Справа № 592/8689/17
Провадження № 1-кс/592/4079/17
УХВАЛА
31 серпня 2017 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , інспектора Зарічного районного Сумського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми скаргу начальника Зарічного районного Сумського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України капітана внутрішньої служби ОСОБА_5 (у порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України) на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В :

11.08.2017 року начальник Зарічного районного сектору Сумського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України капітан внутрішньої служби ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми зі скаргою (у порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України) на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, в якій він зазначив про те, що на обліку Зарічного районного сектору Сумського МРВ з питань пробації перебуває громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що засуджений 19.02.2013 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн. , який ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2014 року було замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт. Засуджений ОСОБА_6 був поставлений на облік Зарічного районного відділу м. Суми кримінально-виконавчої інспекції 12.03.2014 року. Станом на 08.08.2017 року ОСОБА_6 не приступив до відбування покарання у виді громадських робіт згідно з наданим направленням до КП Зеленбуд від 22.04.2014 року. Незважаючи на застосування до засудженого заходів реагування на допущенні порушення порядку та умов відбування покарання, продовжує ухилятися від відбування покарання у виді громадських робіт. Згідно з ч. 2 ст. 40 КВК України стосовно особи, яка ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали правоохоронним органам для відповідного реагування для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 389 КК України. Враховуючи, що в діях засудженого ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме: ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, 24.02.2017 року Зарічним РС Сумського МРВ з питань пробації, керуючись ч. 2 ст. 40 КВК України, до Сумської місцевої прокуратури у порядку ст. 214 КПК України було направлено клопотання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності. У відповідь на клопотання Зарічного РС Сумського МРВ з питань пробації про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 та запиту щодо інформування про стан вирішення питання, 05.04.2017 року із Сумського відділу поліції надійшла копія висновку про реєстрацію клопотання у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 9776 від 02.03.2017 року та було проведено перевірку. Згідно висновку матеріали надійшли до СВ Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області, але перевірку по вищезазначеному факту було закрито. Тому дане рішення було оскаржено в суді, в результаті чого ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.05.2017 року суд зобов`язав слідчий відділ Сумського відділу поліції (м. Суми) ГУНП в Сумській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості за поданням Зарічного РС Сумського МРВ з питань пробації про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за фактом ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт і розпочати досудове розслідування. В подальшому, у відповідь на запити Зарічного РС з питань пробації щодо інформування про стан виконання ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.05.2017 року в частині вирішення питання про відкриття кримінального провадження, 08.08.2017 року із слідчого відділу Сумського відділу поліції (м. Суми) ГУНП в Сумській області надійшла відповідь, з якої слідує, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001915 від 17.05.2017 року були внесені відомості за фактом вчинення засудженим ОСОБА_6 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та розпочато досудове розслідування (слідчий лейтенант поліції ОСОБА_7 ) . Однак, через неможливість встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із неможливістю встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 384 КПК України. В даному випадку дії слідчого суперечать нормам ч. 1 ст. 384 КПК України, оскільки даною статтею не передбачено випадків закриття кримінального провадження у зв`язку із неможливістю встановлення місцезнаходження підозрюваного. Окрім цього, наведена вище підстава суперечить фактичним даним, наданим дільничними офіцерами поліції Сумського відділу поліції, за результатами здійснених перевірок поведінки та способу життя засудженого ОСОБА_6 , відповідно до яких, він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та характеризується посередньо. Зазначена обставина підтверджує факт місця перебування підозрюваного та суперечить правовій кваліфікації підстав слідчого для закриття кримінального провадження. Враховуючи вищевикладене та те, що засуджений ОСОБА_6 продовжує ухилятися від відбування покарання у виді громадських робіт (станом на 08.08.2017 року не приступив до відбування покарання) , керуючись п. 3 ст. 303 КПК України, він просив: 1. Скасувати рішення слідчого Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області поліції ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , 1960 року народження. 2. Зобов`язати Слідчий відділ Сумського ВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області поновити кримінальне провадження № 0001915 від 17.05.2017 року відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме: ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт. 3. Зобов`язати Слідчий відділ Сумського ВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області повідомити Зарічний районний сектор Сумського міськрайонного відділу з питань пробації у встановленому законом порядку щодо відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001915 (вхідний № 28154/17 від 11.08.2017 року) (а. с. 3, 4) .

У відкритому судовому засіданні інспектор Зарічного районного Сумського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_3 при вирішенні скарги покладалася на розсуд слідчого судді.

У відкритому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні скарги, категорично не погоджуючись із обґрунтуванням скарги.

Розглянувши скаргу начальника Зарічного районного Сумського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України капітана внутрішньої служби ОСОБА_5 (у порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України) на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, з`ясувавши думку інспектора, думку прокурора, перевіривши додані до скарги копії документів, дослідивши матеріали кримінального провадження, дослідивши копії документів наданих прокурором, враховуючи наявність судових рішень, які містяться з Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, прихожу до наступного висновку.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2013 року по справі № 591/3924/13-к, провадження № 1-кп/591/171/13 ОСОБА_6 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України, та йому було призначене покарання: - за ч 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 17000 грн. ; - за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн. . На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно було визначене покарання ОСОБА_6 у виді штрафу в розмірі 17000 грн. . Було ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства ВТБ Банк 50832,76 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 в дольовому порядку на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі по 1670 грн. 82 коп. з кожного. Було ухвалено речові докази після вступу вироку в законну силу: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 залишити у розпорядженні власника ОСОБА_12 ; кредитні справи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 зберігати в матеріалах кримінального провадження. Вирок набрав законної сили 22.10.2013 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/33593143) (а. с. 36 49) .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2014 року по справі № 591/11304/13-к, провадження № 1-в/591/10/14 подання про заміну призначеного судом покарання засудженому вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2013 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було задоволено. Було ухвалено замінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання, призначене вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2013 року у виді штрафу в розмірі 17000 гривень на громадські роботи на строк 240 годин. Ухвала набрала законної сили 06.03.2014 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/50042230) (а. с. 50, 51) .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26.05.2015 року по справі № 591/3924/13-к, провадження № 1-кп/591/171/13 вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.03.2013 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 був уточнений. Було ухвалено речові докази по справі: а саме ноутбук Lenovo G585G 20137 (серійний номер СВ 4411383) , шкіряну сумку для ноутбука, 2 USB-накопичувачі розміром по 16 Гб, мобільний телефон Samsung GT-C3322 (imei НОМЕР_1 ) серійний номер НОМЕР_2 , флеш-карту micro sd розміром 4 Gb з сім-картою номер телефону НОМЕР_3 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів (м. Суми вул. Першотравнева, 21) повернути ОСОБА_13 на праві власності. В іншій частині вирок був залишений без змін. Ухвала набрала законної сили 03.06.2015 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/44362586) (а. с. 52, 53) .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.08.2016 року по справі № 591/3924/13-к, провадження № 1-в/591/128/16 в задоволенні подання в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 про скасування звільнення від відбування покарання у виді громадських робіт ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, було відмовлено за необґрунтованістю. Ухвала набрала законної сили 13.08.2016 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/59494896) (а. с. 54, 55) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.05.2017 року по справі № 592/4204/17, провадження № 1-кс/592/2000/17 було зобов`язано слідчого СВ Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області, визначеного керівником слідчого підрозділу вказаного ОВС внести відомості до ЄРДР за поданням начальника Зарічного РС Сумського МРВ з питань пробації про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності. Ухвала набрала законної сили 11.05.2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66419319) (а. с. 56, 57) .

Диспозиція ч. 2 ст. 389 КК України, в редакції, яка діяла до 08.10.2016 року, передбачала ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою, засудженою до цього покарання (а. с. 58 60) .

З 08.10.2016 року та до теперішнього часу діє редакція диспозиції ч. 2 ст. 389 КК України, яка передбачає ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт (а. с. 61, 62) .

Із змісту п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України вбачається, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Крім того, вважаю за необхідне взяти до уваги постанову Верховного Суду України від 24.12.2015 року по справі № 5-324кс15, в якій Верховний Суд України дійшов наступних правових висновків.

Ст. 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе; це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, ч. 3 ст. 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені п. п. 1 3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

В ч. 4 ст. 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. ч. 1, 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать про те, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його ;відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст. ст. 389, 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться в ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК України.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

З огляду на це лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

Тобто, правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу. Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом судом. Адже відповідно до ч. 1 ст. 389 КК України ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином. Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно.

Таким чином, особа, яка засуджена до штрафу і добровільно його не сплатила, звільняється від сплати штрафу, якщо держава протягом двох років цей штраф не стягнула і це не вважається ухиленням від відбування покарання згідно ст. 80 КК України (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/55223194) (а. с. 21 32) .

Отже, оскільки ОСОБА_6 був засуджений вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2013 року до покарання саме у виді штрафу, а не був засуджений до покарання у виді громадських робіт; - оскільки ОСОБА_6 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2014 року було замінено покарання у виді штрафу на покарання у виді громадських робіт, а не було призначене покарання вироком суду у виді громадських робіт; - оскільки ОСОБА_6 має бути звільненим від відбування покарання, оскільки з дня набрання чинності обвинувальним вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2013 року, а саме: 22.10.2013 року, його не було виконано в строк два роки, враховуючи те, що ОСОБА_6 було засуджено до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, а саме: до штрафу в розмірі 17000 грн. , в силу ст. 80 КК України; - оскільки матеріали відносно ОСОБА_6 для вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадськиї робіт були приєднані до матеріалів кримінального провадження № 0004341, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, так як стосуються одного факту, а згідно постанови про закриття кримінального провадження № 0004341 в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України (а. с. 33) , відтак прихожу до висновку про те, що у задоволенні скарги начальника Зарічного районного Сумського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України капітана внутрішньої служби ОСОБА_5 (у порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України) на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, слід відмовити.

При постановленні даної ухвали були взяті до уваги ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2014 року по справі № 5-155км14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/21114859) , ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2011 року по справі № 5-3698км11 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/21114859) .

На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України; ст. ст. 21, 303 310, 376, 392, 532, 533 КПК України; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 року, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги начальника Зарічного районного Сумського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України капітана внутрішньої служби ОСОБА_5 (у порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України) на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційного суду Сумської області.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1