Справа № 369/4569/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1070/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 26.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

сурдоперекладача ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда 3-ї групи з народження, уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому основне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Постановлено цивільний позов потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 113701 гривню 20 копійок у відшкодування матеріальної шкоди та 9523 гривні 45 копійок у відшкодування моральної шкоди.

Цим же вирок вирішено питання щодо судових витрат.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 19 вересня 2014 року о 18 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджав з прилеглої території автодороги Київ-Одеса, яка закрита для проїзду транспортних засобів для проведення ремонтних робіт, в районі 19км.-350 метрів, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не дав дорогу транспортним засобам, що рухалися по ній, внаслідок чого виїхав на дорогу Київ-Одеса, де допустив зіткнення з мотоциклом «Honda G1 1800», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по автодорозі Київ-Одеса в напрямку м. Одеса.

В результаті ДТП водій мотоцикла «Honda G1 1800» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 90/Д від 24.04.2015р. відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 грубо порушив п.п.1.5; 2.3«б»; 10.1; 10.2 ПДР України, що стало причиною виникнення і настання даної ДТП і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року скасувати та закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що докази вини підсудного за оскаржуваним вироком підтверджують лише факт ДТП за участю транспортних засобів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та отримання ОСОБА_10 тілесного ушкодження, однак жодним чином не підтверджують вину саме ОСОБА_7 . Тобто покладені в основу вироку докази винуватості саме ОСОБА_7 вини його не підтверджують.

Що стосується доказу вини висновку експерта № 5-01/312 від 27.04.2015р., особливо стосовно «заданих експерту вихідних даних за яких водій мотоцикла не мав можливості уникнути зіткнення..» апелянт вказала, що сумнівність саме заданих даних і виключення цього висновку з доказів порушувалося в суді, оскільки вихідні дані взяті лише зі слів ОСОБА_10 , як щодо швидкості на відрізку дороги з обмеженням так і щодо порушення ПДР щодо обгону на зазначеному відрізку дороги. Дане клопотання захисту мотивувалося і тим, що слідчі дії проводилися однобоко, без участі другого учасника ДТП, без врахування вихідних даних про здійснення обгону водієм мотоцикла, хоча ці обставини, а саме встановлення швидкості обох транспортних засобів згідно практикою ВСУ має суттєве значення для об`єктивної оцінки пояснень учасників ДТП та встановлення винуватості, однак суд зазначене клопотання безпідставно відхилив, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України є підтвердженням неповноти судового розгляду.

Сторона захисту вказала, що показання потерпілого і обвинуваченого є суперечливими і з обставинами справи, за обвинувальним актом, не узгоджуються. Суд цьому правильної оцінки не дав, будучи завідомо переконаним у правильності обвинувального акта прокуратури і фактичними обставинами справи не переймаючись.

Крім того, апелянт вказала, що суд задовольняючи цивільний позов частково, формулюванням ступеню сили удару, що спричинив рівень пошкодження автомашини, погоджується з наявністю вини потерпілого грубого порушення вимог п.12.3 ПДР України, а саме перевищення швидкості. А тому, якщо врахувати те, що потерпілий здійснював обгін на відрізку дороги, де це заборонено, то в його діях є порушення і п.14.2 та п.14.6 ПДР України. Таким чином, навіть при доведеності ОСОБА_7 вина обох водіїв є рівнозначною, що є суттєвою ознакою для визначення частки відшкодування шкоди за пошкоджені автотранспортні засоби, а тому вважає, що в задоволенні цивільного позову має бути відмовлено повністю.

Апелянт вказала, що оскільки достатні докази для доведення винуватості особи в суді не встановлені і вичерпані можливості їх отримати згідно з п. 3 ч. 1 ст. 248 КПК України та ст. 417 КПК України, кримінальне провадження закривається апеляційною інстанцією після скасування вироку.

В запереченнях потерпілий ОСОБА_10 вказав, що доводи апеляційної скарги вважає надуманими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах законодавства України, а тому апеляційна скарга не може бути задоволеною. Потерпілий зазначив, що під час ДТП саме він, а не ОСОБА_7 отримав тілесне ушкодження, оскільки останній ніяких тілесних ушкоджень не отримав, то в його діях взагалі не може бути складу вказаного злочину, що спростовує твердження апелянта. Потерпілий зауважив, що швидкість його руху в даному випадку не має значення, адже він рухався головною дорогою відносно ОСОБА_7 , і саме ОСОБА_7 , здійснюючи маневр повороту ліворуч з виїздом на головну дорогу, повинен був надати перевагу в русі всім транспортним засобам, що рухалися по ній, незалежно від напрямку руху та швидкості. Вина ОСОБА_7 у вчиненні ДТП, на думку потерпілого, була раніше встановлена судами при розгляді справи про адміністративне правопорушення та цивільної справи про відшкодування шкоди. Крім того, потерпілий вказав, що апелянт, заперечуючи проти заявленого розміру матеріальної шкоди, повинен довести свої заперечення, що ним не було зроблено. Натомість, потерпілим було надано до суду належний доказ, а саме висновок експерта (висновок експертного авто товарознавчого дослідження), а також рішення суду у цивільній справі, яким також було встановлено розмір спричиненої йому діями ОСОБА_7 матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , за допомогою сурдоперекладача ОСОБА_9 , котрі подану апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задоволити, думку прокурора, котрий апеляційну скаргу не підтримав та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його визнано винним та засуджено, доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку, а саме: заявою потерпілого ОСОБА_10 , в якій останній просить внести відомості в ЄРДР та притягнути ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 286 КК України (т. 1 а.с. 9); випискою з історії хвороби стаціонарного хворого, згідно якої у потерпілого ОСОБА_10 виявили уламковий перелом ДЕМ лівої променевої кістки за зміщенням уламків (т. 1 а.с. 11); протоколом огляду технічного стану автотранспорта, згідно якого оглянуто мотоцикл HONDA НОМЕР_2 та виявлено механічні пошкодження (т. 1, а.с. 17); протоколом огляду технічного стану автотранспорта, згідно якого оглянуто автомобіль «Hyundai Accent» д.н. НОМЕР_1 та виявлено механічні пошкодження (т. 1, а.с. 18); схемою організації руху при проведенні капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 17+740-км 21+600, яка підтверджує що в цей період коли сталося ДТП на даному участку автодороги проводилися ремонтні роботи (т. 1 а.с. 32); листом ДС «Альтком» від 15.04.2015р. згідно якого, станом на 19.09.2014р. на ділянці автодороги, де сталася ДТП, діяло обмеження в швидкості 50 км на годину (т. 1 а.с. 33); протоколами проведення слідчих експериментів від 09.04.2015р. та 15.04.2015р. за участю потерпілого ОСОБА_10 , згідно яких потерпілий на місці події відтворив обставини ДТП та визначені вихідні дані для проведення авто технічної експертизи (т. 1 а.с. 34-37, 42-43); висновком експерта № 90/Д від 24.04.2015р., згідно якого, згідно наданій медичній документації та висновку консультанта рентгенолога КОБ СМЕ у ОСОБА_10 мався перелом епіметадіафізу лівої променевої кістки зі зміщенням відломків, який утворився від дії тупого предмету, можливо в термін та за обставин, вказаних в описовій частині постанови та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для зрощення перелому необхідно термін більше 21 дня (т. 1 а.с. 39); висновокм експерта № 5-01/312 від 27.04.2015р., згідно якого в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.2, 10.1 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації, водій мотоциклу «HONDA GI 1800» р.н. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних, водій мотоцикла «HONDA GI 1800» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_3 шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху, рухаючись як з допустимою, так і обраною швидкістю руху (т. 1 а.с. 48-50).
Дослідивши надані докази в їх сукупності, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що дії інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати вирок суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у разі виконання в заданій дорожній ситуації обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.п. 10.2, 10.1 Правил дорожнього руху України, зіткнення транспортних засобів та наслідків, що потягло за собою це зіткнення, не відбулось би.
Щодо доводів апелянта про неправильне вирішення цивільного позову то вони також до задоволення не підлягають .
Суд першої інстанції врахувавши, що потерпілий ОСОБА_10 в момент настання події дорожньо-транспортної пригоди допустив грубу необережність, а саме значно перевищив максимально допустиму на даній ділянці автодороги швидкість руху транспортного засобу, яким він керував, що сприяло як виникненню так і збільшенню шкоди, цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди задоволив частково.
За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування - не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року, стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: