н/п 1-кп/640/755/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, раніше не судимий, не працюючий, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, який має вищу освіту, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 КК України,
Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розкаявся та дав суду свідчення про обставини скоєння злочину, як про це викладено в обвинувальному акті. В скоєному розкаюється, просить його строго не наказувати. Також, подав до суду клопотання про застосування до нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році».
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доказана повністю та його дії за ч.1 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючи покарання обставини, дані про його особу.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у психіатра, нарколога не перебуває, одружений, має на своєму утриманні неповнолітню дитину, не працюючий, зареєстрований та мешкає в м. Харкові, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує його відношення до вчиненого, визнання своєї провини, відсутність майнових претензій потерпілого, дані про особу обвинуваченого, і вважає за необхідне обрати покарання в межах санкцій статей, інкримінованих йому, а саме у вигляді громадських робіт, і саме така міра покарання буде достатньою та необхідною для його виправлення. Перешкод для призначення даного виду покарання судом не встановлено.
Також, під час розгляду справи обвинуваченим подано клопотання про застосування до нього п. «в» ст.1 Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину. Прокурор не заперечував проти застосування щодо обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» за наявності для цього підстав.
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України осіб, не позбавлених батьківських прав,які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого(підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року зі змінами від 27.02.2014 року установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, не позбавлений батьківських прав станом на момент розгляду справи згідно відповіді Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.
Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, а тому необхідно його звільнити від відбування призначеного покарання, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» .
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався і клопотань під час судового розгляду з даного питання заявлено не було.
Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання по ч.1 ст. 185 КК України у вигляді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07.09.2017 року ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного судом покарання.
Речові докази (дорожній знак), переданий потерпілому на зберігання залишити у власності комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД».
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1