Справа № 338/900/16-к
Провадження № 11-кп/779/512/2017
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000387 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , на вирок Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 12 вересня 2016 року, згідно якого

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні одна малолітня дитина, працює без укладення трудових угод сезонно, раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судово криміналістичних експертиз на суму 982,80 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій особі, за наступних обставин.

13 грудня 2015 року близько 18 год., в темну пору доби, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався вулицею Шептицького в с. Маркова Богородчанського району Івано-Франківської області. ОСОБА_11 в той час знаходився в автомобілі в якості пасажира. У порушення вимог п.2.9 Правил дорожнього руху ОСОБА_8 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а тому не міг об`єктивно оцінювати дорожню обстановку. Рухаючись прямою ділянкою дороги, допустивши порушення п.12.1, 12.2 ПДР, водій ОСОБА_8 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, безпечно керувати ним. Порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, обвинувачений виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21015», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку, під керуванням ОСОБА_12 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини ОСОБА_8 водій ОСОБА_12 та пасажири, які знаходились у її автомобілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зазнали травм. Зокрема потерпілій ОСОБА_12 заподіяні закрита травма органів черевної порожнини з розривами печінки, ускладнена внутрішньою кровотечею та розвитком геморагічного шоку 3 ст., що викликало необхідність проведення операції верхньо-серединної лапоротомії ушивання розривів печінки, дренування черевної порожнини; відкритий перелом середньої третини лівої стегнової кістки, що викликало необхідність проведення операції скелетного витягу, МОЗ АЗФ, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент спричинення.

Потерпіла ОСОБА_14 отримала закритий перелом ліктьової кістки на межі середньої третини з нижньою третиною без зміщення уламків, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Також ОСОБА_14 отримала синець в поперековій ділянці справа, синець в кульшовій ділянці справа, забої м`яких тканин з 5 синцями, 4 саднами в ділянках правої ноги, забій м`яких тканин, 4 синці , 2 садна в ділянках лівої ноги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_13 отримала закриту травму грудної клітки з переломами 2-го та 3-го ребер зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент спричинення, а також закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку, рану лобної ділянки зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення та синці в ділянках обох ніг, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок Богородчанського районного суду від 12.09.2016 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що місцевим судом при призначені ОСОБА_8 покарання не дотримано вимоги ст. ст. 50,65 КК України, а саме не враховано тяжкість вчиненого злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Просить вирок Богородчанського районного суду від 12.09.2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в поданому запереченні на апеляційну скаргу прокурора вважає, що вирок Богородчанського районного суду Івано Франківської області відносно ОСОБА_8 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення вироку повно та об`єктивно розглянув справу, висновки суду, викладені у вироку відповідають фактичним обставинам справи, правильно застосовано кримінальний закон, який підлягає застосуванню. Окрім цього, зазначає, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України є достатньо мотивованим та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу подану прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 - залишити без задоволення, вирок Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 12.09.2016 року по кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 без змін.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

Заслухавши суддю - доповідача, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора, слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 409 ч.2 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України ґрунтується на належно зібраних і досліджених по кримінальному провадженні достовірних доказах і не оспорюється в апеляційній скарзі, а тому в силу ст. 404 КПК України вирок в тій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив обвинуваченому явно несправедливе та надмірно м`яке покарання, із застосуванням ст.75 КК України, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, оскільки призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому повинно бути більш суворим.

Судом першої інстанції фактично не враховано те, що ОСОБА_8 хоч і вчинив необережний, проте тяжкий злочин, при цьому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою з ОНД, свідомо сів за кермо автомобіля, чим поставив у небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого сталась дорожньо транспортна пригода в результаті якої потерпілій ОСОБА_12 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент спричинення, потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_13 було заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Згідно ст. 420 ч.1 п. 2 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на підставі зібраних доказів правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України так як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, і вина його у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена повністю.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Однак, вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого який позитивно характеризується по місцю проживання (а.с. 39), вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с. 33), на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває (а.с. 35,36 ), на утриманні має малолітню дитину, добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування усім потерпілим завданого матеріального збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, слід визнати вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Згідно довідки ( а.с. 32) у крові ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт - 2,67 %.

Також, колегія суддів, враховує думку потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції просили не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з реальним позбавленням волі.

Абзацом 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено,

що відповідно до ст. 65 ч.1 п.1 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пяництва, алкоголізму, наркоманії.

З врахуванням наведеного, ОСОБА_8 слід призначити мінімальне покарання в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України.

Крім цього, колегія суддів враховує висновки колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 24 жовтня 2017 року (а.с. 147-148).

На думку колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 є обґрунтованою, і наведені в ній доводи дають підстави для її задоволення, а тому вирок суду першої інстанції, слід скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.373,374, 405, 407,409, 413, 414, 418,420 КПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції задовольнити .

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_8 визнаного винуватим за ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4