490/738/18 30.03.2018
н/п 1-кс/490/2428/2018
Справа № 490/738/18
У Х В А Л А
28 березня 2018 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Миколаєва, громадянину України, національність українець, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6
27.03.2018 року слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням погодженним із прокурором ОСОБА_4 про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою, підозрюваному у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, підозрюваний та захисник проти клопотання заперечуували, просили змінити запробіжний захід на домашній арешт, оскільки ризики на які посилається у клопотанні слідчий не обгрунтовані.
Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного.
Досудовим розслідуванням ОСОБА_3 , підозрюється у підбурюванні до давання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто у кримінальному правопорушенні передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України.
З метою запобігання спроби ОСОБА_3 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідка, продовжити злочинну діяльність, ухвалою слідчого судді від 02.02.2018 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартоюз правом внесення застави.
Допитаний у якості підозрюваного ОСОБА_3 вину не визнає, своїми показами заперечує причетність до інкримінованого йому злочину.
Строк тримання ОСОБА_3 під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2018 спливає 31.03.2018.
Проте, як зазначає прокурор, закінчення досудового розслідування до зазначеного строку не виявляється можливим у зв`язку з тим, що до направлення кримінального провадження до суду з обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 291 КПК України потрібно виконати певний обсяг роботи.
Обставинами, що перешкоджали проведенню та завершенню здійснення вказаних процесуальних дій раніше, є тривалість проведення розсекречення матеріалів за результатами проведення негласних слідчих дій, нові обставини, що виникають в ході проведення досудового розслідування, складність кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення виконання покладених на ОСОБА_3 процесуальних обов`язків,у слідчого виникла необхідність звернутися до слідчого судді із клопотанням продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України. ОСОБА_3 має постійне місце проживання, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, проживає однією сімєю із матірю, яка є інвалідом ІІІ групи, сином ОСОБА_7 , який хоча і повнолітній але навчається на контрактній основі в Миколаївському коледжі транспортної інфраструктури і потребує утримання з боку батьків..
Відповідно до п. "с" ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити її належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Оцінюючи доводи прокурора про необхідність продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою через ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, суд констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Крім того, прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Виходячи з доведеності обґрунтованості підозри в частині, наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає наявними всі підстави для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а також покладення на підозрювану обов`язків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.
Вирішуючи, який запобіжний захід застосувати, слідчий суддя у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України враховує обставини та наслідки кримінального правопорушення, тяжкість покарання за ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України, доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, та вважає за належне застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного фактичного проживання цілодобово, який в повній мірі зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотанням ризикам та гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Крім того, виходячи з викладеного вважаю за належне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, суд, -
Клопотання слідчого СВ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою з правом внесення застави на домашній арешт з забороною залишати житло цілодобово, за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 27 травня 2018 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;
- цілодобово не відлучатися з місця свого проживання, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
- утримуватися від спілкування з ОСОБА_8 та усіма свідками у цьому кримінальному провадженні.
Підозрюваного ОСОБА_3 негайно доставити до місця проживання: АДРЕСА_1 та звільнити.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області у порядок та строки передбачені КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1