АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 766/6383/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/40/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченої: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 05 травня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Новотроїцьке, Новотроїцького району, Херсонської області, громадянки України ,-
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 05.05.2017 року ОСОБА_7 , визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12.05.2016 та остаточно призначено покарання у виді 7-ми років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислено з дня затримання, тобто з 18.06.2016 і зараховано їй строк попереднього ув`язнення з 18.06.2016 року по день набрання вироком законної сили у строк покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання чинності вироку запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування шкоди 5175 грн.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що вона 18.06.2016 близько 08.30 год., знаходячись біля квартири АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла іншої особи, шляхом відкриття вхідних дверей проникла до зазначеної квартири, де з коробки на кухні відкрито викрала золоті вироби потерпілої ОСОБА_9 , а саме: золотий хрестик вагою 1,2 гр., вартістю 1250 грн. та золоті сережки «Квітки», вагою 3,14 гр., вартістю 3925 грн., а всього на суму 5175 грн., спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.
Дії обвинуваченої суд кваліфікував за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження відносно обвинуваченої закрити у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у своєї сукупності докази надані обвинуваченням, які б з достовірністю підтверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, відсутні.
Вказує, що згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором Херсонської місцевої прокуратури 30.06.2016 року, ОСОБА_7 вчинила відкрите викрадення належного ОСОБА_9 майна 18.03.2016 року, але потерпіла ОСОБА_9 , будучи допитаною в судовому засіданні 22.09.2016 року, показала, що золоті вироби були викрадені у неї 18.06.2016 року. Суд першої інстанції при оцінці доказів наданих обвинуваченням вказані суперечності не усунув, чим на думку апелянта порушив вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України.
Крім того, суд не врахував, що при затриманні у ОСОБА_7 не були виявленні викрадені у потерпілої вироби.
Зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст.ст. 65, 66 КК України.
Вважає призначене покарання ОСОБА_7 надто суворим.
Вказує, що суд не врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сім`ю, що свідчить про її міцні соціальні зв`язки.
Крім того, суд не врахував, що на утриманні ОСОБА_7 перебувають троє малолітніх дітей, одного з яких вона народила, перебуваючи в СІЗО. У випадку позбавлення ОСОБА_7 волі, дитину розлучать з матір`ю.
Також вважає, що висновок суду про те, що за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, спростовується характеристикою наданою селищним головою.
Зазначає, що менш суворий вид покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст.186 КК України грунтуються на доказах, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні та яким дав оцінку відповідно до положень ст. 94 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що 18.06.2016 року вона застала ОСОБА_7 за місцем свого проживання і у неї в руках був мішечок з коштовностями , належними потерпілій. Намагаючись забрати у обвинуваченої належні їй прикраси , вона схопила її за одяг , проте ОСОБА_7 зуміла вирватися та зникла з речами потерпілої.
Як в суді, так і в ході досудового розслідування потерпіла прямо вказала на ОСОБА_7 як на жінку, яка викрала належні їй золоті вироби , що підтверджується показаннями потерпілої та даними, що зафіксовані у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2016 р.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 року зафіксовані свідчення потерпілої ОСОБА_9 на місці вчинення злочину про обставини заволодіння ОСОБА_7 золотими виробами потерпілої.
Показання потерпілої є послідовними, вони узгоджуються із іншими доказами у провадженні і у суду не було підстав вважати , що потерпіла оговорила обвинувачену .
На підставі ретельного дослідження доказів суд установив та вірно вказав у вироку дату скоєння злочину , а саме 18 червня 2016 року.
Посилання захисника на те, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення не можуть бути прийнятними, оскільки аналіз досліджених у провадженні доказів, письмового повідомлення про підозру у вчиненні злочину саме 18.06.2016 року, свідчить про те, що в обвинувальному акті допущена технічна помилка , і суд, вірно встановивши обставини, час та місце скоєння ОСОБА_7 інкримінованого правопорушення, у даному випадку не вийшов за межі пред`явленого їй обвинувачення , як про те вказує захисник.
Твердження адвоката , що ОСОБА_7 призначене занадто суворе покарання є немотивованими.
Як вбачається із вироку призначаючи обвинуваченій вид та міру покарання , суд врахував, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий корисливий злочин, дані про особу обвинуваченої, яка, характеризується посередньо, вину не визнала, шкоду не відшкодувала.
Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання не встановлено судом.
Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів, що свідчить про її схильність до скоєння кримінальних правопорушень, вона не працює, суспільно- корисною діяльністю не займається, інкримінований злочин вчинила майже відразу ж після ухвалення щодо неї попереднього вироку Каховського міськрайонного суду від 12.05.2016 року , яким вона засуджена за ч .2 ст. 185, ч 2 ст. 186, ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за ч 3 ст. 186 КК України та остаточне покарання за сукупністю вироків буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Наявність у ОСОБА_7 малолітніх дітей, не можна визнати достатньою підставою для пом`якшення призначеного їй покарання.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог захисника про скасування вироку та закриття провадження щодо ОСОБА_7 .
З огляду на те, що учасники судового провадження не заявили апеляційні вимоги про зміну вироку в частині зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК України до набрання вироком законної сили, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості переглядати вирок в цій частині та погіршувати становище обвинуваченої.

Керуючись ст. 376 ч 2 , ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 05 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом 3х місяців, а обвинуваченою в той же строк з моменту отримання копії ухвали може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Копія вірна, ухвала набирає законної сили 20.02.2018 року

Суддя: ОСОБА_2