Справа № 562/3961/17

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , вночі 06.08.2017 року, перебуваючи в спальному вагоні військового ешелону під час слідування від АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно викрав належну ОСОБА_5 банківську карту «ПриватБанку».
Наступної ночі 07.08.2017 року, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний намір та діючи умисно, з метою зміни пін-коду на банківській карті та зняття з неї грошових коштів, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, із спального вагону військового ешелону, таємно викрав мобільний телефон марки «Меіzu Pro 6», вартістю 6000 гривень, в якому містилася сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 35 гривень та сім карта оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 40 гривень.
Своїми умисними протиправними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 6075 гривень.
Крім того, ОСОБА_4 , попередньо змінивши пін-код належної ОСОБА_5 банківської карти «ПриватБанку» за допомогою мобільного телефону «Меіzu Pro 6», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів, 07.08.2017 року в період часу з 14:50 год. по 14:56 год. перебуваючи в магазині «НашКрай» по вул. Шкільна, 27 в м. Здолбунів Рівненської області, шляхом розрахунку за придбані товари банківською карткою ОСОБА_5 , таємно викрав його грошові кошти в сумі 1269,29 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та в своїх показах повідомив, що він вночі 06.08.2017 року, перебуваючи в спальному вагоні військового ешелону під час слідування до військового полігону, що в с. Тучин Рівненської області, таємно викрав належну ОСОБА_5 банківську карту «ПриватБанку». Наступної ночі 07.08.2017, продовжуючи свій злочинний намір з метою зміни пін-коду на банківській карті та зняття з неї грошових коштів, таємно викрав у ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Меіzu Pro 6».
Крім того, обвинувачений зазначив, що попередньо змінивши пін-код належної ОСОБА_5 банківської карти «ПриватБанку» за допомогою мобільного телефону «Меіzu Pro 6», 07.08.2017 року перебуваючи в магазині «НашКрай» по вул. Шкільна, 27 в м. Здолбунів Рівненської області, шляхом розрахунку за придбані товари банківською карткою ОСОБА_5 , таємно викрав його грошові кошти в сумі, що становить приблизно 1250 грн.
Беручи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчинених злочинах, його показання відповідають суті пред`явленого обвинувачення, суд за згодою учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. При цьому суд переконався у тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, які б підлягали б доказуванню і ними не заперечуються, та сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_4 , у скоєних кримінальних правопорушеннях доведена повністю.
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, які виразилися у таємному викраденні чужого майна; за ч. 2 ст. 185 КК України, які виразилися у таємному викраденні чужого майна повторно.
При обранні виду та визначенні міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує, що злочини, в яких він обвинувачується, згідно ст.12 КК України середньої тяжкості, думку потерпілого, якому частково відшкодовано матеріальну шкоду, позицію прокурора, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, військовослужбовець збройних сил України, водій паропровідник польової лазні взводу матеріального забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_2 отримав статус учасника бойових дій, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.
Враховуючи вище викладене, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів у межах санкцій статтей, що передбачають відповідальність за вчинені злочини у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В судовому засіданні прокурор не заперечував проти застосування до обвинуваченого ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до вимог абзацу 7 п. г) ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинувачений надав свою згоду про застосування до нього амністії. З наслідками застосування амністії ознайомлений.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього протягом останніх десяти років не застосовувалась.
Оскільки злочини, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, згідно зі ст. 12 КК України не відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та не є діяннями, передбаченими ч. 2-4 ст. 408, ст. 410, ч. 2-4 ст. 411 КК України, вчинені особою, яка згідно посвідчення серії НОМЕР_2 отримала статус учасника бойових дій, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжні заходи по кримінальному провадженні не застосовувалися.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.100, 368-371, 374-376, 395 КПК України, суд -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених, ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року і 2 (двох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і 2 (два) місяці.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази по справ, а саме: оптичний диск CD-R, 700 mg, 80 min, та оптичний диск «DVD_R, 4,7 GB, 120 min» - залишити в матеріалах справи.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення а обвинуваченому в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.
Суддя: ОСОБА_1