10.11.2017
Справа № 469/898/15-к
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2017 року смт. Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
секретарів судових засідань: - ОСОБА_2 ,
- ОСОБА_3 ,
- ОСОБА_4
прокурорів: - ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_6
- ОСОБА_7
- ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_9
захисника - ОСОБА_10
потерпілої - ОСОБА_11
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогань Харківського району Харківської області, громадянина України, освіта базова вища, неодруженого, не працюючого, засудженого 29.11.2011 року Харківським районним судом Харківської області за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч. 2, ч. 3 ст.186, ч.2 ст.296 КК України з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, 07.10.2013 року звільненого умовно-достроково згідно постанови Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.09.2013 року, з невідбутим строком покарання 1 рік 6 місяців 24 дні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
в с т а н о в и в :
12.07.2014 року приблизно о 03:00 год., точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_9 за попередньою змовою з двома невстановленими в ході проведення досудового розслідування особами, маючи умисел на заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, повторно, відкритим шляхом поєднаним з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, яке виражалось в зв`язуванні скотчем кистей рук та ніг потерпілих, штовханні, погрожуванні застосування фізичної сили відносно них за допомогою невстановленого в ході проведення досудового розслідування предмету, в салоні автобусу «Ікарус», державний номер НОМЕР_1 , який перебував на 73 км. автошляху М-14 Е-58 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», відкрито заволодів особистими речами водія автобуса, а саме: мобільним телефоном марки «Nokia 6020» вартістю 250 грн., грошовими коштами в сумі 1500 грн., золотим ланцюжком вагою 20 грам 585 проби, вартістю 4713 грн., належні ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільним телефоном «Stell S 1-01» вартістю 275 грн., грошовими коштами в сумі 1000 грн., належні ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також грошовими коштами, які знаходилися в сейфі автобусу та належать ПП «Крупнікова» в особі ОСОБА_11 в сумі 88 990 грн.
З місця вчинення злочину ОСОБА_9 та двоє невстановлених осіб зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 6463 гривень, ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 1275 гривень, ОСОБА_11 матеріальний збиток в сумі 88 990 грн.
Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України «Грабіж», тобто вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою осіб.
Допитавши потерпілу у кримінальному провадженні, дослідивши представлені суду стороною обвинувачення речові докази і документи, суд дійшов до висновку, що вину обвинуваченого ОСОБА_9 у інкримінованому йому діянні не доведено у судовому засіданні стороною обвинувачення, виходячи з наступного.
Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав. Під час судового розгляду кримінального провадження надати свої показання щодо пред`явленого йому обвинувачення ОСОБА_9 відмовився на підставі ст.63 Конституції України.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 (Т.2, а.п.205-207, 208) причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до подій, що мали місце 12.07.2014 року в салоні автобусу «Ікарус», державний номер НОМЕР_1 , та заволодіння обвинуваченим належними їй грошовими коштами в сумі 88 990 грн., не підтвердила.
Пояснила суду, що обвинуваченого вона раніше ніколи не бачила, і претензій до нього жодних не має. Про грабіж їй нічого не відомо.
Потерпілі у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судове засідання викликалися неодноразово (Т.1, а.п.180-183, 201, 203, Т.2, а.п.92, 101, 156, 160-162, 167-168, 172, 220-221, 249-250, Т.3, а.п.5-6, 35-36, 65-66, 94-95, 109-110, 135, 137-138, 169, 173, 175, 177, 190-191, 207, 211, 227-228), однак на розгляд кримінального провадження до суду вони не з`являлися, у зв`язку з чим, судовий розгляд неодноразово відкладався.
Даних про фактичне місцезнаходження потерпілих стороною обвинувачення суду не надано, і вжитими судом заходами встановлення їх місцезнаходження не виявилося можливим (Т.3, а.п.213-216).
За таких обставин, з огляду на положення п.21 ч.1 ст.7, ст.28 КПК України щодо необхідності дотримання розумних строків кримінального провадження, враховуючи, що про всі судові засідання у даному кримінальному провадження було своєчасно у встановленому порядку опубліковано на офіційному веб сайті «Судова влада України», з метою недопущення порушення прав обвинуваченого ОСОБА_9 , суд розглянув кримінальне провадження за відсутності потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Із заявлених стороною обвинувачення свідків судом було допитано свідка ОСОБА_14 , який показав суду, що був понятим при якійсь слідчій дії по даній справі. Що при цьому відбувалось він не пам`ятає. Також зазначив, що на той час він працював у Березанському райвідділі міліції двірником.
Для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, заявлений прокурором свідок обвинувачення ОСОБА_15 , викликався не одноразово.
Разом з тим, в порушення вимог ч.3 ст.23 КПК України, якою встановлено обов`язок сторони обвинувачення забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, прокурор так і не забезпечив явку у судове засідання зазначеного свідка обвинувачення, незважаючи на те, що по причині його неявки розгляд даного кримінального провадження судом неодноразово відкладався.
Таким чином, з огляду на положення п.21 ч.1 ст.7, ст.28 КПК України щодо необхідності дотримання розумних строків кримінального провадження, свідок обвинувачення ОСОБА_15 , не був допитаний судом по причині незабезпечення прокурором його присутності у судовому засіданні.
Також в судовому засіданні судом були оглянуті та досліджені наступні письмові докази, надані прокурором на підтвердження обвинувачення, а саме:
- рапорт чергового Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області від 12.07.2014 року (Т.1, а.п.209);
- Рапорт ОЧ Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області від 12.07.2014 року (Т.1, а.п.210);
- Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 12.07.2014 року (Т.1, а.п.211-212);
- Заява ОСОБА_12 від 12.07.2014 року про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення (Т.1, а.п.213);
- Заява ОСОБА_12 від 12.07.2014 року про надання згоди на огляд автомобіля (Т.1, а.п.214);
- Протокол огляду транспортного засобу від 12.07.2014 року з фототаблицями (Т.1, а.п.215-223) про огляд автобусу «Ікарус» д. н. НОМЕР_1 , ;
- Протокол огляду місця події від 12.07.2017 року (Т.1, а.п.224) про огляд території автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 73 км;
- Довідка ФОП ОСОБА_16 від 13.07.2014 року (Т.1, а.п.229) про вартість одного граму золота;
- Копія цінника про вартість Ланцюга проби 585 (Т.1, а.п.230) ;
-Довідка ФОП ОСОБА_17 від 13.07.2014 року (Т.1, а.п.231) про вартість мобільних телефонів марки «NOKIA 6020» та марки «S-tell S 1-01».
Як вбачається зі змісту зазначених доказів, у них наявні дані про факт вчинення стосовно потерпілих невідомими особами злочину, кваліфікованого за ч.2 ст.186 КК України, а також дані про вартість майна, яке було об`єктом злочинного посягання.
Разом з тим, будь-яких даних, які б свідчили про причетність ОСОБА_9 до події злочину, вказані докази не містять.
Не мають також жодного доказового значення і досліджені судом: протокол обшуку квартири за місцем проживанням обвинуваченого від 07.10.2014 року (Т.1, а.п.236-243), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.10.2014 року (Т.1, а.п.244-248), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.07.2015 року (Т.2, а.п.28-29), оскільки вказані докази лише свідчать про проведення органом досудового розслідування слідчих дій, в ході яких, майно, що було об`єктом злочинного посягання, у обвинуваченого ОСОБА_9 , не виявлено.
Не містять також будь-яких даних ставно особи обвинуваченого і досліджені судом Протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицями за участю потерпілого ОСОБА_12 від 20.12.2014 року (Т.2, а.п.6-9) та Протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицями за участю потерпілого ОСОБА_13 від 20.12.2014 року (Т.2, а.п.10-19), з яких вбачається, що потерпілі лише пояснюють про обставини вчинення ставно них злочину, однак про причетність обвинуваченого до його вчинення, потерпілі не зазначають.
В судовому засіданні також було досліджено надані стороною обвинувачення у підтвердження вини обвинуваченого у вчиненому злочині, Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.09.2014 року (Т.3, а.п.229-231) та Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.12.2014 року (Т.3, а.п.232-235), згідно даних яких потерпілий ОСОБА_12 на фото №3 (Т.3, а.п.229), а потерпілий ОСОБА_13 на фото №2 (Т.3, а.п.232) впізнають обвинуваченого ОСОБА_9 як особу, що 12.07.2014 року вчинила відносно них грабіж.
Однак, суд вважає, що дані докази не є достатніми для обґрунтованого висновку про причетність ОСОБА_9 до подій, що мали місце 12.07.2014 року, коли невідомі особи з застосуванням насильства відкрито заволоділи майном потерпілих у даному кримінальному провадженні, і враховує, що обставини, зазначені у даних Протоколах не були підтверджені в судовому засіданні самими потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в ході їх допиту по причині неодноразової неявки потерпілих у судове засідання.
Крім того, вказані докази суперечать показанням потерпілої ОСОБА_11 , допитаної в судовому засіданні (Т.2, а.п.205-207, 208), яка причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до подій, що мали місце 12.07.2014 року в салоні автобусу «Ікарус», не підтвердила.
Не може також бути взятий судом до уваги як доказ, що підтверджує вину обвинуваченого у інкримінованому йому злочині, оглянутий судом диск з відеозаписами з камер відеоспостереження за 11.07.2014 рік, який потерпіла ОСОБА_11 надала органу досудового розслідування як доказ того, що обвинувачений їхав в автобусі «Ікарус», д/н НОМЕР_1 , разом з потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_15 та саме він вчинив злочин (Т.3, а.п.234-235), оскільки особу, що зафіксована на відеоматеріалах диску, неможливо ідентифікувати, як особу обвинуваченого ОСОБА_9 .
Також, даний доказ суперечить показанням потерпілої ОСОБА_11 , допитаної в судовому засіданні (Т.2, а.п.205-207, 208), яка не підтвердила причетність обвинуваченого до подій, що мали місце 12.07.2014 року в салоні автобусу «Ікарус».
Таким чином, дослідивши та проаналізувавши всі докази обвинувачення у їх сукупності, надані прокурором на підтвердження обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд дійшов наступних висновків.
За змістом п.1 ч.1 ст.91 КПК України, якою встановлено перелік обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Згідно ч.1 стаття 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Разом з тим, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження вини ОСОБА_9 у скоєному, суд вважає, що прокурором не надано суду жодного переконливого доказу, який би свідчив про причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, і відсутність таких доказів викликає у суду обґрунтовані сумніви в обґрунтованості обвинувачення.
Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, ч.4 ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачать на її користь.
Згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
В зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, із-за недоведеності, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
На підставі п.4, 5 ч.9 ст.100 КПК України речові докази по справі:
- клейку стрічку типу скотч чорного кольору (пакет №1307168), клейку стрічку типу скотч чорного кольору (пакет №1307166), пластикову банку чорного кольору з пастою з пастою для миття рук (пакет №0130159), скляну попільничку (пакет №0130158), дактилоскопічну картку на ім`я ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , таблицю до протоколу ОМП від 12.07.2014 року на якій наявні три відбитки папілярних узорів рук (пакет №1), які передані на зберігання до кімнати речових доказів Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області (Т.2, а.п.14, 15), після вступу вироку в законну силу, знищити згідно п.4 ч.9 ст.100 КПК України;
- білу футболку марки «ENGLAND» (пакет №1612631), яка передана на зберігання до кімнати речових доказів Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області (Т.2, а.п.14, 15), після вступу вироку в законну силу, повернути законному володільцю ОСОБА_9 згідно п.5 ч.9 ст.100 КПК України;
- компакт диск з трьома відеозаписами на ньому, який зберігається в матеріалах кримінального провадження (Т.3, а.п.236), після вступу вироку в законну силу, залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження згідно п.7 ч.9 ст.100 КПК
Обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (Т.2, а.п.119-120), скасувати.
Надані суду документи, матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису, та електронні носії інформації, зберігати при справі.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 392 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, виправдати із-за недоведеності, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
На підставі п.4, 5 ч.9 ст.100 КПК України речові докази по справі:
- клейку стрічку типу скотч чорного кольору (пакет №1307168), клейку стрічку типу скотч чорного кольору (пакет №1307166), пластикову банку чорного кольору з пастою з пастою для миття рук (пакет №0130159), скляну попільничку (пакет №0130158), дактилоскопічну картку на ім`я ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , таблицю до протоколу ОМП від 12.07.2014 року на якій наявні три відбитки папілярних узорів рук (пакет №1), які передані на зберігання до кімнати речових доказів Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, після вступу вироку в законну силу, знищити згідно п.4 ч.9 ст.100 КПК України;
- білу футболку марки «ENGLAND» (пакет №1612631), яка передана на зберігання до кімнати речових доказів Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, після вступу вироку в законну силу, повернути законному володільцю ОСОБА_9 згідно п.5 ч.9 ст.100 КПК України.
- компакт диск з трьома відеозаписами на ньому, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, після вступу вироку в законну силу, залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження згідно п.7 ч.9 ст.100 КПК
Обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, скасувати.
Надані суду документи, матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису, та електронні носії інформації, зберігати при справі.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: