АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали клопотання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и л а :
Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.12.2014 ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

15.11.2017 засуджений ОСОБА_7 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, в порядку ст.ст. 537,539 КПК України, про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України.

Дане клопотання умотивовано тим, що засуджений став на шлях виправлення про що свідчить його щире каяття у вчиненому, працевлаштованість у промисловій зоні при Черкаській ВК та наявність заохочення правами начальника установи. Крім того, ОСОБА_7 просить врахувати наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей та те, що він являється учасником бойових дій, згідно посвідчення № НОМЕР_1 .

27.12.2017 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування такої відмови суд першої інстанції в ухвалі послався на те, що підстави для застосування щодо засудженого ОСОБА_7 положень ст. 82 КК України, відсутні, оскільки за час відбування покарання засуджений характеризується негативно, хоч і має одне заохочення правами начальника установи, однак допускав порушення вимог режиму відбування покарання за що має три стягнення, одне з яких не погашене та не зняте у встановленому законом порядку, а тому, він не довів свого виправлення та не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження та його особі.

Апелянт, вказуючи на невірність наданих щодо нього установою відбування покарання характеризуючи даних, зазначає, що він став на шлях виправлення, працевлаштований у промисловій зоні при Черкаській ВК та має лише одне стягнення, що вказує на можливість застосування щодо нього положень ст. 82 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 про задоволення апеляційних вимог з підстав наведених в апеляційній скарзі, міркування прокурора про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції і відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого, пояснення представника ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» про відсутність підстав для заміни засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, вивчивши матеріали клопотання та особової справи на засудженого, перевіривши апеляційні вимоги засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання в виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суд першої інстанції цілком дотримався та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів виправлення, а тому підстави для застосування положень ст. 82 КК України, відсутні.

Зокрема, як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 станом на 15.11.2017 дійсно відбув 1/2 частину призначеного йому строку покарання, що, з огляду на вимоги п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України наділяє його правом претендувати на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 , яка затверджена начальником ДУ «Черкаська виправна колонія (№ 62)» ОСОБА_9 , під час утримання в СІЗО м. Черкаси останній вимог режиму утримання не порушував, стягнень не мав, до праці не залучався, заохочень не мав. За час відбування покарання в Черкаській ВК (№62) з 16.03.2016 характеризується негативно, допускає порушення встановленого порядку відбування покарання, за що має три стягнення, одне з яких, на момент звернення з клопотанням, не знято та не погашено у встановленому законом порядку. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, але належні висновки для себе робить не завжди. Працевлаштований на виробництві установи, зокрема на швейній дільниці оператором швацького устаткування. До праці ставиться не завжди відповідально, потребує періодичного контролю з боку виробничого персоналу установи. Працює з корисливих для себе мотивів. З метою позитивних змін в поведінці засудженого, один раз був заохочений правами начальника установи. Від участі в роботах з благоустрою відділення ухиляється, веде пристосовницький спосіб життя. Схильний до невиконання законних вимог персоналу установи, припускався нетактовної поведінки. З 01.09.2016 приймав участь в програмі диференційованого виховного впливу за напрямком «Професія» - навчався в навчальному центрі № 62 при установі і здобув професію «Оператор швацького устаткування». 12.03. та 14.10.2017 адміністративною комісією установи відмовлено засудженому у застосуванні пільг, передбачених ст. 101 КВК України та ст. 82 КК України, з тих підстав, що останній не став на шлях виправлення.

Згідно довідки начальника відділення ВСВПР про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 , на останнього двічі накладались стягнення у виді усного попередження та догани, зокрема 28.04.2016, 03.03. та 29.11.2017 за порушення розпорядку дня та невиконання законних вимог персоналу установи і нетактовну поведінку. При цьому, стягнення від 29.11.2017 у виді догани, на момент звернення засудженим з клопотанням, не знято та не погашено у встановленому законом порядку.

Наведені вище обставини в сукупності з іншими обставинами, які належним чином оцінені судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженої та вказують виключно про ситуативний характер його поведінки.

При цьому, наявне заохочення засудженого ОСОБА_7 за сумлінну поведінку і ставлення до праці правами начальника ЧВК - 62, на переконання колегії суддів, саме по собі не може характеризувати останнього з позитивного боку за весь період відбування покарання в місцях позбавлення волі та, з врахуванням не знятого та не погашеного стягнення, не свідчить про наявність достатніх підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишає без задоволення.

Доводи засудженого ОСОБА_7 , викладені ним в апеляційній скарзі, про сумнівність та невірність наданих щодо нього з місця відбування покарання характеризуючих даних, при перегляді судового рішення не знайшли свого об`єктивного підтвердження, спростовуються матеріалами особової справи на засудженого та поясненнями представника ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» ОСОБА_8 , наданими суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий :

Судді :