Номер провадження: 11-сс/785/276/18
Номер справи місцевого суду: 513/1214/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Саратського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000587 від 02.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого слідчого відділення Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області, погоджене з прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000587 від 02.12.2017 року, та накладений арешт на автомобіль марки ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 і зберігається на майданчику зберігання речових доказів Саратського ВП Білгород Дністровського ВП ГУНП в Одеській області.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що даний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000587, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КК України, слідчий довів необхідність арешту з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.

На дану ухвалу представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого по арешт майна.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду щодо того, що є всі підстави вважати, що транспортний засіб використовувався для пересування злочинців до місця скоєння злочину, тобто як знаряддя злочину, не базується на доказах. Так, адвокат ОСОБА_7 вказує, що є тільки констатація факту спроби невідомими особами відчинити транспортний засіб та втекти з місця пригоди, жодного доказу на підтвердження цього не має, відсутні показання свідків, які б бачили, що саме вказані дві особи приїхали на даному автомобілі до місця пригоди, не має речових доказів чи будь-яких інших доказів використання вказаного автомобіля в якості знаряддя злочину. Також апелянт зазначає, що власник автомобіля ОСОБА_6 не викликався до судового засідання для розгляду даного клопотання, хоча прізвище та адреса проживання останнього були відомі слідчому судді на момент отримання клопотання, а тому апелянт вважає, що слідчим суддею були порушені вимоги кримінального процесуального законодавства щодо обов`язковості участі власника під час розгляду клопотання по арешт його майна.

Прокурор був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, однак в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи клопотання, колегія суддів доходить висновків про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зокрема, слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, зокрема, у клопотанні не вказано: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Крім того, у клопотанні взагалі не обґрунтовано, доказом яких саме обставин може бути автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт, а також не зазначено, якими саме доказами підтверджуються твердження слідчого про те, що зазначене майно використовувалось для досягнення злочинної мети особами, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

До клопотання слідчого не долучені процесуальні документи, які свідчили би про проведення будь-яких слідчих дій, направлених на з`ясування обставин та мети, з якою особи, які підозрюються у вчиненні злочину, намагались проникнути до арештованого автомобіля. Власник транспортного засобу з цього приводу також допитаний не був.

За наявних недоліків клопотання та доданих матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про відсутність необхідності накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним,необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим вважає за необхідне її задовольнити частково, оскаржувану ухвалу - скасувати, а клопотання - повернути прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 399, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Саратського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000587 від 02.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, встановлених апеляційним судом, протягом 72 годин з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4