Справа № 587/1723/17

В И Р О К
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, працездатного, працюючого трактористом-машиністом в ПСП «Діана», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив необережний злочин за наступних обставин.
Так, 05 травня 2017 року приблизно о 18 год. 15 хв. ОСОБА_8 , керуючи технічно несправним колісним трактором «Т-150К», державний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Першого Травня в с. Яструбине Сумського району Сумської області в напрямку вул. Польова.
Перебуваючи на спуску проїзної частини по вул. Першого Травня, ОСОБА_8 зневажив безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, порушуючи вимоги пунктів 2.3. «а», «б», 31.1, 31.4, 31.4.1. «г», «д», 31.4.5. «б», 13.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху не забезпечив безпечне кріплення вантажу (деталей транспортного засобу, які розмістив в кабіні), безпечну дистанцію при попутному русі, що призвело до наїзду на гужовий транспорт (віз) під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у попутному з обвинуваченим напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп*яніння, отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №373/278 від 22.06.2017 р. ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді «сполученої травми тіла, що склалась з ушкодження хребта та спинного мозку (компресійні переломи тіл 6-7 шийних хребців, ознаки стиснення спинного мозку), грудної клітки (переломовивихи 1-их ребер, множинні двобічні переломи ребер, лівобічний пневмоторакс), множинних саден, синців та рвано-забійних ран, з яких множинні фрагментарні двобічні переломи ребер та ушкодження хребта (компресійні переломи тіл 6, 7-го шийних хребців) з ознаками стиснення спинного мозку, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 ».
Відповідно до висновків судово-автотехнічних експертиз №133 від 09.06.2017 та №141/133 від 19.06.2017 ОСОБА_8 , керуючи колісним трактором «Т-150К», державний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги пунктів 12.3., 31.4., 31.4.1, 31.4.5. Правил дорожнього руху(затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, введених в дію з 01.01.2002), а також порушив вимоги пунктів
2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Допущені водієм ОСОБА_8 порушення пунктів 2.3. «а», «б», 13.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав повністю і пояснив, що він працює у ПСП «Діана» трактористом і 5 травня 2017 року, виконуючи свої трудові обов*язки, працював на полі товариства. Під час роботи на тракторі «Т-150К» , на якому він працював, заклинив передній міст і трактор не міг рухатися. Він почав ремонтувати трактор в полі, зняв з трактора карданний вал та полуось, що дало змогу трактору пересуватися. Запчастини з розібраного переднього мосту він склав до кабіни трактора і біля 18 години почав з незначною швидкістю рухатися в напрямку бригади ПСП «Діана». Під час руху вулицею Першого Травня в с. Яструбине Сумського району Сумської області в напрямку вул. Польова, на ділянці дороги, що мала спуск, він побачив попереду гужовий транспорт коня з возом, який рухався в попутному напрямку. Під час руху він відчув, що трактор став набирати швидкість і наздоганяти коня з возом. З метою зменшення швидкості руху він натиснув на гальма, однак гальмування не відбулося, бо одна з запчастин, що перебувала в кабіні, попала під педаль і не давала спрацювати гальмам. Він намагався вивернути кермо вліво, але напрямок руху трактора не змінився. Він вивернув кермо вправо, однак на той момент відстань між трактором та возом була замалою і стався наїзд трактора на коня з возом, в якому знаходився ОСОБА_9 та незнайомий хлопець, який встиг зіскочити з воза. Внаслідок наїзду ОСОБА_9 загинув. Обвинувачений визнав свою вину, оскільки керував технічно несправним трактором, не забезпечив належне кріплення запчастин у кабіні, повинен був дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Після роз*яснення положень статті 349 КПК України вважав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, розкаявся у скоєному.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи трактором «Т-150К», порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені пунктами 2.3. «а», «б», 13.1 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на ОСОБА_9 , внаслідок чого постраждалий загинув.
При призначені покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, займається суспільно корисною працею; пом*якшуючі відповідальність обставини раніше не судимий, свою вину визнав в повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, частково відшкодував завдану шкоду в добровільному порядку, ніс матеріальні витрати на поховання загиблого та на організацію поминального обіду, що підтверджується копіями розписок потерпілої ОСОБА_4 .
Обтяжуючих відповідальність обставин суд не вбачає.
З врахуванням зазначених обставин, беручи до уваги думку потерпілої сторони, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без його ізоляції від суспільства.
Вирішуючи питання щодо застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне призначити покарання без застосування додаткової міри покарання, що дасть змогу обвинуваченому, працюючи за спеціальністю, відшкодувати завдану злочином шкоду; беручи до уваги обставини вчинення злочину; враховуючи, що іншої спеціальності обвинувачений не має і позбавлення права керування транспортними засобами може поставити у скрутне матеріальне становище обвинуваченого та членів його родини; приймаючи до уваги клопотання трудового колективу ПСП «Діана», колективу Яструбенського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад дошкільний навчальний заклад», депутатського корпусу Яструбенської сільської ради Сумського району Сумської області, а також думку інших учасників судового провадження.
Заявлений по справі цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ПСП «Діана» 200000 гривень моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню.
У відповідності з ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1187 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
В силу п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка заподіяла шкоду, якщо шкода спричинена смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Суд вважає встановленим , що в результаті дорожньо транспортної пригоди з вини ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_4 завдана моральна шкода, оскільки докорінно і непоправно був порушений її звичний спосіб життя, вона втратила близьку людину, пережила нервовий струс, тому суд вважає встановленим, що в результаті ДТП потерпілій була завдана моральна шкода, яку необхідно стягнути з цивільного відповідача - ПСП «Діана» як з володільця джерела підвищеної небезпеки, з яким ОСОБА_8 в момент заподіяння шкоди перебував у трудових відносинах.
При цьому суд враховує роз`яснення, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, у відповідності з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та об*єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.
Оспорюючи позовні вимоги, представник цивільного відповідача ОСОБА_7 посилалась на те, що потерпіла ОСОБА_4 не перебувала в зареєстрованому шлюбі з загиблим ОСОБА_9 і факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 однією сім`єю належними доказами не підтверджений. Таким чином, представник цивільного відповідача - ПСП «Діана» вважав, що в даному випадку немає підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України, у відповідності з якою моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові ( дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Разом з тим, факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 однією сім`єю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, з довідки Яструбенської сільської ради від 2 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 дійсно проживала без реєстрації разом з ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 та разом вели спільне господарство ( ар. с.42).
Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що йому відомо, що приблизно з 2001 року потерпіла проживала разом з ОСОБА_9 , вели спільне господарство, вирощували телят, обробляли земельну ділянку, перебували в незареєстрованому шлюбі.
Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є мешканкою с. Яструбене Сумського району і знає, що приблизно з 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 проживали разом однією родиною, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вирощували свиней, гусей, тримали корів .
Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона проживає в с. Яструбене Сумського району з 2011 року, була особисто знайома з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , які проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали в господарстві гусей, свиней, корів.
Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона як працівник Яструбенської сільської ради знає ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , які в с. Яструбене Сумського району проживають з 2007 року, проживали в одному будинку обробляли город, тримали свійську птицю, худобу.
Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що будинок, де проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_9 знаходиться навпроти її місця роботи і вона часто бачила ОСОБА_9 , який виходив з двору домоволодіння. Свідок пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 тримали господарство, зокрема, в господарстві мався кінь, якого діти ОСОБА_4 виводили з двору, знали як з ним впоратися.
Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона працювала класним керівником у класі, де навчався старший син ОСОБА_4 . Їй відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 тримали 3 корови, свиней, телят, проживали в одному будинку, з чого вона зробила висновок, що вони проживали однією сім`єю.
В ході досудового слідства ОСОБА_4 була визнана потерпілою , постанова слідчого про визнання ОСОБА_4 потерпілою на даний час не скасована і є чинною.
Таким чином, ОСОБА_4 в силу положень ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України є належним позивачем по справі і як особа, яка проживала з загиблим ОСОБА_9 однією сім`єю, має право на отримання моральної шкоди, завданої їй з вини обвинуваченого.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5(п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
У відповідності з ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишити особисте зобов`язання.
Речові докази: колісний трактор «Т-150К», державний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання директору ПСП «Діана» ОСОБА_16 , залишити в розпорядженні законного володільця - ПСП «Діана».
Зняти арешт, накладений постановою Ковпаківського районного суду м. Сум від 15 травня 2017 року на належний ПСП «Діана» колісний трактор «Т-150К», державний номер НОМЕР_1 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя