АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000324 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації
до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
______________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1738/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року виправлено допущену у вироку Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року описку та абзац третій резолютивної частини вироку викладено в наступній редакції: «зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання».

Як встановив суд у вироку, 15.01.2017 року приблизно о 04 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебував між першим та другим під`їздом за адресою: м. Київ, пр. Г. Сталінграда, 13-а, де у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у підвальне приміщення. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, зайшов через відчинені двері до підвального приміщення вищезазначеного будинку, тим самим проник до підвального приміщення, де, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, використовуючи заздалегідь підготовлені ножиці, які мав при собі, зрізав кабель ТПП 100х2х0,4 довжиною 19 метрів, що належить ПАТ «Укртелеком».

Проте, ОСОБА_6 довести свій злочин до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції.

У разі доведення своїх дій до кінця ОСОБА_6 міг спричинити ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на суму 1913 грн. 49 коп.

На вказаний вирок суду прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, застосував положення ст. 76 КК України в редакції, яка втратила чинність згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 року, тобто неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого становище обвинуваченого було покращено, а саме - замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межи України з будь-якою метою,ОСОБА_6 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом тільки на постійне місце проживання, а отже, призначене покарання, як стверджує прокурор, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На обґрунтування своїх вимог наводить доводи, аналогічні за змістом, доводам апеляційної скарги прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_10 .

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційних скарг, а також обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційнихскарг прокурорів, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_10 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_11 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням в інше приміщення, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорюються. При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, що також ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому й відсутні апеляційні підстави для визнання призначеного обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Що стосується застосування ст. 76 КК України при звільненні обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів зауважує наступне.

Дійсно, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016 року, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

2. На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:

1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;

2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб;

6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

Натомість, суд у вироку, прийнявши рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та визнавши за необхідне у зв`язку з цим покласти на нього ряд обов`язків, в т.ч. і передбачений п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, допустив описку та зобов`язав ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, тобто з певною метою та тривалістю такого виїзду - на постійне місце проживання, а не взагалі такого виїзду без погодження, незалежно від мети, як це визначено Законом.

Відповідно до ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
13 липня 2017 року прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 379 КПК України про виправлення описки в резолютивній частині вироку суду відносно ОСОБА_6 щодо покладеного на нього обов`язку та просив замість вказаного у вироку зобов`язання ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації - вказати про зобов`язання ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року виправлено описку у резолютивній частині вироку Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та абзац третій резолютивної частину вироку викладено в такій редакції: «зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання», що не змінює зміст покладених на ОСОБА_6 обов`язків і повністю відповідає нормі матеріального права.

Законність даної ухвали ніким з учасників судового провадження, в т.ч. і прокурором, який в даному випадку і був ініціатором виправлення описки, в апеляційному порядку не оспорена, а посилання прокурора під час апеляційного розгляду на необхідність скасування ухвали про виправлення описки судом апеляційної інстанції з власної ініціативи - суперечить положенням ст. 404 КПК України.

Водночас, і доводи прокурорів про те, що в результаті неправильного застосування судом вимог ст. 76 КК України призначене ОСОБА_6 покарання є таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не заслуговують на увагу, бо не ґрунтуються на законі, зокрема - положеннях ст. 414 КПК України, ст.ст. 50-52, 75 КК України, оскільки покладені обов`язки не стосуються виду та міри покарання, а становлять зміст умов випробування, які є необхідними для контролю уповноваженими органами за поведінкою засудженого, тому не можуть бути підставою для ухвалення нового вироку в цьому випадку.

За таких обставин, з огляду на виправлення судом першої інстанції допущеної у вироку описки в частині обов`язків, що покладаються на обвинуваченого, в порядку ст. 76 КК України, у зв`язку з його звільненням від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вимога фактично про зміну чого, але шляхом постановлення нового вироку, є єдиним доводом в апеляційних скаргах прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_10 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку, що в їх задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ ___________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3