Справа № 282/767/17
Провадження № 1-кп/282/97/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2017 року
смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8

представника служби у справах дітей ОСОБА_9

представника Любарського ВП ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Любар кримінальне провадження №0000092 від 09.02.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Носівки Чуднівського району Житомирської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, учня Любарського професійного ліцею, раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
08 лютого 2017 року близько 18 години 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу приміщення їдальні Любарського професійного ліцею, розташованого по вул.Райради,6 в смт.Любар Житомирської області, під час словесної суперечки з неповнолітнім ОСОБА_7 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг передбачити, обома руками штовхнув ОСОБА_7 в область грудної клітки, внаслідок чого останній упав на землю, отримавши тілесне ушкодження у вигляді закритого вколоченого перелому латерального відростку лівого стегна, який ускладнився розвитком гемартрозу.

Згідно висновку судово-медичного експерта, тілесне ушкодження у вигляді закритого вколоченого перелому латерального відростку лівого стегна, який ускладнився розвитком гемартрозу відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такий, що не є небезпечним для життя, але призвів до довготривалого розладу здоров`я.

При розгляді справи в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, визнав повністю та дав суду відповідні пояснення по справі, повністю підтвердивши вказані вище обставини. Крім того, пояснив, що вони з потерпілим знайомі близько двох років. 08.02.2017 року о 18 год. 30 хв. він йшов на вечерю та побачив потерпілого і пихнув його двома руками в грудну клітку, щоб той відійшов. В результаті цього ОСОБА_7 упав, а падаючи потягнув його за собою. Після цього вони встали і потерпілий кульгаючи пішов у столову. ОСОБА_7 впав на плитку через бордюр, а він впав плечем на його плече. Після вказаних подій вони бачилися, а також він телефонував до ОСОБА_7 та просив у нього вибачення. Вказав, що у вчиненому щиро розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Також пояснив, що 08.02.2017 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_4 попросив його покликати одногрупника, однак він відмовився це робити. Згодом, перебуваючи біля приміщення їдальні, до нього підійшов обвинувачений та обома руками пихнув його в грудну клітину, внаслідок чого він упав на асфальт і вдарив коліно лівої ноги. Хлопці допомогли йому піднятися та попробував пройтися. Тоді відчув біль у коліні. Зайшов до їдальні де постояв трохи, а потім сам пішов до кімнати. Після цього поїхав додому. Близько 00 год. того ж дня, коліно почало сильно боліти і батьки викликали швидку. Після цього довгий період часу лікувався. З обвинуваченим, після вказаного інциденту бачилися, однак не спілкувалися. ОСОБА_4 звонив по телефону та просив у нього вибачення.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 являється її онуком. Він у скоєному кається, подібного раніше не вчиняв, а також просила вибачення у потерпілого.

Законний представник потерпілого ОСОБА_8 в суді пояснила, що після отриманої травми її син лікувався три тижні у лікарні у м.Хмельницький та м.Старокостянтинів. на даний час його турбує нога, він не може фізично працювати. ОСОБА_4 просив вибачення у її сина через три тижні після вказаної події.

Представник служби у справах дітей Любарської РДА ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_4 проживає без батьків, його опікуном є бабуся, він розкаюється у вчиненому, вона, як представник служби у справах дітей провела з ним виховну роботу, та просила суворо його не карати.

Представник Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП ОСОБА_10 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває на профілактичному обліку у відділенні поліції, веде себе добре, правопорушень не вчиняв.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він навчається в одній групі із потерпілим та товаришує з ним. О 18 год. 30 хв., дати не пам`ятає, вони разом із ОСОБА_7 йшли у їдальню на вечерю. Підійшовши до приміщення їдальні, побачили, що із їдальні вийшов ОСОБА_4 , який сказав, що вечері не буде. Потім, останній попросив потерпілого покликати ОСОБА_12 , однак ОСОБА_7 не пішов, оскільки з кимось розмовляв. Потім обвинувачений підійшов до потерпілого і штовхнув останнього в груди, від чого той упав на бордюр. Вказані події відбувалися на дворі біля приміщення їдальні. Після цього, ОСОБА_4 пішов до їдальні, а він допоміг піднятися ОСОБА_7 та повів його до кімнати гуртожитку. Потерпілий тоді говорив, що у нього дуже болить нога. У кімнаті він побачив, що нога потерпілого була синя. Після цього він пішов до вихователя, а коли повернувся то ОСОБА_7 уже не було, оскільки він поїхав додому.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він являється викладачем Любарського професійного ліцею та класним керівником потерпілого ОСОБА_7 08.02.2017 року близько 23 год. йому зателефонували батьки останнього і повідомили, що їхнього сина побили і він на даний час знаходиться у дома. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_7 побив ОСОБА_4 . Після цього на учнівських зборах було проведено бесіду із обвинуваченим. Під час розмови із ОСОБА_14 , останній визнав свою провину. На його думку, колектив може перевиховати обвинуваченого ОСОБА_4 . Що стосується характеристики ОСОБА_7 , свідок вказав, що він відвідує уроки, тихий, спокійний, зауважень з боку викладачів ліцею не має.

Таким чином, проаналізувавши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, які є належними та допустимими, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст.128 КК України.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про можливість передачі неповнолітнього обвинуваченого під нагляд педагогічного колективу Любарського професійного ліцею відповідно до вимог ст.105 КК України.

Виходячи із змісту ч.1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", неповнолітнього можна передати під нагляд педагогічного (за

місцем навчання) колективу - за

згодою цього колективу, а також під нагляд окремих громадян - на

їхнє прохання. При цьому як педагогічний чи трудовий колектив, так

і окремий громадянин мають бути спроможні здійснювати виховний

вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати

його поведінку та зобов`язані це робити.

Відповідно до вимог ст.12 КК України скоєний ОСОБА_4 злочин класифікується як злочин невеликої тяжкості за ст.128 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не засуджувався, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлено.

Із досудової доповіді органу пробації слідує, що поведінка обвинуваченого не становить небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_4 є можливим без ізоляції від суспільства.

Згідно наданих суду досудової доповіді органу пробації, характеристики за місцем навчання, також враховуючи думку усіх учасників судового розгляду, суд вважає, що прохання про передачу обвинуваченого під нагляд педагогічного колективу Любарського професійного ліцею є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

При ухваленні даного вироку, крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання.

Враховуючи, що злочин за яким обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до злочинів невеликої тяжкості, і його вчинено ним у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, думку прокурора, який просив суд передати обвинуваченого під нагляд педагогічного колективу Любарського професійного ліцею, думки інших учасників судового провадження, суд вважає можливим звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, оскільки обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання визначеного санкцією статті 128 КК України.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд педагогічного колективу Любарського професійного ліцею з обмеженням дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, заборонивши йому протягом року залишати місце свого навчання (під час навчального процесу) у період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год.00 хв. наступного дня.

Судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Питання про речові докази судом вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 368, 370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

На підставі ч.1 ст.105 КК України, звільнити ОСОБА_4 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд педагогічного колективу Любарського професійного ліцею з обмеженням дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, заборонивши йому протягом року залишати місце свого навчання (під час навчального процесу) у період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год.00 хв. наступного дня.

Речові докази по справі: медичну карту стаціонарного хворого №1146 Старокостянтинівської центральної районної лікарні на ім`я ОСОБА_7 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження, після надбання вироком суду законної сили повернути до Старокостянтинівської центральної районної лікарні;

- медичну карту стаціонарного хворого №1152 Хмельницької міської дитячої лікарні на ім`я ОСОБА_7 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження, після надбання вироком суду законної сили повернути до Хмельницької міської дитячої лікарні.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1