АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/429/17 Справа № 695/441/16-к Категорія: ч. 1 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_11 ,. обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бубнівська Слобідка Золотоніського району Черкаської області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, депутата Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.; відповідно до ст. ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного за цим вироком покарання; стягнуто на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 96 000 грн.; вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 19.10.2014 року, близько 21 години 00 хвилин, перебуваючи на земельній ділянці на узліссі поміж землями орнітологічного заказника місцевого значення «Бубнівські сосни» та ріллею, що розташовані в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, умисно завдав три удари рукою в обличчя ОСОБА_9 , чим спричинив останньому садна та синець обличчя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 279 від 22.10.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_11 ,. обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок Золотоніського міськрайсуду від 31.03.2017 р., стягнувши із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 631 грн. 06 коп. за відшкодування матеріальної шкоди.

Не заперечуючи правильності кваліфікації скоєного злочину, призначеного покарання, прокурор вважає, що вирок суду необхідно змінити, оскільки судом не були об`єктивно з`ясовані обставини для повного задоволення цивільного позову в частині відшкодування потерпілому матеріальної шкоди.

Зазначає, що Верховний Суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року за № 3 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином має важливе значення для усунення наслідків злочину та поновлення порушених прав громадян. Тому суди повинні забезпечити точне й неухильне виконання законодавства, що регулює відшкодування матеріальної шкоди.

Тому, враховуючи дослідженні судом під час судового слідства докази на підтвердження цивільного позову потерпілого, а саме накладну № 1 від 21.10.2014 р., згідно з якою ОСОБА_9 відпущено лікарських засобів на суму 631 грн. 06 коп., та допит лікаря Золотоніської ЦРЛ ОСОБА_12 , що вирішував призначення ОСОБА_9 , місцевий суд повинен був стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_9 на суму 631 грн. 06 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Указує, що суд першої інстанції, задовольнивши цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, позбавив його можливості їсти, пити, лікуватись, одягатись, оплачувати комунальні послуги та проводити інші виплати.

Зазначає, що у вступній частині вироку не зазначено заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи, зокрема інвалідність обвинуваченого. Крім того, зазначені у мотивувальній частині вироку місце вчинення кримінального правопорушення та спосіб його вчинення є неконкретними, також не наведені мотиви неврахування окремих доказів, не мотивовані судом й підстави для задоволення цивільного позову в частині компенсації моральної шкоди в повному можливому розмірі, передбаченому висновком судово-психологічної експертизи № 1012/16-23 від 23.11.2017 р.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що за рахунок земель Державного лісового господарства було розширено територію орнітологічного заказника місцевого значення "Бубнівські сосни". Оскільки до цього часу межі даного об`єкта природно-заповідного фонду в натурі не встановлені, то межі земель заказника "Бубнівські Сосни" визначаються відповідно до вимог ч. 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд", згідно з яким до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі, їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

В даному випадку, наголошує апелянт, межа закінчення земель природно-заповідного фонду є межею початку земель сільськогосподарського призначення (ріллі), а подія відбулася на землях лісогосподарського призначення, на території заказника місцевого значення "Бубнівські сосни", а не в мисливських угіддях, як вказано в обвинувальному акті.

Тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що між землями природно-заповідного призначення та землями сільськогосподарського призначення наявні проміжні земельні ділянки, правовий статус яких судом не встановлено, і саме така земельна ділянка, яку суд визначив як узлісся, являється місцем вчинення інкримінованого йому злочину. Не встановивши конкретного місця події, статусу території та її розміщення на місцевості (адреса, прив`язка до наявних на місцевості споруд, інше), суд не зміг об`єктивно з`ясувати всі обставини справи.

Крім того, місцевим судом необґрунтовано залишено без розгляду клопотання сторони захисту про дослідження наявного у справі доказу, а саме відеозапису події цієї ж ночі, де потерпілий ОСОБА_9 через годину після подій вчинив бійку, під час якої і отримав садна та забої обличчя.

Також вказує, що суд за наявності розбіжностей в показаннях потерпілого та свідків обґрунтував мотивувальну частину вироку на показах потерпілого та свідків, наданих досудовому слідству, а показання, отримані під час судового розгляду, відкинув без відповідного мотивування такого рішення.

Крім того зазначає, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, оскільки відповідно до показів свідка ОСОБА_13 обвинувачений нібито завдав два удари правою рукою, а свідок ОСОБА_14 пояснює, що нібито бачив, як обвинувачений завдав один чи два удари, та не пам`ятає, якою рукою. Разом з тим, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснюють, що він не бив ОСОБА_9 , а лише захищався від його нападів. Потерпілий ОСОБА_9 пояснює, що обвинувачений завдав йому два удари лівою рукою, але ніхто зі свідків не бачив на обличчі потерпілого ні садна, ні забоїв чи будь-яких інших ознак тілесних ушкоджень та не дав покази, що саме там потерпілий отримав забої та садна, а не в іншому місці. За таких розбіжностей в показаннях свідків та наявності суперечливих доказів суд без будь-якого мотивування прийшов до помилкового висновку, що обвинувачений завдав потерпілому три удари рукою (не конкретизуючи якою) в обличчя, чим і спричинив потерпілому садна та синець обличчя.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2017 р. та призначити розгляд у суді першої інстанції.

Указує, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального впровадження.

Зазначає, що із обвинувального акта вбачається, що місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є територія мисливських угідь, що розташовані в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської сільської ради. Однак, під час розгляду справи в місцевому суді це не знайшло свого підтвердження, оскільки із дослідженої судом слідчої дії - огляду місцевості, де було вчинено кримінальне правопорушення, встановлено, що місцем вчинення злочину є територія орнітологічного заповідника «Бубнівські сосни», розташованого в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської сільської ради.

Тому суд, зазначивши в оскаржуваному вироку, що місцем вчинення злочину є узлісся між лісом та полем в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, вийшов за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Також судом не встановлено способу вчинення кримінального правопорушення. Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 19.10.2014 р. близько 21 год. умисно завдав три удари рукою в обличчя ОСОБА_9 , чим спричинив останньому садно та синець обличчя. Проте в судовому засіданні 13.09.2016 р. потерпілий ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_7 в зазначений день та час двічі, а не тричі, вдарив його рукою в обличчя. Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_13 також не підтвердили завдання ОСОБА_9 трьох ударів в область обличчя. Зокрема, свідок ОСОБА_17 надав показання лише про один удар, а свідок ОСОБА_13 - про два удари. При цьому кожен із зазначених осіб по різному зазначили про спосіб нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Також звертає увагу, що до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000809 від 17.11.2014 р. внесені дані про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України.

Крім того, сторона захисту клопотала про огляд запису з відеореєстратора станом на 22 год. 17 хв. 19.10.2014 р., долученого до кримінального провадження як речовий доказ. Однак, суд, діючи необ`єктивно та упереджено, відмовив в задоволенні цього клопотання.

Також судом відмовлено в задоволенні клопотання про виклик в судове засідання судового експерта для роз`яснення висновку стосовно способу нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Крім того, судом розглянуто цивільний позов в порушення вимог ст. 454 ЦК України та постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами внесеними згідно Постанов Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 р. та № 1 від 27.02.2009 р., оскільки стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 96 000 гривень належним чином судом не обґрунтоване та є невідповідним вимогам закону.

При цьому судом не взяті до уваги обставини неправомірних дій самого ОСОБА_9 на території багатоповерхового будинку в с. Бубнівська Слобідка, під час яких й були ним отримані зазначені тілесні ушкодження. Також судом не враховано ні під час призначення обвинуваченому покарання, ні в ході розгляду цивільного позову потерпілого, дані довідки про інвалідність другої групи ОСОБА_7 .

На апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення, в яких просить залишити апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 без задоволення та підтримує апеляцію прокурора.

Вказує, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника є необґрунтованими й не відповідають нормам кримінального законодавства. Зазначає, що місцевий суд в повній мірі дослідив всі докази у справі, врахував дані досудового розслідування відповідно до вимог діючого КПК України. Всі докази були вірно оцінені судом в сукупності з іншими доказами (в тому числі, наданими стороною захисту), правильно кваліфіковано дії обвинуваченого, а тому посилання апелянтів на невідповідність висновків суду та неправильне застосування кримінального закону є необґрунтованими. Суд при ухваленні вироку, враховуючи відсутність пом`якшуючих вину обставин, вказує потерпілий, призначив обвинуваченому й так надто м`яке покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подані ними апеляційні скарги з мотивів, які в них наведені, та заперечили проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокуратури та просив відхилити апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, вбачаючи її необґрунтованими.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечувати проти задоволення апеляцій обвинуваченого та захисника.

Заслухавши доповідача, учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції, самостійно уточнивши місце вчинення інкримінованого особі злочину, перебрав на себе не властиву суду функцію сторони обвинувачення, вийшовши за межі висунутого особі обвинувачення.

Відповідно до змісту обвинувального акту місце вчинення поставленого ОСОБА_7 у вину правопорушення указане як «мисливські угіддя, які розташовані в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області». Суд першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження отримав інформацію щодо більш детального опису місця, де відбулося правопорушення.

Враховуючи це, суд самостійно вирішив уточнити місце вчинення злочину, вказавши у формулювання обвинувачення, яке визнається судом доведеним, що злочин мав місце на земельній ділянці на узліссі поміж землями орнітологічного заказника місцевого значення «Бубнівські сосни» та ріллею, що розташовані в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Таким чином, суд самостійно змінив формулювання обвинувачення, визнавши його доведеним у тому виді, в якому воно особі не висувалося. Колегія суддів вбачає це істотним порушенням вимог КПК України, яке завадило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тому оскаржуваний вирок має бути скасований з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Стосовно інших доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає доцільним висловлювати свою позицію з цього питання з метою уникнення будь-якого впливу на позицію суду першої інстанції в ході нового розгляду кримінального провадження.

У разі належного підтвердження обґрунтованості висунутого ОСОБА_7 згідно з вимогами закону обвинувачення, покарання йому має бути призначено відповідно до положень Глави 11 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 412 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :