Справа пр. №1-кс/756/1857/17

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2017 року м. Київ
Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_6 , про арешт майна,
в с т а н о в и в:
Слідчий СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.
Слідчий у своєму клопотанні зазначив, що допитані у якості свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали свідчення, що ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомив їм, що він зберігає вдома бойовий пістолет, патрони до нього та патрони автоматичної гвинтівки.
Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 від 22 вересня 2017 року згадане майно було визнано речовими доказами, а тому, покликаючись на ч. 3 ст. 170, ч. 5 ст. 171 КПК, слідчий просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане ним клопотання про накладення арешту, просив суд його задовольнити.
ОСОБА_4 та його представник у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, позаяк сторони кримінального провадження не заявляли відповідного клопотання.
Заслухавши думку слідчого, ОСОБА_4 та його представника, дослідивши клопотання, копії наданих документів, слідчим суддею встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 від 22 вересня 2017 року майно, вилучене під час обшуку у ОСОБА_4 , було визнано речовими доказами, а тому, покликаючись на ч. 3 ст. 170, ч. 5 ст. 171 КПК, слідчий просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
За приписами п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 117, 167, 170, 171, 172, 173, 234, 236, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_6 , про арешт майна, вилученого 19 вересня 2017 року під час проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 .
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1