У Х В А Л А
Справа №354/299/17
16 листопада 2017 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000017 від 18.01.2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в:
В провадженні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000017 від 18.01.2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Захисник ОСОБА_4 ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 25-26 січня 2017 року, оскільки ця слідча дія проведена без надання на це дозволу суду та порушено право на захист.

Вислухавши думку обвинуваченого, захисників, які підтримали дану скаргу, прокурора, який проти її задоволення заперечував, вказавши на її необґрунтованість, суд вважає дану скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим же Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2, 3 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Разом з тим, заявлені в клопотанні докази, що просять визнати недопустимими захисник, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду надісланого обвинувачення, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх із взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За таких обставин у суду, на даній стадії судового розгляду, відсутні дані щодо очевидності недопустимості доказів, на які вказують захисники, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 89, 358, 369-372 КПК України, суд,

у х в а л и в:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про визнання доказів в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000017 від 18.01.2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: протоколу огляду місця події від 25-26 січня 2017 року - недопустимими, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя