Справа №: 398/596/18
провадження №: 1-кп/398/310/18
ВИРОК
Іменем України
"29" березня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0003096 від 19 жовтня 2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Красна Поляна, Антрацитівського району, Луганської області, українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, одруженої, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , у невстановлений досудовим слідством час, перебувала в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченко, буд. 109. В цей час у неї виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, бюджетними коштами в якості соціальної допомоги. Так, будучі переселенцем з тимчасово окупованої території України ОСОБА_5 , діючи з корисливим мотивом, при заповнені заяви від 27 жовтня 2014 року на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, умисно не зазначила щодо наявності у неї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що підтверджується договором від 10 вересня 2014 року про відкриття депозитного рахунку № НОМЕР_1 на суму 100 000,00 грн., а також при заповнені заяви від 30 жовтня 2015 року на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, умисно не зазначила щодо наявності у останньої на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що підтверджується договором від 06 жовтня 2015 року про відкриття депозитного рахунку № НОМЕР_2 на суму 40 000,00 грн. Приховуванням вказаного факту, який мав суттєве значення для прийняття рішення про призначення, нарахування й виплату грошової допомоги, ОСОБА_5 ввела в оману працівників Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради, які, виходячи з оманливої впевненості в чесності дій ОСОБА_5 на виконання «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на плату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01 жовтня 2014 року, призначили їй щомісячну адресну допомогу, що дало змогу в період з 27 жовтня 2014 року по 26 квітня 2015 року та в період з 30 жовтня 2015 року по 26 квітня 2016 року частинами отримати 21 314,84 грн. для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунальних послуг. Таким чином, в результаті злочинних дій, ОСОБА_5 заволоділа грошовими коштами державного бюджету в розмірі 21 314,84 грн., чим завдала шкоду державі в особі Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради.

Отже, ОСОБА_5 заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайством), тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 , свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнала у повному обсязі, фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, не оспорювала, оскільки в ньому все викладено вірно. Зазначила, що щиро розкаюється у вчиненому та обіцяє в подальшому вживати заходів щодо відшкодування шкоди, завданої злочином.

Суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої та відомостями, що мають значення для вирішення долі речових доказів. Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Суд з`ясував, що обвинувачена та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції. Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, заслухавши показання обвинуваченої, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченої та відомості, що мають значення для вирішення долі речових доказів, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, доведена.

Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вчинений обвинуваченою злочин відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості, яким завдано майнову шкоду потерпілому.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченої встановлено, що обвинувачена раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, є пенсіонером. На обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Згідно з досудовою доповіддю, складеної органом пробації, ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства як низький. На думку органу пробації виправлення обвинуваченої можливо без ізоляції від суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує: характер і тривалість злочинного посягання, наслідки, які завдані кримінальним правопорушенням потерпілому, думку представника потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання.

Враховуючи вищевикладене, а також щире каяття та усвідомлення обвинуваченою своєї вини, суд вважає, що перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкцій ч. 1 ст. 190 КК України, яке на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Під час судового розгляду обвинуваченою подано клопотання про застосування до неї п. «ґ» ст. 1 Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності зазначеним Законом вона досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Прокурор не заперечував проти застосування щодо обвинуваченої Закону України «Про амністію у 2016 році». Представник потерпілого відніс це питання на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, щоусуває застосування покарання за вчинене діяння, суд за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. Так, відповідно до пункту «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», що набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, враховуючи думку всіх учасників процесу, відсутність застережень, зазначених у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі пункту «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинувачена на день набрання чинності зазначеним законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією пенсійного посвідчення.

Підстави для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили відсутні.

Процесуальні витрати в провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп. на підставі пункту «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речовий доказ: оригінал особової справи ОСОБА_5 , що зберігається в матеріалах кримінального провадження, повернути Управлінню праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, долучивши замість неї до кримінального провадження завірені копії особової справи ОСОБА_5 , які залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області, через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1