УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2017 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про арешт майна, подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 15 лютого 2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 із клопотанням про арешт майна, мотивуючи свої вимоги тим, що прокуратурою Запорізької області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 15 лютого 2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України.

04.12.2017 у даному кримінальному провадженні було проведено санкціонований обшук за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пр. Свободи, 174, за результатом якого вилучено копію договору найму № 55 від 02.01.2017 між ПП «Фірма «Мірана» та ТОВ «Апейон» на 4 аркушах, 50 картонних коробок, в якій у кожній знаходиться по 600 пачок сигарет «Прима класична» ДСТУ 3995-2004 19 грн. у загальній кількості 30 000 пачок.

Тому з метою забезпечення кримінального провадження, а саме збереження речових доказів, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вищезазначене тимчасово вилучене майно.

Від прокурора та представника власника майна надійшли заяви про розгляд клопотання у їх відсутність, без проведення фіксації процесу технічними засобами в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання, матеріали, якими прокурор обґрунтовує його доводи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Прокурор у своєму клопотанні просила накласти арешт на вищезазначене майно з метою збереження речових доказів.

Разом із тим, додані до клопотання матеріали не посвідчують, що копія договору найму № 55 від 02.01.2017 між ПП «Фірма «Мірана» та ТОВ «Апейон» на 4 аркушах, 50 картонних коробок, в якій у кожній знаходиться по 600 пачок сигарет «Прима класична» ДСТУ 3995-2004 19 грн. у загальній кількості 30 000 пачок, вилучені в ході обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді від 07.11.2017, мають доказове значення у кримінальному провадженні, та містять інформацію, яка може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження здійснюється за фактами ухилення від сплати податку на додану вартість, сприяння в такому ухиленні, створенні фіктивних підприємств, що підтверджено витягом з кримінального провадження. Разом із тим, у клопотанні прокурора відсутнє обґрунтування того, що вилучені речі та копія документа відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, що вони є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Інших підстав для накладення арешту на майно прокурором не наведено.
Підсумовуючи викладене, на даний час не вбачається наявність всіх передбачених законом підстав для накладення арешту на майно, з огляду на що у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 170 173, 167 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1