Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/465/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.10.2017 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню 0006049 з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрована ОСОБА_6 .
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 ,

представника володільця майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 серпня 2017 року, задоволено клопотання слідчого СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0006049 з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрована ОСОБА_6 .
Суд в обґрунтування судового рішення зазначив, що на підтвердження події кримінального правопорушення до матеріалів клопотання долучена копія протоколу допиту потерпілої та свідків щодо існування спірних грошових взаємовідносини, договір купівлі-продажу нерухомого майна, кредитний та іпотечний договори. Крім того, для підтвердження існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, слідчий надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який є належним та допустимим докази про проведення досудового розслідування по епізоду за заявою потерпілого ОСОБА_13 про заволодіння у нього грошовими коштами в сумі 10000доларів США та 20000грн. шляхом обману та зловживання довірою з боку ОСОБА_6 . Долучив витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який є належним та допустимим докази про проведення досудового розслідування по епізоду за заявою потерпілої ОСОБА_14 про заволодіння у неї грошовими коштами в сумі 19000грн. та 500доларів США шляхом обману та зловживання довірою з боку ОСОБА_6 . Сукупність зазначені події відносно трьох потерпілих охоплюються одним проміжком часу, тотожний і спосіб можливого заволодіння чужим майном. В усіх випадках позичальником виступає ОСОБА_6 , за таких умов вважаю, що ініціатор клопотання довів існування обґрунтованої підозри, тобто існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити таке правопорушення. Крім того вказав, що зміст витягу з реєстру власників нерухомого майна підтверджує, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_6 . Так, квартира є речовим доказом в цьому кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Вартість житла співрозмірна як із розміром можливої шкоди від злочину/цивільного позову, так із потребами/завданнями кримінального провадження. Крім того, у кримінальному провадженні існують підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_6 може бути передана або відчужена, оскільки ОСОБА_6 безпосередньо повідомила про такий намір потерпілу, тобто застосований захід забезпечення арешт, є обґрунтованим, за наявності для цього достатніх вагомих правових підстав.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, володілець майна ОСОБА_6 звернулася до апеляційної інстанції з апеляцією, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, пропущений нею з поважних причин. Скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.08.2017 року і відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої вона є. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалу суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України. Зокрема при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст..ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, можливий розмір завданої шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, при цьому відповідні дані мають міститься і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно. Разом з тим, ні слідчим в клопотанні ні слідчим суддею при винесенні ухвали не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на згадану вище квартиру. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що їй ( ОСОБА_6 ) було пред`явлено підозру або визнано обвинуваченою у вказаній справі, тобто вона не має жодного процесуального статусу та є лише законним власником майна, належна їй квартира не відповідає критеріям зазначеним в ч.2 ст.167 КПК України і не може їм відповідати за визначенням, а тому підстави для арешту зазначеної квартири.
В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження вказала, що на проголошенні ухвала слідчого судді вона присутньою не була, своєчасно копію ухвали не отримала, ознайомилася з текстом рішення після закінчення визначеного КПК України п`ятиденного терміну на оскарження.
В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої у кримінальному провадженні №0006049 ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_11 просить ухвалу слідчого судді районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу подану ОСОБА_6 без задоволення. При цьому вказує, що при розгляді клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з`ясовано обставини, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та ухвалено обґрунтоване рішення , відповідно до вимог кримінального-процесуального законодавства України.
При цьому вказує, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0006049 встановлено, що ОСОБА_6 скориставшись довірливими відносинами з боку ОСОБА_10 шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами останньої в сумі 30 000 доларів США. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що квартира яка розташована за адресою АДРЕСА_2 набута ОСОБА_6 в результаті вчинення останньою кримінального правопорушення шахрайства. На даний час досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено, а тому є підстави вважати, що незастосування заборони розпоряджатися квартирою власником якої, зареєстрована ОСОБА_6 може призвести до втрати майна (речового доказу, або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Крім того, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого або іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Більше того, у рамках вище згаданого кримінального провадження проводиться розслідування за фактом вчинення шахрайських дій ОСОБА_6 стосовно інших потерпілих, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .
Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка заперечувала, щодо задоволення апеляційних вимог і просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, пояснення слідчого ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які заперечили щодо апеляційної скарги і просили ухвалу районного суду залишити без змін, представника володільця майна, адвоката ОСОБА_12 , який підтримав апеляційні вимоги ОСОБА_6 і просив їх задовольнити, зваживши доводи викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, правильно зазначив щодо достатності підстав вважати, що квартира яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що в клопотанні слідчого не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на належну їй квартиру, а також відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що їй органом досудового розслідування пред`явлено підозру або визначено інший процесуальний статус у кримінальному провадженні, не можуть вважатись обгрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.
Так, судом першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що згідно витягу з реєстру власників нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_6 .

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0006049 внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_10 від 26.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 скориставшись довірливими відносинами з боку ОСОБА_10 шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами останньої в сумі 30 000 доларів США. Також, з матеріалів провадження вбачається, що квартира яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , набута ОСОБА_6 в результаті вчинення останньою кримінального правопорушення шахрайства.
Більше того, під час судового розгляду апеляційною інстанцією встановлено, що у рамках вище згаданого кримінального провадження органом досудового розслідування проводиться перевірка даних за фактом вчинення шахрайських дій ОСОБА_6 і стосовно інших потерпілих, а саме згідно заява ОСОБА_13 від 13.07.2017 р., ОСОБА_15 від 23.08.2017 р.) та ОСОБА_14 від 08.06.2017 р. (а.к. 83-85, 86).
На даний час досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено, вказана квартира визнана речовим доказом у справі, а тому є підстави вважати, що незастосування заборони розпоряджатися квартирою власником якої, зареєстрована ОСОБА_6 може призвести до втрати майна (речового доказу), або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Так, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що на початковій стадії досудового розслідування в даному кримінальному провадженні виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, з метою запобігання його відчуження, виникнення штучно створених майнових обтяжень чи нових власників.
Доводи апеляційної скарги володільця майна, щодо обмеження конституційних прав власника житла, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки на підставі оцінки сукупності отриманих доказів визначено, що факт визнання згаданої квартири речовим доказом та ризик відчуження майна, є достатніми умовами для застосування щодо житла співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.
Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, судом першої інстанції не встановлено, не встановлено це і під час апеляційного перегляду.
Твердження апелянта про те, що в матеріалах клопотання відсутні дані про визнання квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та спростовуються наданими органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження. Відповідно до наданих матеріалів кримінального провадження №0006049 від 26.05.2017 року, постановою слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 03.08.2017 року згадану вище житлову квартиру визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Аналізуючи викладене та доводи апеляцій в сукупності, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними з огляду на вище викладене.
Так, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Окрім цього, колегія судді вважає за необхідне поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді оскільки, як вбачається з матеріалів клопотання, строк на оскарження був пропущений з поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 серпня 2017 року.

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню 0006049 з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрована ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4