У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
представника володільця майна - ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000429від 31.05.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна -
В С Т А Н О В И В:
Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000429, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.05.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В ході розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що у постійному користуванні Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» Національної академії аграрних наук на підставі державного акту від 22.11.2000 серії ІІ-ОД № 001504 перебували земельні ділянки загальною площею 138, 7 га., призначені під закладку селекційних насаджень та маточників винограду, для ведення дослідних та навчальних цілей.

Відповідно до ст. 150 ЗК України, до особливо цінних земель відносяться землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.

За ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Районні державні адміністрації, згідно п. «а» ч. 3 ст. 122 ЗК України, на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Водночас, пп. пп. 1, 2 абзацу 2 ч. 1 ст. 123 ЗК України передбачено, що рішення органів виконавчої влади про надання земельних ділянок державної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону та надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Згідно ч. «а» ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, що згідно ч. 3 ст. 142 ЗК України здійснюється за заявою землекористувача до власника земельної ділянки.

Так, згідно з Постановою Президії НААН від 23.12.2009 № 20 надано згоду на вилучення із землекористування ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» НААН України земельних ділянок загальною площею 86,92 га., а передачу їх у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» НААН України.

Посилаючись на вказану постанову, 30.07.2010 р. заступник директора ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України ОСОБА_4 звернувся до голови Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_6 з листом вих. № 377 від 30.07.2010 р., в якому просить передати у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України земельні ділянки загальною площею 86,92 га.

У свою чергу, директор ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України ОСОБА_7 звернувся до голови Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_6 з листом вих. № 163 від 30.07.2010 р., в якому вказав, що погоджує прийняття у постійне користування земельних ділянок загальною площею 86,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі вказаних звернень, в.о. Голови Овідіопольської РДА в Одеській області 03.08.2010 видано Розпорядження № 859, яким припинено право користування на земельні ділянки площею 86,92 га., які були надані у постійне користування ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України під закладку селекційних насаджень і маточників винограду для ведення дослідних і навчальних цілей та передано їх у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України, але вже для ведення товарного сільгоспвиробництва, а не за первинним цільовим призначенням.

З вказаного Розпорядження вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, обов`язковість якого передбачена ст. 123 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою КМУ від 26.05.2004 № 677 не розроблено.

Крім того, розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 10.02.2011 № 109 головою райдержадміністрації ОСОБА_6 вносилися зміни щодо категорії та виду переданих земельних ділянок.

Далі, 18.08.2010 на підставі звернення директора ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України ОСОБА_7 до голови Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_6 вих. № 170 від 09.08.2010 р. видано розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації № 919, яким частина земельної ділянки, переданої постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України площею 10,73 га, переведена в землі запасу Таїровської селищної ради також без розробки та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, необхідність якого передбачена ст. 123 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою КМУ від 26.05.2004 № 677. Надалі, земельна ділянка площею 10, 73 га передана громадянам для веден ня садівництва.

Також, в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що посадові особи ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України та ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України до прийняття вказаних вище рішень звертались в усній та письмовій формі до посадових осіб Овідіопольської ДРА з питанням про вилучення з права постійного користування ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України земельної ділянки площею 10, 73 га для розподілення її між працівниками ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України та ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України. У вказаних зверненнях їм було відмовлено, оскільки прийняття такого рішення районною державною адміністрацією було неможливе, оскільки згідно ст. ст. 123, 149, 150, 151 ЗК України та ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації», особливо цінні землі, рілля, які надані у постійне користування, тим більше із зміною цільового призначення, вилучалися постановою Кабінету Міністрів України після розробки проекту землеустрою, який підлягав обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації або за погодженням з Верховною Радою України.

В ході досудового розслідування, за ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 від 27.09.2017 про дозвіл на проведення обшуку в приміщенні ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. 40-річчя Перемоги, 27, 10.10.2017 було проведено обшук, в ході якого було вилучено документи.

Слідчий у судовому засіданні просив задовольнити клопотання з підстав зазначених у клопотанні, та вказав, що вилучені предмети, речі та документи мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні.
Представник володільця майна заперечив проти накладення арешту, та надав письмові заперечення, з яких вбачається, що до клопотання долучена тільки копія ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, тобто не доведено причетність документів до кримінального провадження в цілому. Крім того, пройшов строк вказаний в ст. 172 КПК України.
Слідчий суддя, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріали клопотання та заперечення на клопотання, прийшов до висновку про наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 172 КПК України, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя має право за клопотанням учасників розгляду або за власною ініціативою заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.
Згідно з ч. 8 ст. 135 КПК України, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за вказівкою.

Аналіз наведених вище норм, дає слідчому судді право прийти до висновку, що законодавчо не має суворого обмеження щодо строку розгляду клопотання у зв`язку із його відкладенням, по певних процесуальних причинах. Виклик сторін здійснений судом і є тією обставиною, що перешкоджав розгляду клопотання слідчим суддею вчасно.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Аналіз вище вказаних норм процесуального законодавства, дає слідчому судді право прийти до висновку, що у випадку звернення із клопотанням про накладення арешту, сторона кримінального провадження повинна з`явитися до слідчого судді, задля підтвердження викладених у клопотанні обставин чи фактів та надання відповідних доказів.
В даному випадку, слідчим суддею не вбачається підстав для накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки слідчим не доведено наявності ризиків, що вказана документація може бути знищеною, зміненою чи піддана будь-якій іншій втраті. Крім того, слідчий суддя враховує негативні наслідки, які можуть мати місце у випадку накладення арешту на документацію та особові справи. Таким чином, задоволення клопотання за наведених умов, буде суперечити завданням, покладеним на слідчого суддю у кримінальному провадженні, який зобов`язаний здійснювати у порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, крім того, ніхто не може бути позбавлений права власності, в тому числі і права користування своєю власністю, окрім як на підставі рішення суду, прийнятого у передбаченому законом порядку, тому клопотання слідчого про арешт вилученого майна, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-175, 372, КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000429від 31.05.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Одеської області на протязі 5 (п`яти) днів.
Слідчий суддя:

18.10.2017