АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 653/1890/16-к Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/240/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фрунзе Генічеського району Херсонської області, громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не обирався.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 21.08.2013 року близько 13 год., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Шосе Фрунзенське, м. Генічеськ, Херсонської області в порушення вимог п.12.3, 12.4 ПДР України, затверджених постановою КМ України 10.10.2001 № 1306, здійснюючи рух у населеному пункті, не обравши безпечну швидкість руху, не більшу за 60 км/год, рухаючись зі швидкістю понад 73-77 км/год, здійснюючи обгін автомобілю М-2140, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який розпочав поворот ліворуч на прилеглу територію, допустивши необачність, на ранній фазі розвитку події з моменту зміни напрямку руху автомобіля М-2140, не відмовився від продовження обгону і не вжив заходів до гальмування, замість фактично початого об`їзду автомобіль М-2140, що призвело до зіткнення зазначених транспортних засобів та подальшого контактування автомобіля ВАЗ 21099 з деревом. В наслідок вказаних подій пасажири автомобілю ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому десятого-одинадцятого ребра справа, забою правого тазо-стегнового, що ускладнився посттравматичною серомою, що викликало оперативне втручання, зсадин лобу справа, та лівої кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 249-Г від 04.10.2013 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я. ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правої плечової кістки в області головки і хірургічної шийки, крововиливів в м`які тканини лобу справа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 20-Г від 07.04.2014 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 , а саме п.12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п.12.4 ПДУ України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється не більше ніж 60 км/год.

Дії обвинуваченого суд кваліфікував за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити.
ОСОБА_7 вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Висновки суду про його винуватість грунтуються лише на даних, що містяться у протоколі огляду місця події, показаннях понятого ОСОБА_12 , який дав неправдиві показання під тиском слідства, показаннях слідчого ОСОБА_13 , яким фактично спотворені обставини події.
Огляд місця події проводився з численними порушеннями вимог КПК, у його відсутнысть, оскільки в цей час він проходив освідування.
Слідова інформація, зазначена у протоколі огляду місця події є недостовірною.
Підписи понятих підроблені.
Судові експертизи проведені на підставі даних, яких недостатньо для висновку про фактичні обставини події.
Суд, незважаючи на те, що його підтвердили потерпілі, безпідставно відхилив його свідчення щодо швидкості, з якою рухався його автомобіль, та обставин ДТП.
Висновки експертиз його доводи про невинуватість не спростовують.
Вважає, що суд безпідставно стягнув з нього судові витрати.
Стверджує, що вирок суду побудований на недостовірних, недопустимих та суперечливих доказах, а тому він має бути скасований , а провадження щодо нього закрито.
Потерпілий ОСОБА_9 також просить вирок скасувати, провадження відносно обвинуваченого закрити.
Зазначає, що обвинувальний акт складено шляхом висмикування з експертиз недоведених фактів , які сподабалися слідчому і які фактично не підтверджені ніякими доказами.
Зміст показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були понятими при огляді місця події спотворено у вироку. Сам огляд місця події проведено із грубим порушенням вимог КПК, процесуальні документи, складені за результатом проведення огляду місця події, не підписані всіма учасниками цієї дії, підписи понятих підроблені. Фактична слідова інформація з план-схеми ДТП підроблена та не відповідає показанням жодного свідка , потерпілого і обвинуваченого.Висновки експертиз вважає хибними, зроблені на підставі недостовірних суперечливх вихідних даних щодо обставин ДТП .
Вказує, що судом були проігноровані його доводи та доводи обвинуваченого на свій захист.
Вирок суду вважає не мотивованим та необгрунтованим.
Також потерпілий посилається на те, що суд безпідставно стягнув з обвинуваченого витрати на проведення експертиз.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав заявлені ним та потерпілим апеляційні вимоги, пояснення потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, грунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності.
Протоколом огляду місця події від 21.08.2013 року зафіксовано хід проведення огляду місця ДТП , яка сталася 21.08.2013 року на автодорозі Велика Лепетиха-Іванівка- Генічеськ, зроблено опис місця події та слідової інформації, а саме слідів гальмування, розташування автомобілів після ДТП. Як видно із протоколу, складеного за результатами цієї слідчої дії, огляд місця події здійснено уповноваженою особою у присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , слідчим відповідно до положень ч.7 ст. 237 КПК України здійснювалися вимірювання , які занесені до протоколу. Поняті та всі учасники слідчої дії підписали протокол без будь-яких зауважень. До протоколу ОМП додано фототаблицю, в якій зафіксовані розташування автомобілів, слідові інформація, що відповідає занесеним до протоколу відомостям.
Поняті в судовому засіданні підтвердили свою присутність під час проведення огляду, проведення слідчим замірів слідової інформації.
Доводи апелянтів про те, що зазначений доказ має бути визнаний недопустимим через те, що поняті в суді показали, що під час огляду місця події вони не дивилися на заміри, є неприйнятними.
Посилання апелянтів на те, що показання ОСОБА_14 про те, що підпис у план - схемі, який є додатком до протоколу ОМП йому не належить, а тому тягне за собою недостовірність викладених у протоколі ОМП відомостей, судова колегія за наведених вище обставин визнає безпідставними. Жоден із понятих в судовому засіданні не спростував достовірність наведених у протоколі огляду даних , та не наводив свідчень на те, що вони не підписували протокол огляду місця події
Відсутність одного із учасників ДТП, а саме ОСОБА_7 під час огляду місця події, який в цей час проходив освідування , також не тягне за собою недопустимість як доказу протоколу огляду місця події, оскільки відповідно до положень ст. 223, ч 3 ст. 237 КПК України участь учасників кримінального провадження при проведенні огляду не є обов`язковою.
Слідчий ОСОБА_16 в суді надав пояснення щодо порядку проведення огляду місця події, та підтвердив здійснення фіксування обстановки після ДТП, виявлення слідової інформації , присутності понятих при огляді та підписання ними протоколу ОМП.
Твердження апелянтів про те, що суд у вироку спотворив показання дані в ході судового розгляду понятими ОСОБА_17 та ОСОБА_15 є голослівними.
Положеннями ст. 374 КПК України не передбачено, що суд має у вироку викладати дослівний зміст показань свідків. Натомість суд виклав у вироку обставини, які він встановив із показань зазначених осіб та навів свою оцінку цим доказам.
Отримали належну оцінку у вироку і показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_11 , які в суді підтвердили сам факт ДТП, 21.08.2013 року, проте стверджували , що ДТП сталося внаслідок порушення ПДР водієм автомобіля М 2140 ОСОБА_10 .
Під час експертного дослідження експертом Одеського науково- дослідного інституту судових експертиз , ретельно були перевірені показання обох учасників ДТП ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , а також потерпілих ОСОБА_9 та Фомічової щодо швидкості руху, дорожньої обстановки .
При цьому, як видно із висновку № 66 від 23.03.2016 року експерт повно врахував всі вихідні дані , врахував, що ДТП сталася в зоні дії дорожнього знаку 2.3. « Головна дорога» на примиканні перед проїзною частиною автодороги встановлено дорожній знак 2.1. « Дати дорогу» . Згідно аерофопланіметричного забраження даної зони ДТП вказане примикання є прилягання до прилеглої території ( покинуті склади) .
В результаті експертного дослідження встановлено, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 щодо швидкості , з якою рухався автомобіль ВАЗ 21099 є технічно неспроможними, оскільки не відповідають слідовій інформації зафіксованій на місці ДТП. Обгрунтовано експерт визнав технічно неспроможними і показання водія автомобіля М 2140 щодо швидкості його руху в момент безпосереднього початку повороту наліво, як такі , що також суперечать фактичній слідовій інформації.
В умовах події що мала місце 21.08.2013 року близько 13.00 год. на вулиці Шосе Фрунзенське, м. Генічеськ, Херсонської області, швидкість автомобіля ВАЗ 21099 НОМЕР_1 до моменту початку його гальмування становила 73-77 км/год. Швидкість автомобіля М-2140 перед початком його гальмування становила близько 33-35 км/год.

В умовах події, водієві автомобіля ВАЗ 1099 належало врахувати, що він здійснює рух у населеному пункті, обирати швидкість руху не більше 60 км/год., як це передбачено п 12.4 ПДР.

На ранній фазі розвитку події з моменту зміни напряму руху автомобіля М 2140 відмовитися від продовження обгону й вжити заходів до гальмування як це передбачено п 12.3 ПДР.

Діючи відповідно до п 12.3 ПДР водій автомобіля ВАЗ 21099 мав би технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем М 2120 навіть при вибраній швидкості, оскільки в момент фактичного реагування водія автомобіля ВАЗ 21099 на виниклу небезпеку для руху ( початок перестроювання автомобіля ВАЗ 21099 до лівого краю проїзної частини) відстань між автомобілями була достатньою- більш 14-15 м. для зниження швидкості автомобіля ВАЗ 21099 до швидкості автомобіля М 2140 зі збереженням наприкінці гальмування достатньої дистанції ( 5.6…3.2 м) для того , щоб запобігти зіткненню.

Водієві автомобіля М 2140 належало: завчасно зайняти крайнє ліве положення у межах смуги руху даного напрямку, як це передбачено п 10.4 ПДР, при цьому утриматися від виїзду на зустрічну суму, як це передбачено п 11.3 ПДР; безпосередньо перед початком повороту наліво переконатися у тому, що за час виконання цього маневру не ю буде створено небезпеки для інших учасників руху, як це зазначено вимогою п 10.1 ПДР і оскільки до місця наміченого маневру наближався автомобіль ВАЗ 21099, який виконував обгін автомобіля М2140, водієві автомобіля М 2140 належало втриматися від виконання повороту наліво доти, поки автомобіль ВАЗ 21099 не завершити обгін.

Діючи відповідно до п 10.1, 10. 4, 11.3 ПДР водій автомобіля М 2140 тим самим мав технічну можливість не створювати небезпеки для руху для водія автомобіля ВАЗ 21099 і тим самим водій автомобіля М 2120 мав технічну можливість запобігти ДТП.

За умови, якби до моменту початку гальмування швидкість автомобіля ВАЗ 21099 становила не більше 60 км/ год., як це зазначено у п 12.4 ПДР, то автомобіль був би зупинений не доїждаючи до дерева із запасом відстані придбизно10.4…11.5 м. і при цій умові водій автомобіля ВАЗ 21099 мав би технічну можливість запобігти наїзду на дерево.

Експерт дійшов обгрунтованого висновку, що з технічної точки зору дії обох водіїв у даній події перебувають у причинному зв`язку із ДТП, а саме: дії водія НОМЕР_3 , які не відповідали вимогам п. 101, 10.4, 11.3 ПДР; дії водія автомобіля ВАЗ 21099, які не відповідали вимогам п 12.3 та п 12.4 ПДР.

Експерт ОСОБА_18 в ході судового розгляду детально розповів про застосовані ним методи експертного дослідження та джерела отримання застосованих ним вихідних даних, законність та достовірність яких не викликає сумнівів.

Як видно із матеріалів провадження кримінальне провадження щодо іншого учасника ДТП водія автомобіля М 2140 ОСОБА_10 перебуває у провадженні суду.

Порушення ПДР іншим учасником ДТП- ОСОБА_10 не можна визнати підставою для звільнення ОСОБА_7 від відповідальності, оскільки дії обох водії призвели до ДТП , і знаходяться у причинному наслідковому зв`язку із наслідками, які настали внаслідок ДТП.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого про те, що висновки судової експертизи № 66 від 23.03.2016 року є хибними , оскільки вони не відповідають показанням ОСОБА_7 , не відповідають простим математичним розрахункам обставин події та грунтуються на недостовірних вихідних даних, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вже було зазначено із висновку видно, що експертом було ретельно перевірені всі показання обвинуваченого , які він дав в ході допитів та в ході слідчого експерименту , вони співвставлені із показаннями іншого учасника ДТП, потерпілого ОСОБА_9 та зафіксованою у протоколі огляду місця події слідовою інформацію ( слідів гальмування, первинного контакту автомобілів, місця розташування автомобілів після ДТП, наявними на місці ДТП дорожніх знаків ).

Твердження апелянтів про те, що висновки експерта грунтуються на недостовірних вихідних даних є голослівними.

Посилання потерпілого на те, що висновки експерта не відповідають зробленим потерпілим математичним розрахункам, судова колегія вважає неприйнятними, оскільки потерпілий не має кваліфікації експерта у сфері проведення автотехнічних експертиз , що ставить під сумнів правильність зроблених ними розрахунків.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про допустимість та достовірність зазначеного висновку експертизи та підставно відхилив відповідні доводи обвинуваченого та потерпілого в цій частині.

Отримали належну оцінку суду і інші письмові докази , зокрема:

протокол огляду транспортного засобу від 21.08.2013 року, а саме автомобілю ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 , яким зафіксовані пошкодження даного автомобіля;

протокол огляду транспортного засобу, від 21.08.2013 року, а саме автомобіля М-2140 д/н НОМЕР_2 , яким зафіксовані пошкодження даного автомобіля;

висновок експерта № 2865 від 28.09.2013 року підтверджує , що перед ДТП, гальмівна система та рульове керування автомобіля ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 знаходилась в технічно працездатному стані при якому були відсутні будь які несправності які б впливали на їх вихідні параметри;

висновок експерта № 2863 від 18.09.2013 року, підтверджує , що перед ДТП, гальмівна система та рульове керування автомобіля М-2140 д/н НОМЕР_2 знаходилась в технічно працездатному стані при якому були відсутні будь які несправності які б впливали на їх вихідні параметри;

висновок судово-медичної експертизи № 249/Г від 02.10.2013 року, доводить, що у ОСОБА_9 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: перелому десятого-одинадцятого ребра справа, забою правого тазо-стегнового, що ускладнився посттравматичною серомою, що викликало оперативне втручання, ссадна лобу справа, та лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я та до легких тілесних ушкоджень;

висновок судово-медичної експертизи № 249/Г від 02.10.2013 року, доводить , що у ОСОБА_11 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому правої плечової кістки в області головки і хірургічної шийки, крововиливів в м`які тканини лобу справа, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

Суд також ретельно перевірив і показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який наводив доводи на свій захист , вказуючи на свою невинуватість у вчиненні ДТП, та підставно не прийняв їх до уваги, як такі, що суперечать встановленим судом обставинам події, наведеним вище доказам та навів переконливі мотиви, чому він не приймає їх до уваги.

Твердження апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого про неналежність, недопустимість доказів, є безпідставними, так само як і твердження про неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Суд дослідив всі надані сторонами провадження докази, наявність будь-яких перешкод у поданні сторонами доказів не встановлено. Клопотання потерпілого про призначення додаткової експертизи в ході судового розгляду в суді першої інстанції ним було знято.
На підставі досліджених доказів суд дійшов вірного висновку, що дії ОСОБА_7 , який не дотримався п 12.3 та п 12.4 ПДР знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку із ДТП , наслідком якої стало заподіяння потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст 286 КК України.
Зазначене в апеляційних скаргах клопотання апелянтів про повторне дослідження всіх доказів в ході апеляційного перегляду залишено без задоволення через недоведеність апелянтами визначених ст. 404 КПК України підстав для повторного встановлення судом апеляційної інстанції обставин провадження. Фактично таке клопотання мотивовано незгодою апелянтів із оцінкою сукупності покладених в основу вироку доказів і не містить належного обґрунтування порушення судом першої інстанції вимог КПК при дослідженні доказів .
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставин, що пом`якшуютьчи обтяжують покарання, суд не встановив.
Вказані обставини, які підлягають врахуванню при призначені покарання і дали суду підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Разом з тим, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, так як не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минулотри роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
За приписами ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах , передбачених ст. 49 КК.
Вбачається, що ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні 21.08.2013 року кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який є злочиномневеликої тяжкості.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 на підставі ст. 49, ч 5 ст. 74 КК України має бути звільнений від призначеного йому за оскаржуваним вироком покарання у вигляді штрафу, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України з метою покращення становища обвинуваченого колегія суддів вважає необхідним вийти за межі апеляційних вимог та змінити вирок в частині призначеного покарання.
Питання про судові витрати вирішено судом відповідно до вимог ст. 124 КПК України та стягнуто із обвинуваченого.
Доводи апелянтів про безпідставність стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судових витрат на проведення експертиз не ґрунтуються на законі.
Посилання про необхідність стягнення судових витрат із іншого учасника ДТП ОСОБА_10 є безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни вироку не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого належить залишити без задоволення.
Керуючись ст. 376 ч 2, ст. 404, 405, 407, 409, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
В порядку ч 2 ст. 404 КПК України вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнити від покарання призначеного за цим вироком ч.1 ст.286 КК України, у вигляді штрафув розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн., у зв`язку із закінченням строків давності.
В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.
Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Копія вірна, ухвала набирає законної сили 27.03.2018 року

Суддя: ОСОБА_2