Справа №694/183/18
У Х В А Л А

Іменем України

про арешт майна
22.02.2018 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю начальника СВ Звенигородського

ВП ГУНП вЧеркаській області ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
користувача майна ОСОБА_5

розглянувши клопотання начальника СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183 від 16.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України,

в с т а н о в и в:

начальник СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль ФОЛЬКСВАГЕН ГОЛЬФ чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 та визначити місцем зберігання автомобіля ФОЛЬКСВАГЕН ГОЛЬФ чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 територію майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів при Звенигородському ВП ГУ НП в Черкаській області, за адресою вулиця Благовісна, 50, м. Звенигородка, Черкаської області.
Клопотання мотивує тим, що 16.02.2018 року о 10год.43хв. до Звенигородського ВП ГУНП в Черкаської області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.02.2018 року о 10год.39хв. в м.Звенигородка у напрямку руху в бік м.Шполи , що інспектор ГРВП ГРПП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 потребує виїзду СОГ, оскільки під час профілактичного відпрацювання було виявлено автомобіль ФОЛЬКСВАГЕН ГОЛЬФ чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками підроблених документів та не співпадіння з даними бази «НАІС».

Під час перевірки документів та автомобіля було виявлено, що свідоцтво транспортного засобу не належить вище вказаному автомобілю та не внесене у даних базах та має ознаки підробки. 16.02.2018 року в м.Звенигородка в напрямку руху в бік м.Шпола, Черкаської області слідчим слідчого відділення Звенигородського ВП ГУНП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та за участю старшого експерта-криміналіста слідчого відділення Звенигородського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , в присутності гр. ОСОБА_5 (який придбав даний автомобіль) було проведено огляд зазначеного автомобіля та підтверджено повідомлення інспектора ГРВП ГРПП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 щодо ознак підроблення документів.

Як пояснив гр. ОСОБА_5 вище вказаний автомобіль він придбав у незнайомця в м.Києві, повідомив, що не законних дій не вчиняв та документи не підробляв.

Вказана подія слідчим відділенням Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області 16.02.2018 року внесена до ЄРДР № 0000183 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення посвідчення або іншого документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, а так само інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

В судовому засіданні начальник СВ ОСОБА_3 , прокурор ОСОБА_4 підтримали подане клопотання, надали пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Власник майна ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, вказавши що внаслідок перебування автомобіля на штраф майданчику він позбавлений можливості користуватися ним. Просив передати автомобіль йому на зберігання та зобов`язувався надати його для проведення слідчих дій, в т.ч. і для проведення експертизи. Вказав, що про підроблення документів йому нічого невідомо і він є добросовісним набувачем.
Заслухавши пояснення начальника СВ, прокурора, власника майна ОСОБА_5 , перевіривши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Встановлено, що слідчим відділом Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000183 від 16.02.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя діє у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, яка гарантує дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Надаючи оцінку доводам клопотання зауважую, що одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст.16 КПК).
Згідно ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 отримав даний автомобіль у користування шляхом шляхом фактичного його придбання у м. Києві у його власника. Оголошення про продаж було розміщене в мережі інтернет. При придбанні разом з транспортним засобом ним було отримано і свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім.`я іншої особи. Про те, що вказане свідоцтво містить ознаки підроблення йому нічого не відомо. Проти проведення експертизи ОСОБА_5 не заперечує. ОСОБА_5 має потребу у користуванні зазначеним транспортним засобом. Підозра йому у даному кримінальному провадженні не оголошена.
Так в судовому засіданні встановлено, що зазначений автомобіль був вилучений 16.02..2018р. З того часу зазначений автомобіль зберігається на штрафному майданчику Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області. Зазначені обставини сторони підтверджують. Постановою від 19.02.2018р. даний автомобіль визнано речовим доказом. Таким чином, зазначений автомобіль має статус тимчасово вилученого майна і відповідно до положень ст.169, ч.5 ст.171 КПК України має бути негайно повернутий його власнику.
Разом з тим постановою про призначення криміналістичного дослідження транспортного засобу від 20.02.2018р. було призначено по даному кримінальному провадженню криміналістичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання чи змінювався номер кузова на вказаному автомобілі. Проведення даної експертизи необхідне для досягнення цілей кримінального провадження.
За таких обставин клопотання слідчої підлягає частковому задоволенню
Згідно ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Як передбачено ч.10 ст. 170 КПК України, не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зазначені положення закону кореспондуються з положеннями статті 100 КПК, відповідно до якої речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю (ч.1 ст.100 КПК).
Відтак, виходячи з розумності і співрозмірності обмеження права власності на підставі вище викладених обставин, та наслідки арешту майна для підозрюваного, або ж третіх осіб слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.
Керуючись вимогами ст. ст.98,167,169,170-174 КПК України, суд, -.

ухвалив:

Клопотання начальника СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183 від 16.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України задоволити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки ФОЛЬКСВАГЕН ГОЛЬФ чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_9 та знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою запобігання його подальшого відчуження, збереження та визнання речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом заборони відчуження.

В решті клопотання відмовити.

Негайно повернути автомобіль марки ФОЛЬКСВАГЕН ГОЛЬФ чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали після її постановлення вручити прокурору, слідчому, користувачу майна.

Виконання ухвали покласти на Звенигородський ВП ГУ НПУ в Черкаській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст виготовлено 27.02.2018р.

Слідчий суддя Звенигородського районного суду
Черкаської області ОСОБА_1