АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000849 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою з підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000849 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України та додані до нього документи, повернуто до Генеральної прокуратури України для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали.

Таке рішення суд мотивував тим що, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обставини, які, відповідно до частини 1 статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення, час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладені в обвинувальному акті не чітко і не конкретно, а виклад встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення містить суперечності щодо дати, коли ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, суд зазначив, що матеріалах даного кримінального провадження відсутні розписки захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про отримання ними копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Також у своєму рішенні суд послався на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України, в якому при переліку процесуальних дій не вказано їх найменування, а вказано лише назви, що унеможливлює відрізнити зміст слідчих дій з однаковими назвами та встановити осіб відносно яких проводились процесуальні дії, а також не деталізовано, які саме доручення ГУ БКОЗ СБУ, в порядку ст. 40 КПК України, виконувались і які негласні дії проводились.

Не погоджуючись з рішенням суду про повернення обвинувального акту, прокурор у провадженні подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2017 року як таку, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000849відносно ОСОБА_6 направити до Дніпровського районного суду м. Києва для прийняття рішення в порядку ст. 314 КПК України.

При цьому посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення вказує, що усі вимоги, передбачені статтею 291 КПК України, щодо форми, змісту, необхідних реквізитів та додатків до обвинувального акта додержано в повному обсязі. Що стосується посилань суду на відсутність в матеріалах розписки захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про отримання ними копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, то згідно розписки ОСОБА_11 , остання 12.02.2016 року отримала вказаний обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування для передачі адвокату ОСОБА_9 і останній після направлення обвинувального акта до суду, тобто з 15.02.2016 року, не заявляв жодних зауважень з цього приводу, а відсутність розписки захисника ОСОБА_10 пояснюється ненаданням останнім необхідних документів на підтвердження своїх повноважень як захисника, відповідно до положень ст. 50 КПК України.

Також вважає безпідставними висновки суду про неконкретність висунутого обвинувачення та наявність суперечностей щодо дати повідомлення про підозру ОСОБА_6 , оскільки з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що будь-які порушення під час викладу правової кваліфікації кримінального правопорушення та зазначення суперечливих обставин, про що вказував суд у своїй ухвалі, відсутні, а твердження суду про відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування інформації про найменування переліку проведених процесуальних дій, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати і відрізнити зміст слідчих дій, суперечить вимогам кримінального процесуального закону, оскільки внесення до реєстру інших відомостей ніж зазначених у ч.2 ст. 109 КПК України, в тому числі повного змісту процесуальних дій, не передбачено.

При цьому апелянт наголошує, що вищезазначені обставини вже були предметом перевірки під час розгляду апеляційної скарги прокурора на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2016 року про повернення прокурору обвинувального акта, за результатами розгляду якої рішенням апеляційного суду від 09.09.2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000849 відносно ОСОБА_6 на новий розгляд.

На апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_6 подав свої заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, яка просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2017 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; пояснення обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили рішення суду про повернення обвинувального акта до Генеральної прокуратури України для усунення недоліків залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження №0000849та викладені в апеляцій скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору може бути лише в разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

Як убачається з обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд послався на порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист через неконкретність висунутого йому обвинувачення, оскільки обставини, які згідно ч.1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення /час, місце, спосіб, а також інші обставини вчинення кримінального правопорушення/ та винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено нечітко і не конкретно. При цьому суд зазначив, що викладення прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення містить положення, які є суперечливими.

Також суд вказав, що в обвинувальному акті чітко не визначено у чиїх інтересах діяв суддя ОСОБА_6 ухвалюючи судове рішення про заміну арбітражного керуючого, не вказано, які саме шкідливі наслідки настали б для ДП МОУ "Білоцерківський військовий торг" у разі ненадання ОСОБА_12 неправомірної вигоди.

Проте, висновки суду щодо невідповідніості формулювання обвинувачення вимогам ст. 91 КПК України, є безпідставними, передчасними та такими, що порушують, передбачений статтею 26 КПК України, принцип диспозитивності, згідно до якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, а тому колегія суддів вважає, що повертаючи обвинувальний акт прокурору з підстав неконкретності викладеного в ньому обвинувачення, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження. При цьому твердження суду про те, що конкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у даному провадженні, а відтак і обвинувачення судді ОСОБА_6 викликає сумнів, взагалі є неприпустимим.

Як на одну з підстав повернення обвинувального акту прокурору, суд вказав, що обвинувальний акт складений 12.02.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 293 КПК України захиснику ОСОБА_13 особисто не вручався, а був отриманий під розписку помічником адвоката ОСОБА_9 - ОСОБА_11 . Крім того, в обвинувальному акті та додатках до нього відсутні відомості про отримання захисником ОСОБА_10 цього обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

З огляду на вказані в оскаржуваному рішенні обставини, які стали підставою для повернення обвинувального акта прокурору, колегія суддів визнає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ч.4 ст. 291 КПК України не містить такої вимоги як долучення до обвинувального акта розписки захисника про отримання ним копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, а твердження суду про порушення вимог ст. 109 КПК України, оскільки в доданому до обвинувального акта реєстрі матеріалів досудового розслідування при переліку процесуальних дій не вказано їх найменування, а вказано лише назви, що унеможливлює відрізнити зміст слідчих дій з однаковими назвами і встановити дії, які під час цих процесуальних дій проводилися, зрозуміти їх зміст та відносно яких осіб вони проводилися, суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки внесення до реєстру матеріалів досудового розслідування інших відомостей ніж зазначено у ч. 2 ст. 109 КПК України, в тому числі повного змісту процесуальних дій, не передбачено, а вказані недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. При цьому, зазначені у розділі 1 реєстру матеріалів досудового розслідування "Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії" містять найменування процесуальних дій, які чітко передбачені у відповідних главах розділу III Кримінального процесуального кодексу України.

Також обгрунтованими колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги прокурора щодо порядку вручення письмового повідомлення про підозру в день його складання слідчим або прокурором, встановленого ст. 278 КПК України, що відповідно до вимог ст. 481 КПК України було здійснено 10.07.2015 року першим заступником Генерального прокурора України - ОСОБА_14 , проте через відсутність підозрюваного ОСОБА_6 за місцем роботи та проживання, повідомлення про підозру 13.07.2015 року було вручено у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

За наведеного, колегія суддів вважає, що на стадії підготовчого провадження, суд передчасно вдався в оцінку змісту процесуальних документів, суперечливості при викладення прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, документів про вручення ОСОБА_6 підозри, в оцінку інших обставин, зокрема щодо участі захисника ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, тощо.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2016 року було скасовано аналогічне рішення підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2016 року про повернення з аналогічних підстав обвинувального акта у даному кримінальному провадженні №0000849 відносно ОСОБА_6 як незаконне та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, про що слушно зазначив прокурор у своїй апеляційній скарзі, проте при новому розгляді кримінального провадження, суд першої інстанції, ігноруючи положення ч. 3 ст. 415 КПК України, згідно яких висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, знову постановив судове рішення про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного повернення судом першої інстанції обвинувального акта відносно ОСОБА_6 є обгрунтованими і підлягають задоволенню, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року, як така, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000849відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, - поверненню в суд першої інстанції для розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 415 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000849 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, повернуто до Генеральної прокуратури України для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта відносно ОСОБА_6 у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: _________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа: 11-кп/796/291/2018
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_15
Доповідач: ОСОБА_1