АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1757/15-к Номер провадження 11-кп/786/72/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 286 ККУкраїни
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілих-захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000264 за апеляційною скаргою з внесеними змінами обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ялинці, Кременчуцького р-ну, Полтавської обл., який проживає: АДРЕСА_1 ,охоронника «Монолітбудтранс», раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь: держави процесуальні витрати в сумі 1718,64; дитячої міської клінічної лікарні м. Полтава 5094,97 грн; потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 10 143 грн та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 22 березня 2015 року приблизно о 2.50 год. в темний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мопедом Дельта без номерних знаків, не маючи посвідчення водія, рухаючись по вул. Петровського, с. Ялинці, Кременчуцького р-ну, Полтавської обл. порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху (не вжив відповідних заходів для зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу при виявленні небезпеки для подальшого руху ), в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого потерпіла ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді перелому кісток лицьового черепу з переходом ліній пошкодження на кістки основи черепа, забою речовини головного мозку.

В апеляційній скарзі з внесеними змінами обвинувачений ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду, звільнивши його від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд не врахував те, що він раніше не судимий, працює охоронцем у приватному підприємстві «Монолітбудтранс» та має стабільний дохід; на його утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_12 , 2012 року народження; має постійне місце проживання, де мешкає з батьками; його мати є інвалідом 3 групи довічно і потребує сторонньої допомоги по господарству; з 8.11.2007 по 4.11.2008 проходив службу в інженерних військах Збройних сил України, за місцем роботи характеризується позитивно, вину визнав, щиро розкаявся, відшкодував потерпілій шкоду у повному розмірі і вибачився перед нею та її батьками, і останні не мають до нього претензій та не наполягають на суворому покаранні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, представника потерпілих, який просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, а також правильність кваліфікації його дій у апеляційній скарзі з внесеними змінами не оскаржується.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При звільненні особи від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.

Суд першої інстанції наведе вище при призначенні покарання обвинуваченому врахував і послався на характер і тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, обставину, яка пом`якшує покарання суд визнав ту, що обвинувачений раніше не судимий, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обговорюючи призначене покарання ОСОБА_8 , колегія суддів окрім наведеного враховує те, що обвинувачений вину визнав у інкримінованому йому злочині, працює, має на утриманні сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьками і його мати є інвалідом 3 групи.

Також, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом не маючи на це права, з часу ухвалення оскаржуваного вироку, а саме з 21.10.2015 по 23.10.2017, тобто на протязі двох років потерпілим відшкодував лише 2 000 грн, посилаючись на скрутне матеріальне становище , необхідність періодичного проходження лікування потерпілою ОСОБА_11 після отриманих нею тілесних ушкоджень внаслідок вчинення злочину обвинуваченим, думку потерпілих, які просили залишити вирок суду без змін.

Підстави для врахування при призначенні покарання обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, як про це просить апелянт у суду першої і апеляційної інстанцій відсутні.

Так, як щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винуватого до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою вину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Обвинувачений хоча і визнав свою винуватість у інкримінованому йому злочині вчиненому за обставин викладених судом у вироку, але відшкодування ним шкоди на протязі 2 років у мінімальному розмірі 2 000 грн (таку суму відшкодування підтвердив і обвинувачений, і представник потерпілих) з урахуванням того, що потерпіла до цього часу проходить періодично лікування і витрачає на це кошти не свідчить, що ОСОБА_8 висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

З урахуванням наведеного призначене покарання ОСОБА_8 у мінімальних межах, передбаченої санкції ч. 2 ст. 286 КК України відповідає вимогам ст. ст. 50,65 КК України, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, про що йдеться у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу з внесеними змінами обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4