ЄУН 174/898/17
н/п 1-кс/174/59/2018
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
05 квітня 2018 року м.Вільногірськ
Слідчий суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області
В С Т А Н О В И В:
В судовому засіданні представник Банка «Експобанк ЧЗ, а.с.» адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, посилаючись на вищевказані обставини. Уточнив підстави заявленого клопотання зазначивши, що арешт підлягає скасування як такий, що накладений необґрунтовано по вищевказаним підставам, а також на даний час у цьому арешті відпала потреба, оскільки досудове розслідування проводиться слідчим неефективно, слідчі дії здійснюються не в повному обсязі та з великими проміжками у часі, винні особи не встановлені, підозра не оголошена. Просить арешт скасувати.
Слідчий СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 проти клопотання заперечує, мотивуючи тим, що арешт на майно накладено обґрунтовано, на даний час по справі проводиться досудове розслідування, є необхідність в проведенні допиту представників Вільногірської міської ради, БТІ, витребуванні додаткових документів, тому потреба у застосуванні арешту нежитлового приміщення, належного ТОВ «Вільногірське скло», не відпала, у задоволенні клопотання просить відмовити.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні проти клопотання заперечує, мотивуючи тим, що питання законності та обґрунтованості накладеного арешту було предметом розгляду в апеляційному порядку, тому в цій частині клопотання є безпідставним. Крім того, на даний час по кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування, є необхідність в проведенні слідчих дій, на що вказує слідчий, тому потреба у вказаному арешті на даний час не відпала. У задоволенні клопотання просить відмовити.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали судової справи ЄУН 174/898/17 (н/п 1-кс/174/1/2018), суд прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню по наступним підставам.
Так, відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є, зокрема, доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Згідно з ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм, слідчий суддя під час досудового провадження накладає арешт на майно, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Згідно з ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено, в тому числі, на нерухоме і рухоме майно.
Відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.01.2018 р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2018 року, накладено арешт на вказану нежитлову будівлю, яка була безпосереднім об`єктом злочинного посягання.
В обґрунтування заявленого клопотання представник Банку посилається на те, що при накладенні арешту на майно, судом не надано оцінки, чи дійсно арештовано майно є речовим доказом по справі, а предметом розслідування по даному кримінальному провадженню є незаконні дії, вчинені посадовими особами ТОВ «Вільногірське скло» по зміні істотних характеристик вказаного майна.
Вказані доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки при вирішенні питання про накладення арешту на вказане майно, судом враховано, що предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.388 КК України є, зокрема, заставлене майно.
Виходячи з вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Доказом злочину, зокрема, може бути речовий доказ, яким відповідно можуть бути предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Враховуючи, що предметом посягання у даному кримінальному провадженні стало заставлене майно, факт протиправного посягання на даний об`єкт нерухомості підтверджується зібраними по справі доказами та вказане приміщення визнано слідчим речовим доказом по справі, що також було встановлено в судовому засіданні, тому слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вказане приміщення відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою забезпечення збереження вказаного речового доказу та запобігання спробам сторонніх осіб, які не мають на це законних підстав, проводити будь-які операції з даним нерухомим майном.
Крім того, доводи представника Банку щодо позбавлення Банку внаслідок накладення арешту можливості передачі арештованого майна в управління останнього, попередження ним подальших неправомірних дій ТОВ «Вільногірське скло» з цим майном, забезпечення нормального функціонування та збереження будівлі, суд також вважає необґрунтованими, оскільки досягти зазначених цілей, можливо саме застосуванням арешту майна, що безпосередньо відповідає його завданням, визначеним ст.170 КПК України, а передача цього майна в управління банку не являється заходом забезпечення кримінального провадження та не зможе в повній мірі унеможливити здійснення неправомірних дій з цим майном у майбутньому.
До того ж, накладення арешту на вказане майно не може перешкодити передачі даного майна банку за рішенням суду в управління та вирішення в майбутньому питання його реалізації, оскільки управління майном у даному випадку є формою здійснення права довірчої власності на майно, яке полягає, зокрема, у можливості управителя майном користуватися майном, переданим в його управління та накладає обов`язок використовувати таке майно в інтересах його власника, тобто здійснювати повноваження власника по користуванню майном в інтересах останнього, а при накладенні арешту слідчим суддею по даному кримінальному провадженню, правомочності власника по користуванню вказаним майном не обмежувалися.
Факт обтяження майна іпотекою та наявність заборони на його відчуження, застосованої в порядку цивільно-процесуального законодавства та наявність арешту майна по іншому кримінальному провадженню, на що вказує представник заявника, також не може слугувати перешкодою для накладення арешту на таке майно та підставою для його скасування, оскільки відповідно до вимог ч.7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства, у такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, що свідчить про пріоритетність кримінально-процесуальних норм над іншими актами законодавства, а заходи забезпечення кримінального провадження вживаються в межах кожного кримінального провадження, які до того ж не пов`язані між собою, окремо.
Доводи представника заявника про безпідставність накладення арешту в зв`язку відсутністю повідомлення про підозру на час накладення арешту на майно, суд оцінює критично, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається саме з метою забезпечення збереження речових доказів, тобто забезпечення доказової бази у кримінальному провадженні, на час прийняття судом рішення про накладення арешту на нежитлову будівлю, належну ТОВ « Вільногірське скло», останнє було визнано по справі речовим доказом, і вимогами чинного КПК України не передбачено обов`язкову наявність підозри на час вирішення питання про арешт майна.
Посилання представника заявника на відсутність при розгляді клопотання представника ТОВ «Вільногірське скло», як підстави для необґрунтованості накладення арешту, суд також вважає безпідставними, оскільки останнє не повідомлялося про розгляд клопотання з огляду на вимоги ч.2 ст.172 КПК України, про що просив у клопотанні слідчий.
Крім того, як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування даного кримінального провадження на даний час триває, особи, які вчинили протиправні дії, не встановлені, органом досудового розслідування проводяться необхідні розшукові та слідчі дії, тому потреба в застосуванні арешту вказаного майна не відпала, а доводи представника заявника щодо неефективності проведення вказаного розслідування, не можуть слугувати достатньою підставою для скасування арешту майна, оскільки відповідно до ст.40 КПК України, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності та несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, тому має право вирішувати питання щодо обсягу, послідовності та часу проведення слідчих (розшукових) дій на власний розсуд, а у разі неефективності розслідування, заявник не позбавлений можливості оскаржити рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора у порядку, встановленому ст.ст.303-308 КПК України, зокрема і щодо недотримання розумних строків розслідування.
Суд не входить в обговорення доводів заявника про вмотивованість та законність постановленого судового рішення, оскільки дане питання не відноситься до компетенції суду при розгляді даного клопотання, і може бути тільки предметом апеляційного перегляду, до того ж, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2018 року ухвала Вільногірського міського суду від 03.01.2018 року залишена без змін.
Таким чином, представником заявника не доведено, що арешт, застосований ухвалою слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.01.2018 р. на нежитлове приміщення, належне ТОВ « Вільногірське скло» накладено необґрунтовано та у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження на даний час відпала потреба, тому клопотання є передчасним і задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 170-175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий - суддя: (підпис) ОСОБА_1