АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/652/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 00010868 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кадіївка Луганської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю: прокурора ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 250 000 грн., а також на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 250 000 грн. і матеріальної шкоди - 23 903 грн. 31 коп.

Вирішено судом питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, 23 жовтня 2016 року приблизно об 11 год. 30 хв., в приміщенні магазину «Кафетерія», що за адресою: пр. Ватутіна, 10 в м. Києві, між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, під час якого в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 направився за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де взяв кухонний ніж, з яким в цей же день приблизно о 12 год. 30 хв. повернувся до приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
У вказаний час і місці ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті, підійшов до ОСОБА_12 та заздалегідь підготовленим ножем умисно наніс йому чотири удари в область грудної клітини.
Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому, серед інших поранень, проникаюче колото-різане поранення грудей з ушкодженням серця, що призвело до крововиливу у порожнину навколосерцевої сорочки (гемоперикард) з послідуючою її тампонадою, від якого настала смерть ОСОБА_12 на місці події.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації діяння, посилаючись виключно на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від

07 грудня 2017 року, застосувати до ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На обґрунтування свого прохання захисник зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не врахував: повне визнання ним своєї вини у скоєному, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, що згідно з ч. 1 ст. 66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання; відомості про особу обвинуваченого, зокрема його вік (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, має стійкі соціальні зв`язки, до затримання проживав разом з дружиною, якій допомагав у веденні домогосподарства, на нього не надходило скарг до дільничного інспектора, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога він не перебуває.

Апелянт також вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України в цьому провадженні може бути визнано обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання: похилий вік обвинуваченого, стан здоров`я та перебування на його утриманні батька, який не може самостійно доглядати за собою.

Крім того, захисник стверджує, що при призначенні покарання суд безпідставно врахував обставину, яка його обтяжує, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, бо така обставина не була предметом дослідження під час судового розгляду, отже є недоведеною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної вимоги, заперечення прокурора, представника потерпілого та потерпілих щодо доводів скарги та апеляційного прохання, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 1-2 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_13 є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений представленими в справі доказами, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому й не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи захисника про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 фактично не дотримав вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки не врахував усіх обставин, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого та необґрунтовано прийняв до уваги обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, є непереконливими.

Так, згідно з положеннями ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості такого діяння, даних про особу винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На виконання вимог закону, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, наслідки якого незворотні; особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, не працює, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, а також взяв до уваги стан його здоров`я і вік.
З огляду на позицію обвинуваченого в суді першої інстанції, який повідомив про визнання вини у вчиненні умисного вбивства, але з його показань не слідує щирого осуду своєї протиправної поведінки і готовності підлягати кримінальної відповідальності, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, - щире каяття. Підстав вважати, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, у колегії суддів також немає.
Що стосується висновку суду про необхідність врахування при призначенні покарання обставини, яка його обтяжує, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то така обставина була встановлена і доведена під час досудового розслідування, вказана в обвинувальному акті та, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, була предметом дослідження в судовому засіданні й обґрунтовано врахована судом, бо не оспорювалася і самим обвинуваченим, який повідомив в суді, що до початку конфлікту з ОСОБА_13 протягом тривалого часу вживав алкогольні напої, а тому не всі події пам`ятає.
Таким чином, всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції при обранні обвинуваченому заходу примусу врахував всі обставини та дані про його особу, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду і підлягають врахуванню, виходячи з положень закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на те, що захисник своє апеляційне прохання пов`язує виключно з тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі виконав вимоги ст. 65 КК України і саме тому призначив обвинуваченому невиправдано суворе покарання, колегія суддів, визнавши такі доводи захисника неприйнятними, не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні судом питання про призначення покарання, окрім вимог ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких обраний захід примусу має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, і має бути необхідним та достатнім для досягнення цієї мети, суд зобов`язаний дотримуватись установлених кримінальним процесуальним законом обмежень, серед яких закріплений у ч. 2 ст. 416 КПК України принцип недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого без апеляційного приводу після скасування вироку судом апеляційної інстанції. У цьому разі при новому судовому розгляді допускається призначення більш суворого покарання, ніж було обрано за попереднім вироком, лише за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення заходу примусу.

Таким чином, посилення покарання за результатами нового розгляду справи допускається виключно при існуванні двох умов: оскарження попереднього вироку в апеляційному порядку прокурором, потерпілим або його представником з підстав м`якості обраного заходу примусу; прийняття апеляційним судом рішення про скасування вироку саме за вказаними доводами.

Якщо ж вирок було скасовано в апеляційному порядку на інших підставах, сам по собі факт оскарження його через м`якість покарання учасниками процесу зі сторони обвинувачення не усуває процесуальних обмежень, установлених ч. 2 ст. 416 КПК України.

Між тим, як убачається з матеріалів провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років (т. 1 а.п. 122-124).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року вказаний вирок було скасовано з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції лише з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Висновків суду апеляційної інстанції про м`якість обраного покарання зазначена ухвала не містить (т. 2 а.п. 182-183).

Виходячи з наведеного, за результатами нового судового розгляду при ухваленні оскаржуваного вироку суд був позбавлений процесуального права застосувати щодо обвинуваченого більш суворий захід примусу, ніж йому було призначено за вироком від 01 лютого 2017 року, отже в даному випадку, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, суд першої інстанції не дотримався положень ч. 2 ст. 416 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 слід змінити і знизити призначене йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України з 9 років позбавлення волі до 7 років позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Знизити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.

У решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4