ВСТАНОВИВ:
У судове засіданні прокурор та представник ТОВ «Спецметінвест» не з`явились, про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином. Від прокурора надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що наполягає на задоволенні клопотання. Представник ТОВ «Спецметінвест» причини неявки в судове засідання не повідомив.
Враховуючи, що у судове засідання не прибули всі учасники процесу, слідчий суддя вважав за можливе розглянути клопотання про призначення перевірки у їх відсутність на підставі наявних у матеріалах провадження доказів, та без проведення фіксації судового засідання технічними засобами в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України.
Дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод і інтересів у кримінальному провадженні, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання, як необґрунтованого виходячи з наступного.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно із ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як передбачено ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (п. 75.1. ст. 75 ПК України).
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом (п.п. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Статтею 78 ПК України передбачено порядок проведення документальних позапланових перевірок та підстави, за яких такі перевірки проводяться. Зокрема, як зазначено у п.п. 78.1.11. та п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності отриманого судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.
Відповідно до приписів п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 408 від 13.08.2014 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами», надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених КПК України.
Між тим, жодна стаття КПК України не наділяє слідчих або прокурорів повноваженнями звертатися до слідчих суддів із клопотаннями про призначення податкових перевірок, і жодне положення КПК не містить процедури їх призначення.
Клопотання прокурора не містить конкретизації норми КПК України, за якою було б регламентовано необхідність проведення перевірки, про яку вказує слідчий, у даному кримінальному провадженні.
Призначення документальної позапланової перевірки не є ні слідчою (розшуковою) дією, ні негласною слідчою (розшуковою) дією, ні заходом забезпечення кримінального провадження, з клопотаннями про проведення яких прокурор вправі звертатися до слідчого судді.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено наявність на даний час як правових, так і документально обґрунтованих підстав для призначення перевірки, вказаної у клопотанні, у зв`язку з чим клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 7, 9, 40, 91-93, 132, 223, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1