Справа № 577/5106/17
Провадження № 1-кп/577/579/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001130 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, раніше судимого 07 листопада 2017 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст. 297 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 14 серпня 2017 року близько 15 год. 30 хв. разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 (відносно якої кримінальне провадження закрито на підставі п.5 ч.І ст.284 КПК України), перебуваючи по АДРЕСА_2 , помітили через отвір в паркані металеву балію, належну ОСОБА_6 , та вирішили її викрасти. Переслідуючи спільний злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи таємно проник через отвір в паркані до господарства АДРЕСА_2 , витягнув металеву балію за межі вказаного господарства та разом з дружиною ОСОБА_5 , яка чекала його поряд з господарством, понесли балію до металоприймального пункту для подальшої реалізації. Проте, відразу їх протиправні дії були викриті та припинені власником вказаного майна ОСОБА_6 . Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі. Згідно висновку будівельно-оціночної експертизи № 18 від 21.11.2017 року ринкова вартість металевої балії станом на момент скоєння злочину становить 418 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним злочину, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.

Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, має матір - інваліда І групи, батька пенсійного віку та рідного брата, який тяжко хворіє.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд вбачає рецидив злочину.

У відповідності до ст. 8 ч. 1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Злочин, вчинений обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки посягає на власність громадян. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, те, що шкідливих наслідків від злочину не настало, особи обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, виходячи з наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді громадських робіт, оскільки саме даний вид покарання на думку суду є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

ОСОБА_4 судимий 07 листопада 2017 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст. 297 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Злочин за даним вироком ОСОБА_4 вчинив 14 серпня 2017 року, тобто до засудження за попереднім вироком.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України із самостійним виконанням вироків.

При цьому, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським міськрайонним відділом з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т. ч. для окремих осіб), виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду з боку органу пробації та застосування щодо нього соціально-виховних заходів.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України покарання призначене за цим вироком у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин та покарання призначене за вироком Конотопського міськрайонного суду від 07 листопада 2017 року за ст. 297 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, виконувати самостійно.

Речовий доказ після вступу вироку в законну силу, а саме: металеву балію, яка зберігається під збережною розпискою у потерпілого ОСОБА_6 , - залишити йому (а. 36, 37 наданих матеріалів).

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1