Дата документу Справа № 322/766/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/102/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 322/766/16
Категорія ст. 115 ч.2 п.4, п.5 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000175, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівки Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, вдівця, пенсіонера, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,
за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає, що вирок суду винесено незаконно та він підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Неповнота судового розгляду.
22.12.2016 року під час судового розгляду кримінального провадження у судовому засідання в якості свідка було допитано молодшу медсестру реанімаційного відділення Новомиколаївської центральної районної лікарні ОСОБА_10 , яка під час допиту показала: що 21.04.2016 року вона заступила на свою зміну, під час якої до реанімаційного відділення Новомиколаївської центральної районної лікарні о 19 год. 30 хв. було доставлено з численними опіками тіла ОСОБА_11 . Їй невідкладно було надано медичну допомогу, зроблено перев`язку та поставлено крапельницю. Безпосередньо допомогу надавав хірург ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 йому лише в цьому допомагала. При виконанні вказаних дій ОСОБА_12 з`ясовував у ОСОБА_11 , оскільки потерпіла перебувала у притомному стані та могла спілкуватись, причини отримання нею опіків. В цей момент медсестра ОСОБА_10 , яка безпосередньо знаходилась біля потерпілої ОСОБА_11 та особисто з її слів сприймала все нею сказане, чула, як ОСОБА_11 на питання хірурга ОСОБА_12 повідомила, що остання отримала опіки від свого чоловіка, який 21.04.2016 року після сварки з нею підпалив її.

Також, свідком ОСОБА_10 було зазначено, що під час досудового слідства при її допиті в якості свідка остання слідчому не повідомляла, що медичну допомогу потерпілій ОСОБА_11 , окрім неї, також надавав хірург Новомиколаївської ЦРЛ ОСОБА_12 , який при цьому з`ясовував у ОСОБА_11 обставини отримання нею опіків.

Як наслідок, ані слідчому, ані прокурору під час досудового розслідування не було відомо про вказані обставини, що, в свою чергу, і стало причиною незалучення в якості свідка ОСОБА_12 до кримінального провадження.

З метою підтвердження чи спростування показів ОСОБА_10 про отримання ОСОБА_11 опіків від дій її чоловіка, а також конкретизації фактичних обставин подій, що відбулись 21.04.2016 року, стороною обвинувачення 22.12.2016 року заявлено клопотання про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка хірурга Новомиколаївської центральної районної лікарні ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (вказана адреса була повідомлена свідком ОСОБА_10 22.12.2016 року під час судового розгляду).

Однак, всупереч ст. ст. 22 та 333 КПК України, клопотання прокурора судом було відхилено.

Проте, колегією суддів клопотання прокурора про виклик ОСОБА_12 для допиту в якості свідка не задоволено, чим порушено засади кримінального провадження щодо змагальності сторін та п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Також, порушення засади змагальності вбачається і з огляду на наступне. Під час судового розгляду кримінального провадження, за тих же самих підстав та умов, стороною захисту (захисником, якого залучено до кримінального провадження 22.04.2016 року, тобто на наступний день після скоєння злочину, який безпосередньо брав участь у кримінальному провадження з самого його початку) було заявлено клопотання про виклик свідка, про існування якого їй під час досудового розслідування кримінального провадження не було відомо взагалі, а дізналась вона про неї лише під час допиту свідка ОСОБА_13 . Відповідне клопотання судом задоволено, а клопотання сторони обвинувачення - ні, що прямо свідчить про порушення ч. 6 ст. 22 КПК України.

Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
В рішенні суду зазначено: «що в ході судового розгляду при допиті в якості свідка ОСОБА_10 повідомляла, що ОСОБА_11 на запитання лікаря та у подальшому слідчого вказувала на свого чоловіка ОСОБА_6 , як на особу, яка вчинила відносно неї злочин, передбачений п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України. Оскільки свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надала показання про показання ОСОБА_11 , надані нею слідчому під час здійснення ним кримінального провадження, на підставі ч. 7 ст. 97 КПК України такі показання з чужих слів не можуть бути визнані допустимим доказом».

Однак, викладений у судовому рішенні висновок суду щодо наданих в ході судового розгляду показань свідком ОСОБА_10 про показання ОСОБА_11 , надані нею слідчим під час здійснення кримінального провадження, суперечить висновку щодо показів, сприйнятих свідком безпосередньо від ОСОБА_11 , та викладений судом не у повній та категоричній формі, які надавались ОСОБА_10 під час судового розгляду.

Так, 22.12.2016 року у ході судовому розгляду свідок ОСОБА_10 зазначила, що про події скоєного злочину вона дізналась 21.04.2016 року, коли заступила на зміну до реанімаційного відділення Новомиколаївської ЦРЛ, безпосередньо від самої потерпілої ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_10 у той час, коли хірург Новомиколаївської ЦРЛ ОСОБА_12 надавав потерпілій ОСОБА_11 допомогу та запитував у неї про причини отримання нею опіків, безпосередньо знаходилась поряд з потерпілою та, в свою чергу, особисто зі слів ОСОБА_11 сприймала все нею сказане, що було відтворено свідком під час судового розгляду.

У період часу з 14 год. 42 хв. по 14 год. 46 хв. 22.12.2016 року свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_11 особисто в її присутності повідомила, що це все зробив її чоловік, який після виникнення між ними скандалу запитав у неї: «Палити ?», на що вона відповіла: «Так», і він її підпалив. Вказане ОСОБА_10 також чула зі слів ОСОБА_11 під час її розмови з працівниками поліції.

Таким чином, твердження суду щодо недопустимості доказу - показань свідка ОСОБА_10 є безпідставним.

Також, суд, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, не визнав допустимим доказ - показання свідка ОСОБА_14 , вказавши при цьому, що при наданні пояснень свідкові ( ОСОБА_14 ) ОСОБА_6 не був повідомлений про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, чим порушено ч. 1, ч. 2 ст. 87 та ч. 6 ст. 97 КПК України.

Однак, з вказаним висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Обов`язок щодо роз`яснення особі перед її допитом чи опитуванням (п. 5 ч. 3 ст. 42 КПК України) її прав та обов`язків відповідно до ст. ст. 224 та 352 КПК України покладено лише на слідчого, прокурора та суд, а у випадках, передбачених ст. 41 КПК України, - також і на оперативний підрозділ.

Таким чином, добровільне зізнання ОСОБА_6 свідкові ОСОБА_14 , що обіймає посаду пожежника-рятувальника у пожежному підрозділі 4-ДПРП смт Новомиколаївка ГУ ДСНС України в Запорізькій області, про вчинення ним підпалу, не може розцінюватись у розумінні ст. 87 КПК України як доказ, отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому, висновок суду в частині недопустимості показів ОСОБА_14 , є безпідставним.

Крім того, не можна погодитись щодо виключення показань ОСОБА_14 як доказу на підставі ч. 6 ст. 97 КПК України, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження досліджено протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 22.04.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_11 зазначила, що 21 квітня 2016 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , облив її та ліжко, на якому вона знаходилась, бензином і підпалив, після чого вийшов з будинку.

У ході судового розгляду жодним з учасників кримінального провадження не було поставлено під сумнів допустимість як доказу - протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 22.04.2016 року, а відповідні посилання суду на статі 86 та 87 КПК України щодо непідтвердження належними та допустимими доказами фактів, викладених у даному протоколі, є абсурдом, оскільки фактичні обставини скоєного злочину були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та усіма іншими письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_14 та протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 22.04.2016 року необхідно брати до уваги як належні та допустимі докази.

Всупереч п. 2 ч. 1 ст. 372 та п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у вироку вибірково відобразив показання свідків, взявши до уваги одні та без відповідного мотивування відкинувши інші.

Так, у показаннях ОСОБА_8 не відображено наступні відомості:
- на території садиби її батьків, де виникла пожежа, перебувала техніка, яка працювала на бензині, а саме автомобіль та бензопила;

- у будинку, де виникла пожежа, на той час проживали лише ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_6 ;

*за місяць до виникнення пожежі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 майже щодня вживали алкогольні напої;

- 22.04.2016 року, коли ОСОБА_8 навідалась в лікарню до своєї матері ОСОБА_11 , вона в неї запитала: «Що з батьком робить, його ж посадять ?». Дане питання ОСОБА_8 було поставлено ОСОБА_11 , у зв`язку з повідомленням їй ОСОБА_13 про те, що батько спалив матір.

У показаннях свідка ОСОБА_16 не відображено:
*21.04.2016 року ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

*коли вона прийшла на подвір`я її сусідів, де виникла пожежа, там перебували лише ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , інших осіб там не було;

- ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 кожного дня зловживали спиртне, ОСОБА_6 в цьому участь не приймав.

У показаннях обвинуваченого ОСОБА_6 не відображено:
- 21.04.2016 року він вжив 50 г спиртного;

- він постійно проживав з ОСОБА_11 в одній кімнаті будинку, де виникла пожежа;

- він у зв`язку із системним зловживанням ОСОБА_13 та ОСОБА_18 спиртного робив їм зауваження, щоб вони більше не випивали. Крім того, висловлював їм погрози, що спалить будинок, якщо вони не припинять випивати.

У показаннях свідка ОСОБА_19 не відображено:
- 21.04.2016 року в першій половині дня ОСОБА_6 , ОСОБА_13

та ОСОБА_11 разом з ним вживали алкогольні напої;

*21.04.2016 року в будинку перебували лише ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та він;

*коли свідок витягував ОСОБА_11 , в будинку було дуже тяжко дихати, у зв`язку з чим він упав на підлогу та волік її на вулицю напівлежачи;

*коли ОСОБА_17 рятував мешканців будинку, ОСОБА_6 в цей час перебував на подвір`ї біля машини та нічого не робив;

*ОСОБА_11 ніколи не повідомляла, що бажала покінчити життя самогубством;

- на території подвір`я, де виникла пожежа, знаходилась техніка, яка працює на бензині.

У показаннях свідка ОСОБА_13 не відображено:
*прокинулась від сильного запаху диму 21.04.2017 року десь о 19 год. чи 19 год. 30 хв., після чого розбудила ОСОБА_19 , а відпочивати зі своїм співмешканцем направилась до кімнати приблизно о 13 годині;

*в кімнаті, де вона зі співмешканцем відпочивали, двері були зачинені;

*коли ОСОБА_17 витягнув її на подвір`я, вона почула, як її матір ОСОБА_11 гукала на допомогу: «Ліна, ОСОБА_20 »;

*побиття ОСОБА_18 . ОСОБА_6 відбулось вже після того, як її та матір винесли на вулицю;

- ОСОБА_11 та ОСОБА_6 постійно проживали в одній кімнаті, де виникла пожежа.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Судом першої інстанції порушені вимоги ст. 367 КПК України, оскільки під час перебування у нарадчій кімнаті, судді розглядали інші справи.

Так, у період перебування колегії суддів у нарадчій кімнаті з 09 год. 50 хв. по 16 год. 45 хв. 22.03.2017 (день проголошення вироку), суддями, в порушення вимог ст.367 КПК України, розглядались інші справи. Цей факт підтверджується роздруківками, здійсненими безпосередньо після оголошення виправдувального вироку, що розміщенні на сайті: http://vl.zp.court.gov.ua «Судова влада України» у розділі «Календар судових засідань», «Список справ, призначених до розгляду» на 22.03.2017 та роздруківками, здійсненими у розділі «Інформація щодо стадії розгляду судових справ», де було встановлено, що 22.03.2017 суддями:

*ОСОБА_1 та ОСОБА_21 по кримінальній справі № 314/8121/16-к у підготовчому судовому засіданні, призначеного на 10 годину, ухвалено рішення про призначення судового розгляду на 12.04.2017;

*ОСОБА_22 по цивільній справі № 314/8108/16-ц та адміністративній справі № 314/643/17, що призначені на 22.03.2017 на 10 год. ЗО хв. та на 13 годину відповідно, ухвалювались рішення.

Оскільки порушено таємницю нарадчої кімнати, вважаю, що вирок від 22.03.2017 підлягає безумовному скасуванню.

Отже, судом першої інстанції при винесенні вироку допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповнота судового розгляду.
Виходячи із вищенаведеного, вважає, що вина підсудного стороною обвинувачення доведена комплексом доказів та матеріалів поза розумним сумнівом, тому вирок Вільнянського районного суду, винесений 22.03.2017 року відносно ОСОБА_6 , за яким останнього визнано невинним і виправдано за п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, враховуючи необґрунтованість виправдувального вироку суду першої інстанції, який підлягає скасуванню з вищевказаних підстав, вважає, що є підстави для винесення судом апеляційної інстанції свого обвинувального вироку.

З метою реалізації таких загальних засад кримінального провадження, як законність та безпосередність дослідження показань, речей і документів, на підставі ч. 3 ст. 404 КПК України, вважає за необхідне під час апеляційного розгляду повторно дослідити та надати оцінку наступним доказам: показанням підсудного ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , що зафіксовані технічним записом на матеріальному носії (CD-диску); протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 22.04.2016 року; висновку про причини пожежі від 21.04.2016 року; висновку судової пожежно-технічної експертизи № 28/10.8-128 від 21.06.2016 року; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2016 року, а також дослідити показання ОСОБА_12 , відносно якого стороною обвинувачення у ході судового розгляду заявлялось клопотання про його виклик та допит в якості свідка.

Просить вирок Вільнянського районного суду Запорізької області, винесений

22.03.2017 року відносно ОСОБА_6 , яким його виправдано

- скасувати та ухвалити свій вирок, яким: ОСОБА_6 визнати винним та призначити йому покарання за п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраного під час підготовчого судового засідання 29.08.2016 року, - залишити без змін. Долю речових доказів по матеріалам справи вирішити на підставі ст. 100 КПК України. Усі витрати, понесені на проведення експертиз, покласти на підсудного ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок суду залишити без змін; потерпілу ОСОБА_8 , яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4,5 ч.2 ст. 115 КК України. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасовано. Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, органом досудового розслідування ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, а саме, що 21 квітня 2016 року, близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною ОСОБА_11 , яка є інвалідом І групи, донькою ОСОБА_13 , яка теж є інвалідом І групи, та її співмешканцем ОСОБА_24 , знаходячись за місцем свого мешкання в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , розпивали спиртні напої.

Після спільного вживання спиртного, близько 17 години 40 хвилин, ОСОБА_24 разом з ОСОБА_13 , яка прикута до інвалідного візка, за допомогою співмешканця направились у кімнату зали будинку відпочивати, а ОСОБА_11 самостійно на інвалідному візку направилась до своєї спальної кімнати. Через деякий час до ОСОБА_11 у кімнату зайшов її чоловік ОСОБА_6 , який почав провокувати з нею конфлікт з приводу систематичного вживання нею алкогольних напоїв. У ході сварки ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, достеменно знаючи, що в залі цього будинку перебуває ОСОБА_13 та ОСОБА_24 , на ґрунті раптово виниклого умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , вийшов на подвір`я своєї садиби, де взявши полімерну пляшку з бензином, зайшов у кімнату, де перебувала ОСОБА_11 , та став обливати останню, а також ліжко, на якому сиділа ОСОБА_11 , легкозаймистою рідиною - бензином з пляшки. Після чого ОСОБА_6 , усвідомлюючи небезпечність для життя ОСОБА_13 та ОСОБА_24 своїх протиправних дій, за допомогою запальнички, що була при ньому, підпалив постільну білизну на ліжку, де сиділа ОСОБА_11 , після чого вийшов з кімнати на подвір`я, де перебував тривалий час, при цьому розуміючи, що своїми діями він завдає потерпілій особливих фізичних страждань.

Від зазначених протиправних дій, вчинених ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1452 від 30 травня 2016 року, потерпілій ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді опіків ІІІ А - ІІІ Б ступеня голови, шиї, тулубу, верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки, до 30 % поверхні тіла з після-опіковим дерматитом, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілої ОСОБА_11 , яка померла в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» 29 квітня 2016 року.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох людей.

Дослідивши в судовому засіданні докази у кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов наступних висновків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав, заперечував факт вчинення вказаного злочину, зазначив, що 21 квітня 2016 року, приблизно з 15 години 00 хвилин, був на городі, в приміщення будинку не заходив, з дружиною, донькою та її співмешканцем не спілкувався, спиртні напої з ними не вживав. Пораючись по господарству, він побачив, що з будинку йде дим, підійшовши до дверей, він намагався увійти у приміщення будинку і з`ясувати, що сталося. Однак співмешканець його дочки ОСОБА_25 не пустив його у будинок, вдаривши його та відштовхнувши від дверей. Після цього він повторно намагався пройти у приміщення будинку, однак ОСОБА_24 знову наніс йому кілька ударів, від яких він впав та втратив свідомість, а коли прийшов до тями, поблизу двору вже стояла карета швидкої допомоги, а гасінням пожежі займалися рятувальники. Про причини та обставини пожежі, яка призвела до смерті його дружини ОСОБА_11 , йому нічого не відомо.

Під час судового розгляду на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, сторона обвинувачення посилалась на такі докази: показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, акт про пожежу, висновок про причини пожежі, протоколи огляду місця події з фототаблицями до них, протокол пред`явлення особи для впізнання, висновки судово-медичної, судово-психіатричної та судової пожежно-технічної експертиз, лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті, довідку до акту огляду МСЕК, а також постанови про визнання речовими доказами.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , яка є інвалідом І групи, а також сестра ОСОБА_13 , яка теж є інвалідом І групи, та її співмешканець ОСОБА_24 проживали разом у будинку АДРЕСА_4 . При цьому мати, сестра та її співмешканець часто зловживали алкогольними напоями. 21 квітня 2016 року вдень вона телефонувала рідним, спілкувалась з матір`ю ОСОБА_11 та сестрою ОСОБА_13 , які на той момент вже перебували в стані алкогольного сп`яніння. Ввечері їй знову зателефонувала сестра ОСОБА_13 і повідомила про пожежу, внаслідок якої постраждала їх мати ОСОБА_11 . На запитання: «Що сталося?», ОСОБА_13 сказала їй: «Батько спалив матір». Також зі слів сестри вона дізналась, що матір госпіталізували до Новомиколаївської ЦРКЛ. Відвідуючи матір у лікарні, вона і в неї запитала про причини виникнення пожежі, на що ОСОБА_11 їй відповіла лише: «Ми допились», більше нічого не пояснювала. Про обставини та причини виникнення пожежі, внаслідок якої її мати отримала опіки голови, шиї, передпліччя та спини, а у подальшому від отриманих травм потерпіла померла, їй майже нічого не відомо. Навідавшись у житловий будинок за місцем проживання батьків, вона, окрім обгорілої постелі, на якій лежала мати, паласу та деяких меблів у спальні матері, інших пошкоджень не виявила. Вважає, що її батько ОСОБА_6 не міг вчинити інкримінований йому злочин, оскільки майже не вживав алкогольні напої, з ОСОБА_11 не конфліктував, навпаки, завжди піклувався про неї. В свою чергу, ОСОБА_11 багато палила, часто у ліжку, особливо, коли перебувала у стані сп`яніння.

Свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду пояснила, що 21 квітня 2016 року вдень вона разом зі співмешканцем ОСОБА_24 та матір`ю ОСОБА_11 вживали спиртні напої. Після того, як її батько ОСОБА_6 зробив їм зауваження та попрохав припинити вживати алкогольні напої, вона та ОСОБА_24 пішли у свою кімнату та лягли спати. Прокинувшись через деякий час, вона відчула запах диму, розбудила свого співмешканця, який витяг її на подвір`я, а потім витяг з будинку і її матір ОСОБА_11 , в якої були опіки лиця. З приводу обставин пожежі потерпіла нічого не пояснювала. Однак, свідок вважає, що причиною пожежі міг стати саморобний інкубатор, який знаходився у кімнаті матері.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що 21 квітня 2016 року вдень він вживав алкогольні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 та її матір`ю ОСОБА_11 . Після цього він та ОСОБА_13 пішли у свою кімнату та лягли спати. Через деякий час його розбудила ОСОБА_13 та повідомила про пожежу, у зв`язку з чим він виніс з будинку свою співмешканку, яка самостійно не могла пересуватися через інвалідність. Потім він знову зайшов у будинок і направився у кімнату, де відпочивала потерпіла ОСОБА_11 . Зайшовши у кімнату, він відкритого вогню не бачив, у кімнаті було повно диму, а потерпіла лежала на полу. Він витягнув ОСОБА_11 з будинку. Подальші події він погано пам`ятає, у зв`язку з тим, що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про причини пожежі йому нічого не відомо, потерпіла ОСОБА_11 ані в день пожежі, ані в подальшому під час перебування у лікарні, нічого не повідомляла з приводу обставин пожежі.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він обіймає посаду пожежника-рятувальника у пожежному підрозділі 4-ДПРП смт Новомиколаївка ГУ ДСНС України в Запорізькій області. У квітні 2016 року він у складі пожежного підрозділу 4-ДПРП смт Новомиколаївка виїжджав на виклик про горіння житлової кімнати у с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області. Приїхавши на місце, він побачив, що у дворі будинку знаходяться кілька осіб, у тому числі на подвір`ї лежала жінка з опіками, а з вікна однієї з кімнат будинку йде дим, відкритого вогню видно не було, лише у приміщенні кімнати тліло полум`я на матраці, що лежав на ліжку. Погасивши пожежу, працівники пожежного підрозділу почили з`ясовувати обставини пожежі. У цей час до нього підійшов чоловік похилого віку, як у подальшому він дізнався, це був ОСОБА_6 , та повідомив, що це він вчинив пожежу, сказавши: «Це я підпалив».

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 пояснила, що працює молодшою медичною сестрою Новомиколаївської ЦРКЛ. 21 квітня 2016 року вона заступила на роботу на добове чергування. Приблизно о 19 годині 30 хвилин, у Новомиколаївську ЦРКЛ поступила ОСОБА_11 з опіками обличчя, шиї, спини, яку після надання медичної допомоги було госпіталізовано у відділення реанімації. На запитання лікаря: «Хто це зробив?», потерпіла ОСОБА_11 відповіла: «Чоловік». У її присутності потерпілу допитували співробітники поліції, під час допиту ОСОБА_11 також пояснювала, що її підпалив чоловік.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_6 21 квітня 2016 року вона першою побачила пожежу, а саме дим, який йшов зі спальної кімнати будинку. Вона покликала на допомогу сусідів. Коли вони прийшли, усі мешканці будинку вже були надворі. При цьому, вона звернула увагу, що ОСОБА_24 , ОСОБА_13 перебували в стані алкогольного сп`яніння, запах алкоголю вона відчула і від потерпілої ОСОБА_11 , яка сиділа на порозі, у неї були опіки голови і спини. З приводу пожежі потерпіла нічого не говорила, лише поскаржилась на те, що їй холодно, у зв`язку з чим її укрили одіялом. Після цього вони допомагали гасити пожежу, поки не приїхали пожежники.

На підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину стороною обвинувачення зібрані письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені судом.

Так, згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується /т. 1 а.с. 142/, 22 квітня 2016 року о 09 годині 40 хвилин слідчий СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 прийняв усну заяву ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення. При цьому ОСОБА_11 роз`яснені її права заявника, відповідно до ст. 60 КПК України, остання попереджена про кримінальну відповідальність, згідно зі ст. 383 КК України, за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. ОСОБА_11 пояснила, що 21 квітня 2016 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , облив її та ліжко, на якому вона знаходилась, бензином і підпалив, після чого вийшов з будинку.

Відповідно до акту про пожежу /т. 1 а.с. 144/, 21 квітня 2016 року комісією у складі головного інспектора Новомиколаївського РС ГУ ДСНС України в Запорізькій області ОСОБА_27 , громадян ОСОБА_28 , ОСОБА_16 та ОСОБА_29 складено акт про пожежу, яка виникла 21 квітня 2016 року о 18 годині 30 хвилин у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , повідомлення про пожежу надійшло до пожежної охорони о 18 годині 42 хвилини, до гасіння пожежі залучено пожежний підрозділ 4-ДПРП смт Новомиколаївка, пожежу ліквідовано о 19 годині 20 хвилин 21 квітня 2016 року, пожежею знищено постільні речі, внутрішню відділку кімнати, пошкоджено два матраци, телевізор та два інкубатори, внаслідок пожежі травму отримала ОСОБА_11 , 1960 року народження, причини пожежі встановлюються.

Згідно з висновком про причини пожежі /т. 1 а.с. 145/, 21 квітня 2016 року головний інспектор Новомиколаївського РС ГУ ДСНС України в Запорізькій області ОСОБА_27 , прибувши та оглянувши місце події, виходячи з направлення та характеру розповсюдження вогню, повідомлень свідків та огляду місця події, дійшов висновку, що найбільш вірогідною причиною виникнення пожежі могло послужити занесення джерела вогню ззовні громадянином ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки про матеріальні втрати, завдані пожежею /т. 1 а.с. 146/, в результаті пожежі знищено або пошкоджено матраци - 2 штуки, телевізор, інкубатори - 2 штуки, постільні речі та внутрішню відділку кімнати. Розмір завданої матеріальної шкоди складає 5 000 грн.

Згідно з протоколом огляду місця події, фототаблиці та стенограми до нього /т. 1 а.с. 148-168/, 22 квітня 2016 року, у період часу з 00 години 40 хвилин до 02 години 20 хвилин, слідчим СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_30 проведений огляд домоволодіння АДРЕСА_3 . На момент огляду житлового будинку у його приміщенні відчутний запах від продуктів горіння, стіни, стеля, а також предмети меблів, окрім нашарування бруду і пилу, покриті сажею. Під час огляду вказаного домоволодіння виявлено та вилучено фрагменти обгорілої тканини на металевій сітці ліжка у спальні, тканини матраца і постелі, а також килимової доріжки.

Відповідно до протоколу огляду місця події, фототаблиці та стенограми до нього /т. 1 а.с. 171-186/, 28 квітня 2016 року, у період часу з 11 години 10 хвилин до 12 години 00 хвилин, слідчим СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 у присутності понятих ОСОБА_31 та ОСОБА_16 проведений огляд домоволодіння АДРЕСА_3 . На момент огляду житлового будинку у його приміщенні стіни, стеля, а також предмети меблів, окрім нашарування бруду і пилу, покриті залишками продуктів горіння - сажею. При огляді електричної проводки у кімнаті № 2 та взагалі у приміщенні будинку слідів, характерних для аварійного режиму роботи електропроводки, не виявлено. З місця події нічого не вилучалося.

Згідно з висновком судової пожежно-технічної експертизи № 28/10.8-128 від 21 червня 2016 року /т. 1 а.с. 207-213/, осередком виникнення пожежі, яка мала місце 21 квітня 2016 року за адресою: АДРЕСА_3 , є ліжко у приміщенні спальні. Причиною виникнення пожежі є занесення джерела запалення до осередку виникнення пожежі ззовні.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками /т. 1 а.с. 187-189/, 10 травня 2016 року свідок ОСОБА_14 за особливостями обличчя впізнав чоловіка на фотознімку під № 3, який 21 квітня 2016 року у дворі будинку АДРЕСА_3 повідомив йому про те, що це він вчинив пожежу у будинку. З довідки до цього протоколу встановлено, що на фотознімку під № 3 зображений обвинувачений ОСОБА_6 .

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0287595 /т. 2 а.с. 9/, ОСОБА_11 встановлена перша група інвалідності строком до 01 вересня 2016 року.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1452 від 30 квітня 2016 року та довідки про причини смерті /т. 2 а.с. 8/, смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у стаціонарі КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», причина смерті: термічні опіки полум`ям голови, шиї, тулуба, верхніх та лівої нижньої кінцівок третього А, Б ступеня, із залученням 30 % поверхні тіла.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1452 від 30 травня 2016 року /т. 1 а.с. 194-198/, смерть ОСОБА_11 наступила від опіків ІІІ А - ІІІ Б ступеня голови, шиї, тулубу, верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки - до 30 % поверхні тіла з післяопіковим дерматитом. Вказані опіки виникли незадовго до прибуття ОСОБА_11 в стаціонар. Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, і перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Постановою слідчого СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 від 03 червня 2016 року /т. 1 а.с. 190/ три опечатані полімерні пакети, в яких знаходяться фрагменти обгорілої тканини та килимової доріжки, що вилучені з кімнати у будинку АДРЕСА_3 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000175, які на підставі квитанції /т. 1 а.с. 191/ передані до камери зберігання речових доказів Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Постановою слідчого СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 від 03 червня 2016 року /т. 1 а.с. 192/ три опечатані паперові конверти, в яких знаходяться змиви з лівої та правої рук ОСОБА_6 та контроль марлі, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000175, які на підставі квитанції /т. 1 а.с. 193/ передані до камери зберігання речових доказів Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 223 від 11 травня 2016 року /т. 1 а.с. 199-204/, ОСОБА_6 , 1948 року народження, виявляв та виявляє у теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді легких розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз). У період вчинення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Таким чином, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, не доведене в судовому засіданні, а всі припущення й сумніви стосовно доведеності його вини, слід тлумачити на його користь.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Так, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, зокрема наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, визнаються такі, що перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

В апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної передбаченої ст. 412 КПК України обставини, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкоджало суду ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`являлося особі і визнане судом недоведеним, а також для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів, а також мотивовані висновки про відсутність в діях особи складу злочину.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновки суду першої інстанції про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, є правильним, вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки в його основу покладено належні, допустимі докази, досліджені в судовому засіданні, яким суд надав належну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження у сукупності.

Так, в основу обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні ним 21 квітня 2016 року, близько 17 години 40 хвилин, умисного вбивства своєї дружини ОСОБА_11 органами досудового розслідування, зокрема покладено показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, акт про пожежу, висновок про причини пожежі, протоколи огляду місця події з фототаблицями до них, протокол пред`явлення особи для впізнання, висновки судово-медичної, судово-психіатричної та судової пожежно-технічної експертиз, лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті, довідка до акту огляду МСЕК, а також постанови про визнання речовими доказами.

Дослідивши вказані докази, надавши кожному з них і їм у сукупності належну оцінку з точки зору достатності й допустимості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину. Такий висновок суду достатньо мотивований й ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.

Як встановлено судом, протягом всього судового провадження обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнавав та заперечував факт вчинення ним вказаного злочину, пояснив, що 21 квітня 2016 року, приблизно з 15 години 00 хвилин, був на городі, в приміщення будинку не заходив, з дружиною, донькою та її співмешканцем не спілкувався, спиртні напої з ними не вживав. Пораючись по господарству, він побачив, що з будинку йде дим, підійшовши до дверей, він намагався увійти у приміщення будинку і з`ясувати, що сталося. Однак, співмешканець його дочки ОСОБА_25 не пустив його у будинок, вдаривши його та відштовхнувши від дверей. Після цього він повторно намагався пройти у приміщення будинку, однак ОСОБА_24 знову наніс йому кілька ударів, від яких він впав та втратив свідомість, а коли прийшов до тями, поблизу двору вже стояла карета швидкої допомоги, а гасінням пожежі займалися рятувальники. Про причини та обставини пожежі, яка призвела до смерті його дружини ОСОБА_11 , йому нічого не відомо.

При цьому будь-які об`єктивні дані, які б спростовували такі показання обвинуваченого ОСОБА_6 та поза усяким розумним сумнівом свідчили б про те, що саме він вчинив 21 квітня 2016 року умисне вбивство своєї дружини ОСОБА_11 , в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засідання докази такої інформації не містять.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що:

1) свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні, зокрема, пояснила про те, що працює молодшою медичною сестрою Новомиколаївської ЦРКЛ. 21 квітня 2016 року вона заступила на роботу на добове чергування. Приблизно о 19 годині 30 хвилин, у Новомиколаївську ЦРКЛ поступила ОСОБА_11 з опіками обличчя, шиї, спини, яку після надання медичної допомоги було госпіталізовано у відділення реанімації. На запитання лікаря: «Хто це зробив?», потерпіла ОСОБА_11 відповіла: «Чоловік». У її присутності потерпілу допитували співробітники поліції, під час допиту ОСОБА_11 також пояснювала, що її підпалив чоловік;

2) свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він обіймає посаду пожежника-рятувальника у пожежному підрозділі 4-ДПРП смт Новомиколаївка ГУ ДСНС України в Запорізькій області. У квітні 2016 року він у складі пожежного підрозділу 4-ДПРП смт Новомиколаївка виїжджав на виклик про горіння житлової кімнати у с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області. Приїхавши на місце, він побачив, що у дворі будинку знаходяться кілька осіб, у тому числі на подвір`ї лежала жінка з опіками, а з вікна однієї з кімнат будинку йде дим, відкритого вогню видно не було, лише у приміщенні кімнати тліло полум`я на матраці, що лежав на ліжку. Погасивши пожежу, працівники пожежного підрозділу почили з`ясовувати обставини пожежі. У цей час до нього підійшов чоловік похилого віку, як у подальшому він дізнався, це був ОСОБА_6 , та повідомив, що це він вчинив пожежу, сказавши: «Це я підпалив».

Доводи прокурора про те, що: суд безпідставно визнав недопустимими ці показання та не взяв до уваги те, що свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні давала і інші показання, зокрема про те, що безпосередньо допомогу потерпілій надавав хірург ОСОБА_12 , а вона йому лише в цьому допомагала; при виконанні вказаних дій ОСОБА_12 з`ясовував у ОСОБА_11 , оскільки потерпіла перебувала у притомному стані та могла спілкуватись, причини отримання нею опіків, а вона в цей момент вона безпосередньо знаходилась біля потерпілої ОСОБА_11 та особисто з її слів сприймала все нею сказане, чула, як ОСОБА_11 на питання хірурга ОСОБА_12 повідомила, що отримала опіки від свого чоловіка, який 21.04.2016 року після сварки з нею підпалив її, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати: 1) значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; 2) інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані; 3) обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності; 4) переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень; 5) складність спростування пояснень, показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані; 6) співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання; 7) можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КПК України, суд може визнати доказами показання з чужих слів, якщо сторони погоджуються визнати їх доказами.
Згідно з ч. 6 ст. 97 КПК України, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.
Аналіз ст. ст. 95-97 КПК України свідчить про те, що особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймає особисто, за винятком випадків, передбачених КПК України. Такими винятками є закріплені ст. 97 КПК України показання з чужих слів, під якими розуміють висловлювання щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненнях іншої особи. За своєю суттю показання з чужих слів є похідними доказами, а тому законодавець, враховуючи можливість перекручування отриманої інформації, виникнення сумнівів щодо її достовірності, вплив суб`єктивного фактору, передбачив низку правил, що обмежують використання таких доказів, і визначив, зокрема такі умови їх допустимості:

- правом визнати такі докази допустимими наділений лише суд;

- суд може визнати їх допустимими, якщо сторони погоджуються визнати їх допустимими;

- показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень ч. 2 ст. 97 КПК;

- суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що, оцінюючи показання зазначених свідків, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що підстави для визнання таких показань свідків допустимими відповідно до ст. 97 КПК України у суду відсутні, оскільки вони не знаходять підтвердження в інших допустимих доказах в матеріалах справи, не містять фактичних даних про місце, час, спосіб вчинення даного кримінального правопорушення (про об`єктивну сторону злочину).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що,

по-перше, показання свідка ОСОБА_12 , який, як і свідок ОСОБА_10 , факт правопорушення сприймав тільки із слів ОСОБА_11 , не можуть бути визнані допустимим доказом, оскільки вони не знаходять підтвердження в інших доказах в матеріалах справи, а тому факт відмови виклику його в судове засідання в суд першої інстанції, не може свідчити про істотне порушення вимог КПК, так як в даному випадку кількість показань з чужих слів не може перерости в якість, а тому немає будь-якої необхідності допиту свідка ОСОБА_12 і в апеляційному судді, у зв`язку з чим колегія суддів відмовляє у клопотанні стороні обвинувачення у допиті останнього;

по-друге, не є істотними порушеннями вимог КПК України, признання недопустимими доказами показань свідка ОСОБА_14 на підставі того, що ОСОБА_6 не був повідомлений про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, оскільки, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, даючи оцінку суперечливим показанням свідка ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміст розмови між ними, вважає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, необхідно тлумачити на користь останнього.

Необґрунтованими є доводи прокурора й про те, що суд першої інстанції не врахував зміст протоколу прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинений злочин, як допустимий доказ /т. 1 а.п. 142/, оскільки цей протокол був складений до внесення відомостей до ЄРДР, а відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тільки огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не заслуговують уваги доводи прокурора про те, що суд першої інстанції у вироку вибірково відобразив показання обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , оскільки зміст їх показань у вироку не вплинув на оцінку доказів, передбачених ст. 94 КПК України.

Безпідставними є доводи прокурора й про те, що суд першої інстанції, перебуваючи в нарадчий кімнаті, 22.03.2017 року з 09 годин 50 хвилин до 16 години 45 хвилин, порушив вимоги ст. 367 КПК України, зокрема, що суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_21 по кримінальній справі № 314/8121/16-к у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 10 годину, ухвалено рішення про призначення судового розгляду на 12.04.2017 року, а суддею ОСОБА_22 по цивільній справі № 314/8108/16-ц та адміністративній справі № 314/643/17, що призначені на 22.03.2017 року о 10 год. 30 хв. та на 13 годину відповідно, ухвалювались рішення, оскільки зі змісту офіційної відповіді голови Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_32 вбачається, що вказані вище судді в цей період часу будь-яких судових рішень не ухвалювали.

Більш того, апеляційний суд перевірив час ухвалення колегією суддів 22.03.2017 року всіх судових рішень і відповідно до офіційної відповіді голови Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_32 , всі судові рішення були ухвалені не в цей період часу.

Таким чином, всі доводи скарги прокурора про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, у повному обсязі спростовуються сукупністю вивчених, проаналізованих та наведених у вироку доказів, і ці висновки місцевого суду колегія суддів вважає правильними та такими, що відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , акт про пожежу, висновок про причини пожежі, протоколи огляду місця події з фототаблицями до них, протокол пред`явлення особи для впізнання, висновки судово-медичної, судово-психіатричної та судової пожежно-технічної експертиз, лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті, довідка до акту огляду МСЕК, а також постанови про визнання речовими доказами, фактично надані про події, які передували злочину або відбулися вже після його вчинення. Жоден з допитаних у судовому засіданні свідків не був очевидцем вчинення ОСОБА_6 або іншою особою дій, спрямованих на занесення джерела запалювання до осередку виникнення пожежі ззовні, і відповідно, не вказував на ОСОБА_6 як на особу, яка безпосередньо вчинила цей злочин.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що всі доводи прокурора не відповідають вимогам закону і є тільки припущенням того, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив вбивство громадянки ОСОБА_11 , оскільки, ані орган досудового розслідування, ані прокурор, не надали районному суду жодного доказу саме вчинення останнім об`єктивної сторони злочину, передбаченого п.п. 4, 5, ч. 2 ст. 115 КК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виправдав обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки сторона обвинувачення не довела винуватість його поза розумним сумнівом.
Не знаходить колегія суддів й правових підстав для задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, зокрема, про допит підсудного ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , а також про дослідження: протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 22.04.2016 року; висновки про причини пожежі від 21.04.2016, висновків судової пожежно-технічної експертизи № 28/10.8-128 від 21.06.2016 року, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2016 року, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 6 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були створені, будь-яких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось, підстави для повторного дослідження обставин відсутні, оскільки вони були досліджені судом першої інстанції повністю і без порушень КПК України, а тому клопотання прокурора про повторне дослідження вищевказаних доказів, є необґрунтованим, оскільки по суті, прокурор наводить власну оцінку доказів на користь винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , що є відмінною від оцінки доказів судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладає свою позицію, щодо винуватості останнього.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: