Справа № 496/2309/17
Провадження № 1-кп/496/14/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Булатівка, Тарутинського району Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, офіційно не одруженого, раніше судимого 06 серпня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном строком на 3 роки, знятий з обліку 22 липня 2013 року у зв`язку із відміною звільнення від відбування покарання з іспитовим строком і направлений до місць позбавлення волі, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Біляївський районний суд Одеської області розглядає зазначене кримінального провадження.
21 березня 2018 року спливає двомісячний термін тримання ОСОБА_4 під вартою.
Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Обвинувачений вважав за можливе вирішити питання про продовження строку тримання під вартою на розгляд суду.
Захисник вважав за можливе вирішити питання про продовження строку тримання під вартою на розгляд суду.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у злочині, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родин й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Відповідно до ч. 6 ст. 3 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктом якого є право власності на майно, що є непорушним принципом національного та міжнародного права. На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме непорушності права власності, що також закріплено в ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Отже тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод. Зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Не всі свідкі по справі допитані, а обвинувачений не визнає вини.
Тому, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання ризикам врахованим при обранні запобіжного заходу.
Таким чином, вислухавши думку учасників процесу та приймаючи до уваги, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, та території Біляївського району міцних соціальних зв`язків не має, раніше неодноразово судимий та має не відбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеса від 06 серпня 2012 року, був оголошений в розшук ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2017 року за переховування від органів слідства, схильний до скоєння злочинів, може продовжити займатися злочинною діяльністю, переховуватись від суду, що свідчить про неможливість на даний час запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою до 10 травня 2018 року та відсутності обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів.
З огляду на вищезазначене керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 314 315,331, 395 КПК України суд, -
У Х В А Л И В:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 діб, а саме з 12 березня 2018 року до 10 травня 2018 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ОСІ.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1