Справа № 487/4775/17
Провадження № 1-кп/487/465/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002935 від 26.07.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, було визначено головуючого суддю, - ОСОБА_1 та передано кримінальне провадження - 11.09.2017 року.
Ухвалою суду від 12.09.2017 року по справі призначено підготовче судове засідання на 14.09.2017 року.
В підготовчому судовому засіданні сторони просили призначити справу до судового розгляду, при цьому потерпілий наполягав на розгляді в одному провадженні кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .
Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам закону, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Тобто, обвинувальний акт прокурора є особливим процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування. Призначивши своєю ухвалою судовий розгляд на підставі обвинувального акту (ст.316 ч.І КПК України), суд тим самим відкриває прокурору шлях до реалізації ним свого конституційного права і обов`язку щодо підтримання державного обвинувачення (ст.121 п.1 Конституції України). Велика значимість обвинувального акта, як процесуального рішення, ставить непересічні вимоги до змісту та процедури його складання і переліку додатків до нього, передбачених ст.291 КПК України, які слід неухильно й прискіпливо виконувати .
Відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ст. 291 ч.2 КПК України.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ст. 291 ч.2 КПК України.

Згідно п.3 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Проте, в порушення зазначеного в обвинувальному акті, затвердженому прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , відсутні відомості щодо місця народження потерпілого, його громадянства, як цього вимагає п.3 ч.2 ст.291 КПК.
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачуваним по даному кримінальному провадженню є неповнолітня особа.
Відповідно до положень ст.44 КПК України законний представник неповнолітнього обвинувачуваного користуються процесуальними правами особи, яку вони представляють, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо обвинувачуваним і не може бути доручена представнику.
Також, відповідно до ч.1,2 ст.488 КПК України батьки або інші законні представники неповнолітнього обвинуваченого беруть участь у кримінальному провадженні, законні представники викликаються в судове засідання.
Хоча у ст. 291 КПК України прямо не зазначена вимога вказувати анкетні дані законних представників неповнолітнього обвинуваченого, однак зважаючи на його правовий статус, що вони є сторонами кримінального провадження і їх повідомлення про час і місце судового провадження в будь-якій судовій інстанції є обовязковим, то на думку суду, в обвинувальному акті повинно обовязково бути зазначені анкетні відмості (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) законного представника обвинуваченого.
Відсутність в обвинувальному акті анкетних відомостей захисника у даному кримінальному провадженні позбавляє суд можливості належним чином повідомити останнього про час та місце підготовчого судового засідання і унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки це є перешкодою суду в подальшому ухвалити законне та обґрунтоване рішення, враховуючи положення ст.412 КПК України, згідно яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.
Згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту має бути додано розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Так, відповідно до ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, зокрема підозрюваному та його захиснику. Суд вважає, що ця вимога закону належним чином не виконана.
В контексті застосування норм ст.291, 293 КПК України обвинувальний акт вручається підозрюваному після його складання, підписання, затвердження. Між тим, як вбачається з розписки обвинуваченого, ОСОБА_4 отримав обвинувальний акт 08.08.2017 року, не зважаючи на те, що затверджений обвинувальний акт 08.09.2017 року.
Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до розписок про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від обвинуваченого ОСОБА_4 , представника обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , всі вони надані прокурору Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_3 , натомість обвинувальний акт затверджений прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області. Прокуратури Заводського району м. Миколаєва на разі не існує, суд вважає, що відповідні розписки повинні були бути надані прокурору Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_4 разом з неповнолітнім ОСОБА_8 ( кримінальне провадження №0001797 щодо якого скеровано до Заводського районного суду м. Миколаєва) обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном(розбій), поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Згідно ч.1 ст.334 КПК України, матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу, а саме можуть бути об`єднані матеріали кримінальних проваджень щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення.
Підставами для об`єднання судом матеріалів кримінального провадження є надходження до суду обвинувальних актів щодо однієї особи за вчинення різних кримінальних правопорушень та щодо декількох осіб за вчинення одного і того ж правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акту та достовірно встановлено в судовому засіданні, в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0001797 відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, однак ніяких мір для об`єднання кримінальних справ в одне провадження не було прийнято, а розгляд двох справ щодо декількох осіб за вчинення одного і того ж правопорушення , які перебувають в провадженні різних суддів одночасно порушує конституційні права, а тому є доцільним передання даного обвинувального акту для вирішення питання про об`єднання з кримінальним провадженням №0001797 відносно ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Окрім того, діючий кримінальний процесуальний закон встановлює дві процесуальні дії щодо складання обвинувального акту, а саме, його підписання, а також його затвердження. На виконання вимог закону, Генеральний прокурор України видав наказ №103 від 24.02.2016 року, яким затвердив Інструкцію з діловодства в органах прокуратури.
Так, у відповідності до п.9.5.1 Інструкції, засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки. Однак, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 в порушення зазначених вимог скріплений печаткою «Для пакетів».
Тобто, саме підписання обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису гербовою печаткою, надає йому статусу офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором.
Пункт 18.2.1 вказаної Інструкції передбачає, що процесуальні документи, які складені в органах прокуратури, повинні бути посвідчені та завірені печатками.
Відповідно до Додатку 61 Інструкції, процесуальні документи повинні засвідчуватися гербовою печаткою прокурором, який здійснював процесуальне керівництво.
Також, відповідно до п.п.1.12, 1.16 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої Наказом ГПУ №103 від 24.02.2016 року, вимоги Інструкції обов`язкові для кожного працівника прокуратури та порушення вимог цієї Інструкції тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.
Обвинувальний акт є процесуальним документом, який свідчить про закінчення досудового слідства та з яким прокурор звертається до суду. Скріплення обвинувального акту печаткою "Для пакетів", суд розцінює як неналежне його затвердження, тобто порушення вимог ч. 1 ст. 291 КПК України.

Аналогічні вимоги містить п. 73 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим,місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою КМУ № 1242 від 30.11.2011 року.

Крім того, дана справа надійшла до суду прошита, проте не пронумерована, з відсутнім описом справи, тоді як згідно вимог п. 15 Додатку 7 до п. 73 Типової інструкції, опис повинен бути скріплений гербовою печаткою, однак обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 скріплений печаткою "Для пакетів", що є порушенням вимог законодавства.
Таким чином, судом встановлено, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам загальних засад кримінального провадження, а саме ст. 9 КПК України, відповідно до якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади, зобовязані неухильно додерживатись вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надано Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, що унеможливлює призначення кримінального провадження з цим обвинувальним актом до судового розгляду.
Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строків запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України , а саме: може ухилятися від явки до суду, раніше в період дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту з корисливих мотивів вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, матиме можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та може вчинити інше кримінальне правопорушення, а стан здоров`я не перешкоджає його утриманню в СІЗО.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого та його законний представник вважали можливим застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки раніше йому обирався такий вид запобіжного заходу та він виконував покладені на нього обовязки та не порушував їх.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисник ата законного представника.
В судовому засіданні потерпілий підтримав клопотання прокурора.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:
Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судовий розгляд по справі не розпочався, але у обвинуваченого 19.09.2017 року закінчується строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, оцінюючи всі обставини у їх сукупності, у тому числі беручи до уваги особу обвинуваченого те, що він судимий 16.08.2017 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 187 КК України, наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, оскільки будучи обвинуваченим за вчинення ч.1 ст. 187 КК України, в період дії відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту з корисливих мотивів вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та е вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою,з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді та виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а стан здоров`я не перешкоджає його утриманню в СІЗО.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовженняОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 291, 314, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002935 від 26.07.2017 року, відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 187 КК України повернути прокурору Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області.
Клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 12.11.2017 року до 17-00 годин.

Копію ухвали надіслати начальнику СІЗО м. Миколаєва.

Ухвала суду, в частині повернення повернення обвинувального акту прокурору, може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1