Провадження №11-кп/792/176/18
Справа №675/1948/17 Головуючий в 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.04.2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв?язку апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році".

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2015 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

За вказаним вироком ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст.ст.71,72 КК України, з урахуванням правил складання покарань, до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на два роки та один день.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд послався на те, що засуджений вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого щодо нього вироком суду, а тому не підпадає під застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року скасувати та прийняти нову, якою застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

Свої вимоги аргументує тим, що в нього є неповнолітня дитина, він відбув половину покарання, має одне заохочення, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, шкоду відшкодував у повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, належно себе поводив на досудовому та судовому слідстві, з потерпілим примирився та став на шлях виправлення, в установі, де відбуває покарання, правил внутрішнього розпорядку не порушує, що, на його думку, свідчить про те, що він дійсно став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який не заперечив щодо її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню в силу наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

При вирішенні питання про застосування амністії щодо конкретної особи необхідно з`ясовувати чи не поширюються на неї обмеження щодо застосування амністії, визначені ст.9 ЗУ "Про амністію в 2016 році» та ст.4 "Про застосування амністії в Україні", а також визначити статтю Закону України "Про амністію в 2016 році", якою передбачено відповідний критерій для застосування амністії щодо цієї особи.

Так, відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, місцевий суд відмовив засудженому у задоволенні його клопотання на підставі прямої заборони, передбаченої п. «а» ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», яка виключає застосування даного інституту до осіб, які до повного відбуття покарання вчинили новий умисний злочин.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

Зокрема, з матеріалів судового провадження та особової справи засудженого, вбачається, що ОСОБА_7 після засудження вироком Фастівського міськрайонного суду від 29.12.2015 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, та із звільненням від його відбуття на підставі ст.75 КК України, до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинив умисний злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, за який засуджений вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2016 року на підставі ст.71,72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки та один день.

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 25 серпня 2009 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

Згідно довідки виконавчого комітету Фастівської міської ради від 01.11.2017 року ОСОБА_7 не позбавлений батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_8 (а.с.16).

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Аналіз вище наведених фактичних обставин свідчить про те, що ОСОБА_7 засуджений за злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, має на утриманні малолітнього сина щодо якого не позбавлений батьківських прав, а отже відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

При цьому ОСОБА_7 за попереднім вироком від 29.12.2015 року призначене покарання не відбував, адже був звільнений від його відбування на підставі ст.75 КК України, а тому імперативні положення п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», на засудженого не розповсюджуються.

Не містить обмежень щодо застосування у відношенні засудженого амністії і п. «в» ст.9 вказаного Закону , оскільки будучи звільненим від відбування покарання, новий злочин ОСОБА_7 вчинив, передбачений ч.1 ст. 185 КК України, тобто такий, який в силу положень ст.12 КК України не відноситься до умисних тяжких та особливо тяжких злочинів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Пунктом 2 ч.1 ст.409 КПК України визначено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити та застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вимоги п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від подальшого відбування покарання.
Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .