Справа № 140/72/15-к
Провадження №11-кп/772/744/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000502 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України,
за участю :

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 13.03.2015 року ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України і їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.07.2016 року вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13.03.2015 року щодо ОСОБА_6 змінено, перекваліфіковано дії останньої з ч.3 ст.135 КК України на ст.117 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки, яка в подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.03.2017 року скасована, та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, обвинувачену звільнено з-під варти, обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Підставами для скасування зазначеної вище ухвали є те, що суд апеляційної інстанції проаналізувавши висновки стаціонарної судово-психологічної експертизи №108 від 22.12.2014 року, судово-медичної експертизи № 726 від 19.10.2014 року, показання ОСОБА_6 , надані місцевому суду, дійшов висновку що обвинувачена під час скоєння злочину, вчиненого після пологів перебувала в особливому фізичному і психологічному стані, який послаблює здатність повністю усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто дав іншу оцінку доказам, не дослідивши їх безпосередньо в судовому засіданні.
Згідно оскаржуваного вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 протягом січня 2014 року по 18 вересня 2014 року, перебуваючи в стані вагітності, свідомо приховуючи вагітність від родичів та свого оточення, не ставши на облік в медичний заклад, маючи намір на залишення в небезпеці новонародженої дитини, близько 07 год. 18 вересня 2014 року знаходячись по місцю свого проживання в будинку по АДРЕСА_1 в приміщенні туалету, який розташований на території її домогосподарства, за відсутності сторонніх осіб під час фізіологічних пологів, народила доношену та живу дитину жіночої статі вагою 3 000 гр. довжиною 48 см. Після цього ОСОБА_6 , всупереч вимогам ч.2 ст.150 СК України, згідно яких на матір покладено обов`язок піклуватися про здоров`я своєї дитини, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу особі, що перебуває в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї діяльності, розуміючи, що немовля перебуває в небезпечному для життя стані та позбавлене можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не надала необхідної допомоги новонародженій дитині за наявності можливості надати таку допомогу, заховала новонароджену дитину під дерев`яними дошками поблизу туалету, не вжила заходів до збереження її життя, повернулась до приміщення будинку і не повідомила близьких родичів та інших осіб про перенесені пологи та народження дитини, тобто умисно залишила дитину в небезпечному для життя стані.
Відповідно до висновку СМЕ №726 від 19.09.-19.10.2014 р. новонароджена ОСОБА_6 дитина жіночої статі померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і її смерть настала внаслідок механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів стороннім вмістом, що підтверджується виявленням при гістологічному дослідженні в просвітах бронхіол сторонніх часток (клітин рослинного походження та часточок мінерального походження).
Між механічною асфіксією від закриття дихальних шляхів стороннім вмістом та смертю новонародженої дитини є причинний зв`язок.
Новонароджена дитина народилась доношеною та живою, оскільки маса її становила 3 000 гр. довжина тіла 48 см, а при гістологічному дослідженні виявлено легені дитини, що дихала.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну оскаржуваного вироку, визнавши останню винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та призначити їй покарання, не пов`язане із позбавленням волі, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.337 КПК України вийшов за межі судового розгляду та визнав ОСОБА_6 винною в тому, в чому вона не була звинувачена, а саме: що вона поставила потерпілого у небезпечний для життя стан.
Також суд визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , вчинення злочину проти малолітнього, що є порушенням вимог ч.4 ст.67 КК України, оскільки наведене вже є ознакою злочину, інкримінованого обвинуваченій.
Крім того захисник-адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд не взяв до уваги покази експерта ОСОБА_10 , що час життя дитини був надзвичайно коротким та не з`ясовано, чи мала можливість обвинувачена спасти дитину самостійно, тому не вважає, що судом першої інстанції доведено причинно-наслідковий зв`язок між винними діями обвинуваченої та настанням смерті немовля.
Судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, що визнанні обвинуваченням пом`якшуючими, а саме: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та вчинення злочину у стані вагітності. Не було проаналізовано та надано уваги даним, що характеризують обвинувачену та наведені в Актах №337, №108 відповідних експертиз.
В апеляційній скарзі (із змінами) прокурор прокуратури Немирівського району ОСОБА_11 ставить питання про зміну вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 13.03.2015 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції в порушення ст.437 КПК України вийшов за межі судового розгляду, кваліфікувавши дії ОСОБА_6 , як такі: «що вона поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи», тоді як стороною обвинувачення згідно обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст.135 КК України за вказаною кваліфікуючою ознакою остання не обвинувачувалась. Крім того, суд безпідставно застосував обтяжуючу покарання обставину до ОСОБА_6 як вчинення злочину щодо малолітнього.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 та просили її задовольнити, думку прокурора, який апеляційну скаргу (зі змінами) прокурора прокуратури Немирівського району ОСОБА_11 підтримав, просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про необхідність їх часткового задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.
Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватою та засудив за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України завідоме залишення без допомоги новонародженої дитини, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок малолітства та безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, вчинене матір`ю, що не перебувала в обумовленому пологами стані, стосовно новонародженої дитини, що спричинило смерть новонародженої дитини.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та вважає, що правову кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 , щодо досліджуваної судом події слід змінити, застосувавши ст.117 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення ніж за ч.3 ст.135 КК, що з огляду на положення ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі зробити, вийшовши за межі апеляційних вимог, оскільки цим не погіршується становище обвинуваченої.
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 близько 07 год. 18.09.2014 року в приміщенні туалету, який розташований на території її домогосподарства по АДРЕСА_1 , за відсутності сторонніх осіб під час фізіологічних пологів, народила доношену та живу дитину жіночої статі, яку заховала під дерев`яними дошками поблизу туалету, не вживши заходів до збереження її життя.
З акту судово-медичної експертизи №726 від 19.09.-19.10.2014, показань обвинуваченої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 вбачається, що остання скоїла інкримінований їй злочин в досліджуваний період, відразу після пологів, доказів, які б спростовували даний висновок матеріали провадження не містять.

При вирішенні питання про відмежування умисного вбивства матір`ю своєї новонародженої дитини відразу після пологів (ст.117 КК України) від залишення без допомоги матір`ю своєї новонародженої дитини, якщо це діяння спричинило смерть дитини (ч.3 ст.135 КК) слід враховувати спосіб посягання на життя новонародженої дитини. Так,з об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.3 ст.135 КК України,полягає у суспільно небезпечній бездіяльності, що виражається у залишенні без допомоги вказаної особи, а згідно зі ст.117 КК України кримінальне правопорушення може бути вчинено як діями, так і бездіяльністю.
За ознаками суб`єктивної сторони, тобто ставленням винуватої до наслідків, за ст.117 КК винувата особа бажала або свідомо припускала їх настання, а за ч.3 ст.135 КК легковажно розраховувала на їх відвернення або взагалі не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.
За суб`єктом злочину - в обох випадках суб`єктом виступає мати новонародженої дитини. Однак, згідно зі ст.117 КК мати перебуває в особливому психофізичному стані, обумовленому пологами, а у ч.3 ст.135 КК зазначено, що дії підпадають під ознаки цього складу злочину виключно за умови, що мати не перебувала в обумовленому пологами стані.
Слід зазначити, що стан вагітності розглядається як фізіологічний процес, який має певний негативний вплив на психіку жінки, викликаючи у неї роздратування, неврівноваженість, надмірну збудженість, гарячковість, що знижує можливості самоконтролю за власною поведінкою, може призводити до неадекватної оцінки нею життєвих обставин і вчинення протиправного діяння.

У обвинуваченої ОСОБА_6 , згідно даних стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи № 108 від 22.12.2014 року, виявлено легку розумову відсталість ступеня легкої дебільності, і хоча на період інкримінованого їй злочину обвинувачена психічним захворюванням не страждала, не страждає таким і на теперішній час, могла та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, це свідчить лише про її осудність, проте дані докази не спростовують факт перебування обвинуваченої в досліджуваний період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого злочину, в обумовленому пологами стані, який суттєво вплинув на її свідомість і діяльність, послабив здатність в повній мірі усвідомлювати свої дії або керувати ними.
Будь-яких доказів, які б спростовували факт перебування обвинуваченої ОСОБА_6 відразу після пологів під час скоєння інкримінованого їй злочину, в обумовленому пологами стані, матеріали кримінального провадження не містять, і про такі докази сторонами в ході судового розгляду як першої так і апеляційної інстанції не заявлялось, всі докази надані сторонами досліджені в повному обсязі.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 відразу після пологів перебувала в особливому фізичному і психічному, обумовленому пологами стані, а відтак вона є спеціальним суб`єктом злочину, передбаченого ст.117 КК України.
Суб`єктивна сторона умисного вбивства матір`ю своєї новонародженої дитини під час пологів або відразу після пологів передбачає не лише прямий умисел, а й непрямий.
Відповідно до ч.3 ст.24 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Об`єктивна сторона цього злочину характеризується: 1) діями - посяганням на життя новонародженої дитини; 2) наслідками у вигляді її смерті; 3) причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідком, а також 4) часом і певною обстановкою - це діяння може бути вчинено лише під час пологів або відразу після пологів.
З пояснень обвинуваченої ОСОБА_6 вбачається, що вона вперше народжувала дитину, перебувала в особливому психоемоційному стані, будучи емоційно подавленою, відразу після народження дитини вона її заховала під дерев`яними дошками поблизу туалету та повернулась до приміщення будинку, просила суд врахувати її фізичний та психічний стан, в якому вона вчинила злочин, виражала жаль з приводу скоєного.
За вказаних обставин апеляційний суд вважає встановленим, що ОСОБА_6 18.09.2014 року близько 07 год. знаходячись по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 в приміщенні туалету, який розташований на території її домогосподарства, за відсутності сторонніх осіб під час фізіологічних пологів, народила доношену та живу дитину жіночої статі. Відразу після пологів ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій та передбачаючи можливість настання смерті новонародженої дитини, яка позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, умисно заховала новонароджену дитину під дерев`яними дошками поблизу туалету та повернулась до приміщення будинку внаслідок чого, відповідно до висновку СМЕ №726 від 19.09.2014-19.10.2014, новонароджена ОСОБА_6 дитина померла в той же день - ІНФОРМАЦІЯ_2 , її смерть настала внаслідок механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів стороннім вмістом. Між механічною асфіксією від закриття дихальних шляхів стороннім вмістом та смертю новонародженої дитини є причинний зв`язок.
Враховуючи вищевикладене, дії обвинуваченої ОСОБА_6 слід перекваліфікувати з ч.3 ст.135 КК України на ст.117 КК України - умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини відразу після пологів, з огляду на що вимога апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.135 КК України є необґрунтованою.
Обираючи обвинуваченій ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд виходить зі встановленої ст.50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, врахувавши визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.
ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинила злочин середньої тяжкості, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, проживає разом із матір`ю та братом (інвалід дитинства), за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин їй слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.117 КК України.
Суд не призначає ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, яке також передбачене санкцією ст.117 КК, оскільки на переконання колегії суддів воно є недостатнім для її виправлення та перевиховання.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про необхідність зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення (ст.117 КК), тому вимоги апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_9 щодо зайвої кваліфікації дій обвинуваченої судом першої інстанції «поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи», задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні вимоги сторони захисту щодо наявності обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченій, оскільки остання будучи в стані вагітності скоїла злочин саме по відношенню до новонародженої дитини, і обумовлений вагітністю та пологами стан, в якому вона скоїла злочин, враховано судом як ознаку злочину, що впливає на його кваліфікацію, тому, відповідно до ч.3 ст.66 КК України суд не може ще раз її враховувати при призначенні покарання як таку, що його пом`якшує.
Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире покаяння підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки, з огляду на що колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності у діях обвинуваченої щирого каяття. Крім того, в справі відсутні докази, які б вказували на активні дії ОСОБА_6 у сприянні розкриттю злочину.
Суд першої інстанції безпідставно врахував при призначенні покарання обвинуваченій обставину, яка його обтяжує вчинення злочину щодо малолітнього, оскільки вона врахована як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, що відповідно до ч.4 ст.67 КК, виключає можливість її ще раз враховувати при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Оскільки ОСОБА_6 засуджена до позбавлення волі, а в межах даного кримінального провадження до неї судом було застосовано попереднє ув`язнення з 01.03.2016 року по 12.07.2016 року, тому керуючись положеннями ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) цей строк їй слід зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Оскільки рішення суду по даному провадженню набувало чинності, виконувалось, і з 06.07.2015 року по 29.02.2016 року та з 13.07.2016 по 23.03.2017 року ОСОБА_6 знаходилась у місцях позбавлення волі ці періоди часу слід зарахувати в строк відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу (зі змінами) прокурора ОСОБА_11 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину щодо малолітнього.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.3 ст.135 КК України на ст.117 КК України, визнавши її винуватою та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на один рік дев`ять місяців.

ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), починаючи з 01.03.2016 року по 12.07.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 06.07.2015 року по 29.02.2016 року, з 13.07.2016 по 23.03.2017 року зарахувати в строк відбування покарання.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у зв`язку із його фактичним відбуттям.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом