АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 627/1135/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1082/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст. 263 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 27.11.2017 року, стосовно ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Краснокутського відділу Дергачівської місцевої прокуратури та обвинуваченим
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Остапівка Миргородського району Полтавської області, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
та його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, з призначити покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп..
Звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі п. «в « ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вироком встановлено, що в кінці червня 2017 року, більш точних дати та часу під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи у лісосмузі поблизу с.Мелешки Гадяцького району Полтавської області, під стовбуром дерева знайшов предмет, ззовні схожий на ніж, та чохол до нього, який умисно, без передбаченого на те законом дозволу, зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 . Пізніше обвинувачений переніс вказаний предмет до свого автомобіля ВАЗ 21101, д.н.з. НОМЕР_1 , та весь час возив його з собою.
02 листопада 2017 року, о 18 год. 00 хв., по вул. Миру, 170 в смт. Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, працівниками Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУ НП в Харківській області було зупинено вищевказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час огляду автомобіля, було виявлено та в подальшому вилучено чохол та ніж, який згідно висновку судово-криміналістичної експертизи холодної зброї № 586х від 07.11.2017 року є предметом, виготовленим саморобним способом за типом мисливських ножів та відноситься до клинкової холодної зброї колючо-ріжучої дії.
Не погодившись з рішенням районного суду заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 27.11.2017 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з допущеним істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким затвердити угоду від 27.11.2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Краснокутського відділу Дергачівської місцевої прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_9 та призначити останньому узгоджене сторонами покарання за ч.2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» при призначенні покарання ОСОБА_9 . В іншій частині вирок залишити без змін.

В обгрунтування вимог вказує на те, що відповідно до ст. 13 Закону України « Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 06.09.2017 року його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вичинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом, так ОСОБА_9 визнаний винним у скоєні злочину, який розпочато в кінці червня 2017 року та припинено працівниками поліції 02.11.2017 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про амністію в 2016 році», отже застосування Закону до ОСОБА_9 при призначенні йому покарання є незаконним.

Крім того зазначає, що вирок постановлений на підставі угоди про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_9 визнав свою вину за ч.2 ст. 263 КК України та мав понести покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. 00 коп., але звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» угодою не передбачалось, отже суд звільнивши обвинуваченого від відбування покарання вийшов за межі угоди чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення захисника, який узгодивши свою позицію з підзахисним просив розглядати провадження за відсутності обвинуваченого, але заперечував проти задоволення апеляційної скарги ; перевіривши матеріали кримінального провадження , колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, вини та кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не заперечуються. З урахуванням зазначеного, відповідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок лише в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що при затвердженні угоди та ухваленні вироку суд першої інстанції не врахував , що відповідно вимог ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом. Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р. набрав чинності 7 вересня 2017 року.
Як вбачається з вироку ОСОБА_9 вчинив злочин в період з кінця червня 2017 року по 2 листопада 2017 року , коли був затриманий , а холодна зброя вилучена.
Таким чином Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р. на дії скоєні ОСОБА_9 не поширюються.
Звільнивши ОСОБА_9 від призначеного вироком покарання за ч.2 ст. 263 КК України на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд першої інстанції порушив зазначені вимоги ст. 13 Закону , де міститься пряма заборона застосування амністії до осіб які завершили скоєння злочинів після набрання чинності законом.

Згідно ч.1 ст. 413 КПК України застосування закону , який не підлягає застосуванню є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України є істотним , оскільки перешкодило суду ухвалити законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою і вирок районного суду слід скасувати.

Щодо прохання прокурора про затвердження апеляційним судом угоди про визнання винуватості і ухвалення свого вироку, то воно є необґрунтованим і не відповідає вимогам закону в частині повноважень апеляційного суду.

Так ст. 420 КПК України передбачає , що апеляційний суд може скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, у раз і необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону , тобто те на що посилається прокурор в апеляційній скарзі , не передбачено ст.420 КПК України як підстава для ухвалення апеляційним судом нового вироку.

Окрім того затвердження угоди про визнання винуватості відповідно до положень ст. 407 КПК України не належить до компетенції апеляційного суду і не є підставою для ухвалення нового вироку в розумінні ст. 420 КПК України.

З врахуванням наявності передбачених ст.ст. 412,413 КПК України підстав для скасування судового рішення, і відсутністю підстав для ухвалення апеляційним судом свого вироку, слід призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково .

Вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді -