УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
На обґрунтування скарги заявник зазначила, що 11.04.2017 задоволене клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 220 150 000 000 0004 06 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 2585,ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , під час якого 28.04.2017 вилучена низка документів та носіїв інформації.
На думку представника власника майна, вилучені предмети не мають ознак, які наведені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук, крім того вони за своїми властивостями не можуть свідчити про причетність гр. ОСОБА_3 до незаконної діяльності з грошовими коштами інших осіб.

Таким чином, вказані речі є тимчасово вилученим майном, яке станом на день звернення до слідчого судді зі скаргою, не дивлячись на тривалий час перебування їх під контролем органу досудового розслідування, власнику не повернуті.

Враховуючи, що слідчим не ініційоване накладення арешту на вилучені у ОСОБА_3 речі, представник власника наполягала на їх поверненні.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав, які у ній наведені.

Слідчий ОСОБА_5 зазначив, що на вилучене у ОСОБА_3 майно арешт не накладався. При вирішенні покладався на розсуд слідчого судді.

Слідчий суддя, заслухавши доводи учасників судового засідання з розгляду скарги, дослідивши скаргу та надані документи, дійшов висновку про таке.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з наведеною нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена також у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однією з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У контексті скарги, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Главою 2 КПК встановлені засади кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК) та законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Сукупність наведених принципів кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, слідчий суддя також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Як встановлено під час розгляду скарги, слідчим в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_3 .

Метою вказаної слідчої дії визначено відшукання та вилучення предметів і документів, які можуть свідчити про причетність вказаної особи до здійснення діяльності, пов`язаної з фінансуванням тероризму та створенням «фінансової піраміди» шляхом залучення грошових коштів інших осіб.

Відповідно до протоколу обшуку від 28.04.2017 у результаті вказаної слідчої дії вилучені документи та носії інформації які, на думку заявника, не входять до переліку речей, на вилучення яких слідчим суддею наданий дозвіл.

Доводи представника власника щодо віднесення вищезазначеного майна до тимчасово вилученого, суперечать ч. 7 ст. 236 КПК, оскільки можливість його відшукання та вилучення прямо зазначена в ухвалі про обшук.

Однак вказане рішення слідчого судді, давши дозвіл на проникнення до володіння особи та вилучення певних речей та предметів, не надавало права подальшого тривалого, тобто понад розумний строк утримання цих предметів без визначення їх процесуального статусу.

У цьому контексті слідчий суддя бере до уваги, що предмети, які вилучені стороною кримінального провадження на підставі ухвали суду про обшук, згідно з ч. 1 ст.100 КПК мають бути якнайшвидше повернуті володільцю, за виключенням випадків, передбачених ст. 160-166, 170-174 КПК, тобто лише у разі отримання їх слідчим на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів або ж шляхом накладення на них арешту.

Отже, на перебування під безпосереднім контролем органу досудового розслідування предметів, речей, документів, які вилучені у результаті обшуку, поширюються вимоги про накладення на них арешту.

Попри зазначене, арешт на вилучені у гр. ОСОБА_3 речі не накладався.

У той же час, у силу ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті у розумні строки. Розумними строками є строки, які є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та виконання процесуальних рішень.

Не дивлячись на те, що під контроль органу досудового розслідування вилучені у ОСОБА_3 предмети перейшли 28.04.2017, за станом на день вирішення скарги 15.08.2017 слідством не встановлено, чи відповідають зазначені речі тим критеріям, які визначені ухвалою слідчого судді про обшук, чи містять вони відомості про обставини, що в силу ст. 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий також не наполягав на доказовому значенні вилучених речей, що підтверджує наведений вище висновок.

Отже, виходячи з положень ст. 22 КПК щодо принципу змагальності у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає вищевказаний висновок доведеним.

Отже, тривале та необмежене у часі утримання слідчим майна ОСОБА_3 суперечить засадам верховенства права та законності.

Подальше перебування вилученого майна у органу досудового розслідування продовжує порушувати право власності зазначеної особи, що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б мінімізувало спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі право власності ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 7, 8, 9, 16, 234, 303, 307, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов`язати слідчого ГСУ СБ України, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №220 150 000 000 004 06, повернути ОСОБА_3 вилучені 28.04.2017 під час обшуку:

-лист ОСОБА_6 від 10.10.2016 без підпису на 2-х арк.;

-лист ОСОБА_6 без дати, що розпочинається словами «Уважаемые господа акционеры» на 1-му арк.;

-аркуш паперу формату А-4, що розпочинається словами «Вяч.Иван.»;

-аркуш паперу формату А-4, що розпочинається словами «18.02.2015 ОСОБА_7 »;

-листи від 07.07.2015, 14.07.2015, 15.07.2015, 17.07.2015, 08.08.2015, 10.08.2015, 11.08.2015, 21.09.2015, а також друковані документи, що містять друкований текст на 25 арк.;

-копію паспорта ОСОБА_8 ;

-аркуш паперу, що містить друкований текст, підписаний від імені ОСОБА_8 ;

-доповідну записку від 16.01.2016 на 1-му арк.;

-аркуш паперу з написом «Richcroft» з рукописними записами на 5-ти арк.;

-12-ть блокнотів із рукописними записами;

-комп`ютер типу моноблок, моделі «НР», SN SCR0030Z30 із зарядним пристроєм;

-флеш накопичувачі у кількості 8 шт.:

¦чорного кольору марки Transcend, № И889860734/ЭD 33193, ємкістю 4 Gb;

¦білого кольору №, ємкістю 4GB;

¦марки Kingston, ємкістю 1 ТВ;

¦сірого кольору ємкістю 4GB, з написом «Государственная Дума»;

¦білого кольору за написом «Українська перспектива»;

¦синьо-сірого кольору з написом «Партнерство інтеграція інвестиції»;

¦сіро-чорного кольору, ємкістю 4GB;

¦марки Transcend, ємкістю 16 GB.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1