Дата документу Справа № 320/6016/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 320/6016/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1171/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 286, ч.ч. 2,3 ст. 185
ч. 2 ст. 190 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8
розглянула 13 вересня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2017 року відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Встановлені вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2017 року обставини:
03.07.2016, приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керування транспортними засобами, керуючи автомобілем ВАЗ-2101 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Героїв Крут (Піонерська) з боку вул. Гоголя в напрямку вул. Челюскінців у м. Мелітополі Запорізької області зі швидкістю близько 30 км/год. На шляху прямування водій ОСОБА_9 , незважаючи на неодноразові прохання власника автомобіля ОСОБА_10 про зупинку транспортного засобу та на втручання останнього у керування транспортним засобом, з метою зупинки, не вжив заходів до зменшення швидкості та повної зупинки транспортного засобу, продовжував рух вулицею Героїв Крут, мав технічну можливість уникнути ДТП, але у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, а також у зв`язку з відсутністю необхідних базових навиків керування транспортними засобами, навпроти буд. №73 не впевнився в безпеці, змінив напрямок руху ліворуч, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на дерево. Своїми діями ОСОБА_9 порушив п. 2.9, 2.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
2.9. «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»
2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»
12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення обвинуваченим ОСОБА_9 п. 12.3 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. В результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_10 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме: закритий осколковий чрезвертельний перелом проксимального відділу лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків,
Крім того, 27.09.2016, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, а саме: триколісний дитячий велосипед «Lexus Trike», з рамою рожевого кольору, вартістю 600 грн., чоловічій спортивний костюм «Adidas», сірого кольору, вартістю 500 грн., електричну м`ясорубку, в корпусі срібного кольору, вартістю 1 000 грн. та електричну кавомолку «Elenber KE 258», в корпусі чорного кольору, вартістю 500 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 2600 гривень.
Крім того, 09.10.2016, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у кв. АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав належний ОСОБА_12 мобільний телефон «Ergo F240», в корпусі чорного кольору, IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , вартістю 800 грн., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду.
Крім того, 18.10.2016, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись біля магазину «АТБ», розташованого по проспекту 50 років Перемоги, 34 в м.Мелітополі, маючи умисел, на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, під приводом покататися, без наміру повернення, отримав від ОСОБА_7 велосипед «Україна» з рамою чорного кольору, вартістю 1000 грн., після чого з місця події зник, внаслідок чого заволодів вищевказаним велосипедом, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду.
Крім того, 23.12.2016, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний ОСОБА_13 телевізор марки «LG-43LH560V» в корпусі чорного кольору, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 12 000 гривень.
Крім того, 04.02.2017 приблизно о 22 год. 30 хв., ОСОБА_9 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу через незачинені ворота, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , де скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом зриву, повторно викрав з гаражу, що розташований на території вказаного домоволодіння одну стулку гаражних воріт зеленого кольору, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 2000 грн.
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2017 року:
ОСОБА_9 визнаний винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України та йому призначено покарання:
за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
за ч 2 ст. 185 КК України у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді одного року позбавлення волі,
за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто 14 лютого 2017 року.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави (рахунок № 0009, Одержувач - УК у Шевч. р-ні м. Зап./Шевч./24060300, Код банку: 813015, Код , Назва банку: ГУДКСУ у Запорізькій області) витрати на залучення експертів по експертизі №96/16 в сумі 1319,40 грн. та № 112/16 в сумі 1407,36 грн., а всього 2726 грн. 76 коп.
Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишено без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14 лютого 2017 року по 03 квітня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію власних дій, вважає призначене судом покарання суворим та зазначив, що судом не прийнято до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме його щире каяття та смерть його матері. Просить застосувати ст. 69 КК України та зменшити покарання з 3-х років на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який висловив заперечення апеляційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та кваліфікація дій останнього не оспорюються, отже, з урахуванням ч. 1 ст. 404 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.
Стосовно вимог апеляційних скарг щодо пом`якшення призначеного покарання, судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання були дотримані.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.
Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66,67 КК України.
Місцевий суд при призначенні ОСОБА_9 покарання, прийняв до уваги, що ОСОБА_9 характеризується задовільно, свою вину визнав, частково відшкодував заподіяну шкоду шляхом повернення майна.
Одночасно суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий.
З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства.
Колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_9 покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
Наявність обставин щодо неодноразового притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності із скоєнням декількох епізодів злочинів, що на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_9 , а також беручи до уваги вище наведені відомості відносно особистості обвинуваченого, який суспільно-корисною працею не займається, давали суду підстави для призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про неврахування судом такої пом`якшуючої покарання обставини, як його щире каяття, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з урахуванням непослідовної позиції ОСОБА_9 в суді першої інстанції щодо його відношення до інкримінованих злочинів та обставин їх вчинення.
Обставини, на які посилається апелянт, як на підстави для зміни вироку суду і зменшення розміру покарання, вже були належним чином враховані судом під час його призначення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному та особистості обвинуваченого, а тому, вимоги, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого задоволенню не підлягають.
Підстав вважати призначене ОСОБА_9 покарання явно несправедливим через його суворість та застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, про що зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається, до того ж остаточно призначене покарання наближене до мінімального встановленого санкцією ч.3 ст. 185 КК України та з застосуванням найменш обтяжливого передбаченого ч.1 ст. 70 КК України принципу складання покарань за сукупністю злочинів, а саме принцип поглинання.
На думку колегії суддів призначене ОСОБА_9 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених злочинів, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) при розгляді справ суди застосовують положення Конвенції та практику цього суду як джерело права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував на необхідності досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, дотримання при необхідному втручанні держави у такі права принципів законності і пропорційності. Як зазначено Європейським судом у рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії», для того, щоби втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення" і не становити особистого надмірного тягаря для особи (п. 38 рішення).
На думку колегії суддів, призначене покарання відповідає принципам індивідуалізації та співмірності скоєному.
Підстав для скасування вироку, передбачених ст.409 КПК України, колегією суддів не встановлено, і за таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Разом з тим, судова колегія, на підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 р., вважає за необхідне зарахувати у строк відбуття призначеного обвинуваченому районним судом покарання строк попереднього увязнення останнього у даному кримінальному провадженні у період з 04.04.2017 р. по 20.06.2017 р. включно, з урахуванням положень ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення», ч.2 ст. 532 КПК України, ст. 5 КК України, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2017 року, яким ОСОБА_9 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст.190 КК України, залишити без змін.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення з 04.04.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4