Справа № 148/1835/17
Провадження №1-кп/148/262/17
03 листопада 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження -
з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:

В кінці 2014 року ОСОБА_4 , проходячи військову службу у ВЧ НОМЕР_1 в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецького аеропорту неподалік старого терміналу, який на той час не був підконтрольний ЗСУ, шляхом привласнення знайденого незаконно придбав корпус гранати Ф-1 та корпус гранати РГД-5, а також запали до них, про що нікому не повідомив, та без передбаченого законом дозволу залишив зберігати їх при собі без мети збуту.
Після цього на початку січня 2015 року ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне носіння та зберігання боєприпасів, усвідомлюючи, що діє протиправно та порушує встановлені правила обігу зброї та боєприпасів, а також не маючи на те передбаченого законом дозволу, вказані боєприпаси громадським транспортом перевіз до місця проживання своєї матері ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 , та залишив їх на зберігання у підсобному приміщенні вказаного домогосподарства.
18 вересня 2017 року під час проведення обшуку домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_4 , вилучено корпус осколкової наступальної ручної гранати РГД-5 промислового виготовлення військового призначення, корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1 промислового виготовлення військового призначення, підривач «Уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ-2» промислового виготовлення військового призначення та підривач «Уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ» промислового виготовлення військового призначення. Відповідно до висновку експерта № 53 від 25.09.2017 року конструктивно поєднані між собою предмети схожі на корпус гранати Ф-1 та предмет схожий на запал до гранати УЗРГМ, являються ручною осколковою оборонною гранатою Ф-1 промислового виготовленя військового призначення, яка відноситься до бойових припасів; конструктивно поєднані між собою предмети схожі на корпус гранати РГД-5 та предмет схожий на запал до гранати УЗРГМ-2, являється ручною осколковою наступальною гранатою РГД-5 промислового виготовлення військового призначення, яка відноситься до бойових припасів.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суду пояснив, що вкінці грудня 2014 року він, проходячи військову службу в ВЧ НОМЕР_1 , перебував в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецького аеропорт, неподалік старого терміналу. Там ним були виявлені три спалені БМП, в них він віднайшов 2 гранати різного виду, які залишив при собі та які після виведення їх роти із терміналу в січні 2015 року перевіз та зберігав за місцем проживання своєї матері по АДРЕСА_1 . Розуміє, що своїми діями порушив встановлені правила обігу зброї та боєприпасів, бо не мав на це відповідного дозволу. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо його не карати. Зазначив, що він є учасником бойових дій, брав участь в АТО. У зв`язку з цим просив застосувати відносно нього Закон України "Про амністію у 2016 році" та звільнити його від відбування покарання за вчиненний злочин на підставі ст. 2 даного закону.
Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що згідно ч.3 ст.349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 як належний, допустимий та достатній доказ його вини, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочину, а саме: умисні дії ОСОБА_4 щодо незаконного придбання, зберігання та носіння боєприпасів.
Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає, що їх слід кваліфікувати за ч.1 ст.263 КК України як носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
При встановлених обставинах та досліджених доказах у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має на утриманні троє неповнолітніх дітей та хвору матір - інваліда ІІ групи.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає повне визнання вини, щире каяття та активне спияння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що обвинувачений є учасником бойових дій і даний факт підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 10.07.2015 року командуванням Високомобільних десантних військ Збройних Сил України, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, довідкою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.09.2017 року, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він вчинив злочин, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоровя особи, не є діянням, передбаченим частинами 2, 3 і 4 ст. 408, статею 410, частинами 2, 3 і 4 ст. 411 КК України.
Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути в дохід держави витрати на залучення експерта.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" суд,-
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Речові докази: металевий предмет зовні схожий на корпус гранати Ф-1 та металевий предмет зовні схожий на корпус гранати РГД-5, а також металевий предмет зовні схожий на запал до гранати типу УЗРГМ-2 та металевий предмет зовні схожий на запал до гранати типу УЗРГМ, передані на зберігшання до вибухотехнічного відділу ГУНП у Вінницькій області, - знищити.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 1977,40 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім гривень сорок копійок) стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1