 81 КК України, оскільки є формальними та не вказують на сумлінну поведінку засудженого та доведення свого виправлення ставленням до праці. Ті обставини, що ОСОБА_7 дотримується правомірних та ввічливих стосунків з персоналом виправної установи, бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, а також підтримує стійкі соціальні зв`язки зі своєю родиною шляхом листування і особистих побачень, отримує посилки, свідчать лише про виконання ОСОБА_7 своїх прав та обов`язків, визначених ст. 107 КВК України.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_10 шість разів порушував режим відбування покарання, за що 6 разів притягався до дисциплінарної відповідальності в установленому КВК України порядку. Зазначені обставини, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про його сумлінну поведінку за весь час відбування покарання та не вказують на усвідомлення ним своєї вини та щире каяття.

Крім того, засуджений ОСОБА_10 неодноразово судимий та раніше вчиняв злочини в період умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив клопотання подання установи виконання покарань, оскільки в конкретному випадку наявні лише формальні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Що стосується доводів прокурора про відсутність в матеріалах провадження технічного носія інформації, то останні є необґрунтованими, оскільки наявний у справі оптичний диск містить запис судових засідань, що підтверджено шляхом прослуховування останнього.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю та ухвалити нову ухвалу.

Частиною 5 ст. 421 КПК України визначено, що ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали суду та ухвалення свого рішення, яким у задоволенні подання адміністрації державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 24 листопада 2017 року задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 24 листопада 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання адміністрації державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: