Справа № 738/366/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/98/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6

з участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 15.09.2017 р.

вказаним вироком суду ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Красноводськ Туркменія, громадянин України, зареєстрований по АДРЕСА_1 , не працюючий,

засуджений : за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у п`ять місяців арешту. На підставі ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 12.06.2017 р. і остаточне покарання призначене у п`ять місяців і 10 днів позбавлення волі. Доля речових доказів визначена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 24 січня 2017 року близько 1 години він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс малолітній ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , множинні удари прутиком по спині, стегнах, сідницях та животу, після чого спричинив потерпілій ще декілька ударів держаком сокири по спині, сідницях та ногах, а також наніс ще кілька ударів кулаками по обличчю, грудях і руках, від чого малолітня потерпіла, яка сиділа в цей час на ліжку, декілька разів вдарилася головою об бильце ліжка, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних синців та інші описані у вироку тілесні ушкодження, які відносяться до легких, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погодившись з вироком суду, поставив питання про скасування вироку і закриття провадження в справі. Скарга мотивована неправильним застосуванням судом норм процесуального права. Зокрема, обвинувачений вважає, що огляд місця події, в ході якого було знайдено і вилучено знаряддя злочину держак сокири, було проведено з порушенням норм КПК, оскільки дозвіл слідчого судді не проведення такої слідчої дій в будинку, де тимчасово мешкав обвинувачений, був відсутній. Крім того, слідчий безпідставно вніс постанову про заміну законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 з її матері ОСОБА_12 на представника органу опіки і піклування і таким чином позбавив можливості законного представника примиритись з обвинуваченим, що є підставою для закриття кримінального провадження. Крім того, на думку обвинуваченого, суд призначив йому занадто суворе покарання, не врахувавши ряду обставин, які пом`якшують покарання.

Прокурором, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, подано заперечення, в яких наведено аргументи на спростування доводів апеляційної скарги.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений просив задовольнити його скаргу в повному обсязі з наведених в ній підстав. Захисник ОСОБА_8 підтримала позицію свого підзахисного у повному обсязі. Прокурор заперечував проти задоволення скарги, мотивуючи це її безпідставністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, апеляційний суд розглядає справу в межах апеляційної скарги.

Винність ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого йому злочину в апеляційній скарзі не заперечується. Навпаки з самого тексту скарги вбачається, що ОСОБА_7 частково визнає заподіяння ним тілесних ушкоджень своїй доньці (а.с. 166).

Колегією суддів відхиляється твердження скарги про незаконність проведення слідчої дії огляду місця події в будинку, де проживав з сім`єю обвинувачений. Як вбачається з матеріалів провадження, проникнення до житла обвинуваченого було здійснено з добровільної згоди його власника (а.с.82), що не суперечить вимогам ст. 233 КПК України. Під час огляду був присутній і сам ОСОБА_7 , що підтверджено протоколом огляду місця події і ця присутність його а також відсутність заперечень на дії поліцейських, свідчить про його згоду з діями працівників поліції. Проведений огляд місця події не спричинив ніякого порушення охоронюваних законом прав і свобод обвинуваченого.

Щодо заміни законного представника неповнолітньої потерпілої з її матері на представника органу опіки і піклування, то колегія суддів в цьому не вбачає порушень закону.

Така заміна прямо передбачена ч. 4 ст. 44 КПК України в тому разі, коли інтереси законного представника прямо суперечать інтересам особи, яку він представляє. В даному випадку, як встановлено в місцевому і підтверджено в апеляційному суді, інтереси законного представника ОСОБА_12 суперечили інтересам її доньки ОСОБА_13 . Судом встановлено, що ОСОБА_7 неодноразово удавався до насильства в сім`ї за що вироком Менського районного суду від 12 червня 2017 року був засуджений (а.с. 136-137). Сама малолітня потерпіла є членом сім`ї обвинуваченого і в силу свого становища та позиції своєї матері, яка має намір сприяти ОСОБА_7 в ухиленні від кримінальної відповідальності та покарання, могла залишитись у безпорадному та беззахисному від злочинних посягань стані. У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються вищою соціальною цінністю. Колегія суддів вважає, що коли потерпілою є малолітня особа, яку фактично не здатні захистити її батьки, то в такому випадку держава зобов`язана захистити порушені права людини шляхом притягнення винної особи до кримінальної відповідальності.

Про те, що інтереси ОСОБА_12 суперечили інтересам малолітньої потерпілої ОСОБА_13 , свідчить позиція ОСОБА_12 в суді першої інстанції, де вона на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась давати показання і відповідати на запитання, тобто зайняла позицію, аналогічну позиції обвинуваченого. З показань свідка ОСОБА_14 , сестри потерпілої, вбачається, що потерпіла була побита в присутності своєї матері, що також свідчить про відсутність інтересів ОСОБА_12 на захист інтересів своєї доньки.

Звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим може мати місце тільки за наявності добровільного волевиявлення самого потерпілого. З урахуванням того, що обвинувачений і ОСОБА_12 , яка спочатку була визнана законним представником потерпілої, перебувають у фактичних шлюбних відносинах, ніякого добровільного волевиявлення потерпілої сторони на примирення з обвинуваченим у цій справі бути не може.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що призначене йому покарання є занадто суворим. Суд правомірно вказав у вироку обставини, які обтяжують покарання: скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та відносно малолітньої дитини. Твердження апелянта про те, що суд не встановив обставин, які обтяжують покарання, є відвертою неправдою та введенням в оману суддів апеляційного суду. Як встановлено судом, ОСОБА_7 вчиняв насильство в сім`ї відносно своїх дітей неодноразово, за що вже засуджувався, тому вид і міра покарання в даному випадку відповідають вимогам ст. 65 КК України.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду знайшла підстави для зміни вироку. Так, в апеляційний суд було надано довідку про те, що ОСОБА_7 повністю відбув покарання за вироком Менського районного суду від 12.06.2017 р., тому з оскаржуємого вироку слід виключити посилання на складання покарань за сукупністю вироків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407-409, 411-419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково. Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ст. 70 КК України і вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання, призначеного судом п`ять місяців арешту.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3