Справа № 204/4613/17
Провадження № 1-в/204/140/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представників установи ОСОБА_5
ОСОБА_6
особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_7
при розгляді у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
ВСТАНОВИВ:
З Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшла справа за заявою лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013, ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України. До ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
В судовому засіданні представники ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали подану заяву та просили суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що на час проведення психіатричної експертизи психічно хворим не був, психічну хворобу симулював.
Захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_7 не є психічно хворою людиною, посилаючись на те, що під час проведення експертизи він симулював хворобу. Також зазначив, що заяву подано неналежною особою.
Прокурор ОСОБА_3 підтримала подану заяву.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Крім того, у відповідності до ч.3 ст. 314 КПК України, розгляд питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа.
Надаючи оцінку доводу захисника в частині того, що заяву було подано неналежною особою, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що заяву було подано та підписано ОСОБА_5 . У судовому засіданні встановлено, що інтереси лікарні представляє, зокрема, лікар-психіатр ОСОБА_5 , якому надано таке право відповідно до довіреності (а.с.68), яка підтверджує його повноваження як представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», тобто, психіатричного закладу, який надає особі психіатричну допомогу, про який йдеться у ст.95 КК України та ст.314 КПК України. Враховуючи той факт, що ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», а ОСОБА_5 є лікарем-психіатром та представником психіатричного закладу, який надає особі психіатричну допомогу, суд приходить до висновку, що заяву подано належною особою.

Для повноти судового розгляду у судове засідання було викликано лікуючого лікаря ОСОБА_8 , яка заяву установи підтримала. Пояснила суду, що психічний стан ОСОБА_7 залишається нестійким, позитивних змін не має. Зазначила, що пацієнт характеризується активним типом суспільної небезпеки, у нього емоційно-вольові порушення, які виражаються у дратівливості, грубості, схильністю порушувати розпорядок. Також у ОСОБА_7 наявний психопатологічний стан, який супроводжується проявами агресивності, роздратованості, відмовою від лікування, що зафіксовано документально. Хворий грубо поводиться з персоналом. Завдяки настановам рідних та адвоката хворий відмовляється від лікування. Також у нього відсутнє розуміння хворобливості свого стану, він вважає себе повністю здоровим, не виказує жалю з приводу скоєного.

Судом за вказівкою суду апеляційної інстанції також надано оцінку наведеному адвокатом в апеляційній скарзі.

Зокрема, судом оцінено доводи щодо незаконного утримання його підзахисного в лікарні та необхідності звільнення. Вирішуючи питання щодо необхідності звільнення ОСОБА_7 від подальшого лікування на підставі ст.ст.19 ЗУ «Про психіатричну допомогу», 95 КК України, 12 КПК України суд вважає, що такі доводи захисника є необґрунтованими, оскільки заяву про вирішення питання про можливість продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 заявником було подано до суду 31.07.2017, тобто, у встановлені законом строки, заява розглядалась судом першої інстанції, судом апеляційної інстанції ухвалу скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, та судовий розгляд заяви наразі триває. При цьому суд звертає увагу на те, що в даному випадку не йде мова про тримання зазначеної особи під вартою чи позбавлення її волі іншим чином в розумінні ст.206 КПК України, оскільки особа звільнена від кримінальної відповідальності та наразі проходить лікування в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядомна підставі ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013про застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру.

Посилання захисника в частині того, що відповідно до експертного дослідження судово-психіатричного експерта ОСОБА_9 , до ОСОБА_7 повинні бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу с посиленим наглядом, суд відкидає, оскільки вони вже підлягали оцінці та було надано їх належну оцінку в ухвалі Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2017. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. Зазначена ухвала набрала законної сили.
Відповідно до ч.1 ст.532 КПК України вирок або ухвали суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Відповідно до ч.1 ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконання на всій території України.
Таким чином, дане посилання захисника ОСОБА_4 вже розглядалося в суді першої інстанції, набрало законної сили, а тому відповідно до ст.533 КПК України підлягає обов`язковому виконанню.
Надаючи оцінку позиції захисника та ОСОБА_7 стосовно симуляції хвороби, суд приходить до наступного. Позиція ОСОБА_7 та його захисника полягає в тому, що ОСОБА_7 під час проходження психіатричної екпертизи симулював захворювання. Аналізуючи фактичні обставини справи, що наразі є предметом розгляду в суді, з`ясувавши думку учасників процесу, зокрема, вислухавши пояснення лікарів-психіатрів, дослідивши письмові матеріали справи, зокрема, Акт стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи №415 (аркуші особової справи 128-133), встановлено наявність у ОСОБА_7 психічної хвороби. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №763 (а.с.3-5), ОСОБА_7 страждає на психічне захворювання шизофренію, простої форми, безперервного типу перебігу, «simplex» синдром, помірно виражений психопатоподібним тип дефекту. З пояснень представників лікарні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та лікуючого лікаря ОСОБА_8 , діагноз психічної хвороби, зазначений в висновку, повністю підтверджений. Крім того, з ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2017 вбачається, що при дослідженні експертного дослідження судово-психіатричного експерта ОСОБА_9 , на який посилається захисник, судом було встановлено, що ОСОБА_9 у своєму висновку, також прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_7 психічного захворювання, таку позицію він висловив і при допиті у судах.У зв`язку з чим, посилання ОСОБА_7 та його захисника щодо симуляції хвороби повністю спростовуються. Незгода захисника та особи, відносно якої вирішується питання про можливість продовження примусових заходів медичного характеру, які не є фахівцями в області психіатрії, з наявністю психічної хвороби у ОСОБА_7 , є необґрунтованою та розцінюється судом як намагання припинити лікування ОСОБА_7 . Крім того, суд черговий раз звертає увагу на той факт, що доводи захисника в цій частині були предметом оцінки як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, викладеної у відповідних ухвалах суду від 16.01.2017 та 27.03.2017, які набрали законної сили, та свідчать про помилковість позиції сторони захисту в цій частині.
Клопотання захисника щодо необхідності призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи було вирішено судом, у зв`язку з чим судом винесено мотивовану ухвалу від 19.02.2018 (а.с.85-87).
Надаючи оцінку доцільності продовження примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_7 , суд приходить до наступного.
З аналізу ст.94 КК України вбачається, що вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності. Виділяють активний та пасивний тип суспільної небезпечності.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №763 від 25 липня 2017 року (а.с.3-6) ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання. Наявна протягом між комісійного періоду емоційно-вольових порушень з афективною нестійкістю, нестриманістю, роздратованістю, грубістю, схильністю порушувати вимоги розпорядку відділення, ігноруючи зауваження медперсоналу свідчить про збереження клінічного чинника суспільної небезпеки. Зниження критичності мислення, негативна налаштованість до лікування і рекомендацій лікаря з настановно-демонстративною поведінкою з метою ухилитися від медикаментозної терапії, підбурюванням інших хворих проти лікування, низька мотивація до реабілітації, брехливість, відсутність розуміння хворобливості свого стану, жалю з приводу скоєного, здатності до емпатії, трактування свого вчинку з позицій помсти, зниження рівня морально-етичних уявлень, вірогідність асоціальних проявів (за даними психопатологічного дослідження) свідчить про актуальність особистісного криміногенного чинника. До того ж присутній негативний вплив соціального оточення на настанови пацієнта (впевненість матері пацієнта в необхідності відміни медикаментозного лікування, яку вона вселяє своєму синові, нерозуміння з її боку хворобливого стану пацієнта, що заважає лікувальному процесу, намагання негативно налаштувати сина проти реабілітаційних заходів, що проводяться у лікарні), тобто соціальний чинник суспільної небезпеки. Таким чином, збереження криміногенності факторів, що приймали участь у ґенезі скоєного пацієнтом суспільно небезпечного діяння свідчить про його особливу небезпеку для оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Зазначений висновок повністю підтверджується поясненнями лікуючого лікаря ОСОБА_8 , наданими нею у судовому засіданні, з яких вбачається, що ОСОБА_7 потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом, оскільки він відноситься до активного типу суспільної небезпеки, його психічний стан є нестійким, залишається за міжкомісійний період без змін, хворий не має позитивних настанов, відмовляється від лікування, виявляє агресію, роздратованість. При обґрунтуванні своїх доводів, лікар ОСОБА_8 у судовому засіданні наводила відповідні посилання на медичну карту стаціонарно хворого, досліджену судом, а саме, на записи від 12.04.2017, 19.04.2017, 02.06.2017, 23.06.2017, 03.07.2017, 08.08.2017, 10.08.2017, які відносяться до міжкомісійного періоду та, на переконання суду, є доказами висновків, які викладені комісією в висновку №763 від 25 липня 2017 року та підтверджують пояснення представників лікарні, надані у судовому засіданні.
Так активний тип суспільної небезпеки характеризується наявністю у ОСОБА_7 психопатологічного стану, який виражається в проявах агресивності, роздратованості, негативним ставленням до лікування, що підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_7 про відмову від вживання ліків (а.с.74-77). Психопатологічний стан у ОСОБА_7 повністю підтверджується висновком, поясненнями лікарів, наданими ними безпосередньо у судовому засіданні, та дослідженою у судовому засіданні медичною картою стаціонарного хворого. При цьому, суд зауважує, що наявність хоча б одного з критерію (зокрема, психопатологічного стану) за умови його обгрунтованості, свідчить про активний тип суспільної небезпечності хворого. При цьому, у суду не має підстав ставити під сумнів як висновок комісії, так і пояснення лікарів-психіатрів, дані ними у судовому засіданні. Таким чином, при розгляді заяви судом виконано ч.3 ст.415 КПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовано судове рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, оскільки надано оцінку всім доводам захисника, викладених ним в апеляційній скарзі, з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно досліджено зібрані докази, дано їм належну оцінку, перевірено інші доводи, викладені в апеляційній скарзі з метою ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення.
Таким чином, ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих та потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом.
Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 512, 514 КПК України, ст.ст. 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу " від 22.02.2000

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1