Справа № 592/5231/16-к
Провадження № 1-кп/592/79/17
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою
13 вересня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м.Суми кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Конотоп, Сумської області, гр-на України, цигана, без освіти, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)17.10.2012 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. Звільнився 23.07.2014 року на підставі ст.2 Закону України Про амністію в 2014 році.

-за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця РФ, м.Курськ, гр-на Росії, цигана, без освіти, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1) 10.07.2008 року Ніжинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.299 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнився 05.08.2011 року по відбуттю строку покарання.

-ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у тому, що вони діючи за попередньою змовою між собою:

1) 20.10.2015 року, близько 20 години, викрали бичка з домогосподарства ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , завдавши потерпілому матеріальну шкоду в сумі 12 925 грн.;

2) 13.01.2016 року, близько 23 години, за попередньою змовою між собою вчинили розбійний напад на ОСОБА_12 з проникненням до її будинку за адресою: АДРЕСА_5 , та заволоділи належними їй грошовими коштами в сумі 13 300 грн. та мобільним телефоном.

3) 10.02.2016 року, близько 18:30 год., за попередньою змовою між собою, вчинили розбійний напад на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з проникненням в їх будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

4) 14.02.2016 року, близько 02 години ночі, за попередньою змовою між собою вчинили розбійний напад, на ОСОБА_15 в проникненням до його будинку за адресою: АДРЕСА_6 заволодівши його майном на загальну суму 5 209 грн. та спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, який закінчується 22.09.2017 року ще на 60 днів, вмотивувавши його тим, що судом досліджені ще не всі докази обвинувачення, а раніше заявлені ризики на даний час ще не зменшились.

Захисники заперечують проти клопотань прокурора, оскільки вважають, що прокурор не обґрунтував існування ризиків на які послався, крім того, зазначили, що всі потерпілі вже допитані судом і судовий розгляд майже завершився, тому вважають за можливе змінити запобіжні заходи відносно обвинувачених на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачені повністю підтримали позицію своїх захисників.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисників та обвинувачених щодо продовження строку тримання під вартою вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалою суду від 25.07.2017 року строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 був продовжений по 22.09.2017 року включно.

При продовженні строків тримання під вартою судом було враховано наявність ризиків, передбачених п.п.1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, що стало підставою для прийняття такого рішення.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Пунктами 1 і 5 частини 1 ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Після застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту та кожного разу вирішуючи питання про його продовження суд повинен встановити чи не зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України та чи не з`явились нові ризики і чи не має підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який або його скасування.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.02.2015 року у справі Подвезько проти України (заява № 74297/11) зазначив наступне:
п.20. Суд нагадує, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (рішення у справах «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), та «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38 717/04, п. 28, від 14 жовтня 2010 року).
п.21. Суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Вирішуючи аргументи «за» і «проти» звільнення обвинувачених з-під варти суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 має незняту і непогашену у встановленому законом порядку судимість за аналогічний злочин, через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі став обвинувачуваним у вчиненні ще 4-х епізодів злочинної діяльності, у тому числі за розбійні напади із застосуванням насильства та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, він ніде не працює, не має постійного джерела доходів, що було однією з причин вчинення ним раніше корисливих злочинів за які він вже відбув покарання і це може свідчити про вчинення ним в майбутньому інших корисливих злочинів для отримання засобів до існування як для себе, так і своєї сім`ї.

Обвинувачений ОСОБА_10 є громадянином РФ де офіційно зареєстрований та згідно обвинувального акту також вважається раніше судимим за тяжкий аналогічний злочин, за який він теж відбував покарання в місцях позбавлення волі і знову обвинувачується у вчиненні 4-х тяжких корисливих злочинів у тому числі в розбійних нападах із застосуванням насильства та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Він також ніде не працює, не має постійного джерела доходів і те, що він обвинувачується у вчиненні чотирьох тяжких злочинах може свідчити про те, що перебуваючи на свободі він зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення щоб в такий спосіб заробляти собі на життя та на утримання своєї родини, а також зможе переховуватись від суду, виїхавши до РФ громадянином якої він є.

Таким чином, після наведення вищезазначених аргументів «за» і «проти» звільнення, колегія суддів дійшла висновку, що аргументи «проти» звільнення превалюють, оскільки наведені обставини дають підстави вважати, що раніше заявлені ризики на даний час не зменшились.
Також суд зазначає, що обвинувачені користуючись своїм правом на захист відмовились від дачі показань, що ускладнює встановлення істини у справі, тому для прийняття об`єктивного рішення щодо доведеності чи недоведеності їх винуватості потрібно дослідити всі докази, які маються в розпорядженні сторони обвинувачення, які дослідити як зазначив прокурор до закінчення строку тримання під вартою до 22.09.2017 року неможливо із-за їх значного об`єму, а без дослідження цих доказів, суд не може прийняти законного і обґрунтованого рішення, для виготовлення якого також потрібен певний час ( в декілька днів враховуючи складність справи) і у випадку перебування обвинувачених на свободі це ускладнить проведення судового розгляду із-за їх переховування від суду за вищенаведених підстав.

Крім того, у відповідності з вимогами ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, (а в даному випадку і при продовженні дії запобіжного заходу), крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, окрім іншого і тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються.

І врахування цієї обставини згідно вимог кримінального процесуального законодавства є обов`язком суду.

Тому, враховуючи цю вимогу закону і враховуючи тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, можна дійти висновку, що це також може стати причиною їхнього ухилення від суду і такий висновок суду не суперечить практиці ЄСПЛ, оскільки крім цього, судом також наведені й інші підстави для продовження строків тримання під вартою.

Вищенаведені обставини підтверджують, що ризики, передбачені п.п.1 і 5 ч.1 ст.177 КПК України на даний час не зменшились і продовжують існувати, а застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів у тому числі цілодобового домашнього арешту на даній стадії за вищенаведених обставин не можливе, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать гарантій їх явки у судові засідання за наведених судом підстав.

Враховуючи, що строк тримання обвинувачених під вартою спливає 22.09.2017 року і до закінчення цього строку дослідити всі докази сторони обвинувачення та винесення судового рішення не можливо, також враховуючи наявність вищезазначених ризиків, які не зменшились, тому у суду є всі законні підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою ще на 60 днів, тобто до 24:00 год. - 11.11.2017 року.

Керуючись ст.331 КПК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 днів до 24:00 год. - 11.11.2017 року.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 на 60 днів до 24:00 год. - 11.11.2017.2017 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Сумського слідчого ізолятору.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення по суті справи.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3