Справа № 755/2274/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі трьох професійних суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0015669 від 12.11.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, громадянина України, не одруженого, з незакінченою вищою освітою, працюючого у ТОВ «Майком», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :
судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 11.11.2016 приблизно о 14:00 год. прийшов за адресою: АДРЕСА_2 , до своєї колишньої дружини ОСОБА_9 для зустрічі зі своєю малолітньою дитиною.

Приблизно о 17 год. 30 хв. повернувся з роботи ОСОБА_6 , який проживає разом зі ОСОБА_9 у вказаній квартирі та, приблизно о 23:00 год. пішов з останньою та її дитиною спати в кімнату № 2, а ОСОБА_8 , мотивуючи пізній час та відсутність грошових коштів на таксі, залишився переночувати в кімнаті № 1, де безпосередньо вживав алкогольні напої.

12.11.2016 приблизно о 02 год.00 хв., в житловій кімнаті № 1 вказаної квартири, у ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, на грунті ревнощів до ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , у вказаний час, пішов до кухонної кімнати даної квартири та взяв кухонний ніж, та направився до кімнати № 2, де, керуючись мотивом ревнощів та злості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_6 , умисно заподіяв останньому різану рану шиї зліва з ушкодженням внутрішньої яремної вени.

Тим самим, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 з різаною раною шиї вистрибнув через балкон даної квартири, щоб врятуватися від продовження злочинних дій ОСОБА_8 .

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, обвинувачений, будучи допитаним у судовому засіданні пояснив, що, у цій ситуації, у світлі, фактичних обставин справи щодо часу та місця є дійсними, але у нього був умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, а не на вбивство.
Також, обвинувачений зазначив, що з 2010 року перебував з ОСОБА_9 в цивільному шлюбі.

В 2014 році в них народилася донька.

У літку 2016 року вони розійшлися та донька стала проживати окремо від нього з матір`ю.

Так, 11.11.2016 він скучив за дитиною та вирішив навідати її, тож прийшов до них в гості за місцем їх проживання.

Приблизно об 11 год. 00 хв. ОСОБА_10 відкрила двері та він повідомив, що приїхав до дитини, але нічого з собою не привіз, так як не знав, чи вони вдома, з огляду на що вони пішли до магазину «АТБ», що поруч з їхнім будинком, та повернувся приблизно через 15 хв. з продуктами харчування, зокрема, придбали йогурт, банани, ковбасу, сосиски та горілка «Хлібний дар» 1 літр.

ОСОБА_10 приготувала дитині суп, надалі сіли за стіл обідати, та стали, зокрема, вживати горілку.

Приблизно о 17 18 годині прийшов з роботи його троюрідний брат

новий чоловік-співмешканець ОСОБА_11 , вони спілкувалися, потерпілий реагував нормально на його присутність в квартирі.

ОСОБА_12 з ними спиртні напої не вживав.

Після того, як закінчилась придбане спиртне, обвинувачений пішов знову за горілкою (точний час не пам`ятає, десь, після 19 год.) та повернувся з пляшкою «Хлібний дар» 0,7 л.

Приблизно о 22 год. потерпілий лежав в залі, ОСОБА_10 сиділа за столом та пила каву, а він допивав горілку, та з урахуванням того, що був уже пізній час, й на поїздку додому на таксі потрібно було витрачати значні кошти, він залишився переночувати в залі, а вони приблизно о 01 год. 40 хв. 12.11.16 пішли спати в маленькій кімнаті (далі кім. №2), до якої він, надалі, заходив декілька разів і кликав ОСОБА_10 вийти на балкон палити, поговорити, вона вийшла до нього.

Вдруге, коли зайшов, ОСОБА_10 відмовилась вийти поговорити, а потерпілий, сказав, щоб він заспокоївся, і не заважав їм спати.

Він повернувся на кухню, посидів, якийсь час, потім взяв на столі ножа, та в чергове зайшов в кімнату з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, так як хотів його, у такий спосіб, усунути з свої сім`ї, аби він не займав його місця в його родині, та аби він мав змогу бути поряд з донькою, виховувати її, спостерігати за нею, навчати, допомагати, як і кожний батько, та з ОСОБА_10 , й тримаючи в руці даного ножа наблизився до їхнього ліжка і наніс удар в шию потерпілому зліва.

Потім потерпілий з різаною раною шиї вистрибнув через балкон даної квартири, а він вийшов з кімнати, пішов на кухню, помив ніж та пішов з квартири.

Також, останній вказав, що донька для нього є всім, його світом, сенсом життя, тож він хотів, будучи в стані сп`яніння та через відчуття відчаю, повернути собі у такий спосіб своє місце поряд з нею.

Вказані показання обвинуваченого суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що обвинувачений, як він указує особисто, у момент нанесення ушкодження хотів усунути з свої сім`ї, повернувши собі у такий спосіб своє ж місце поряд з донькою та ОСОБА_10 , що, на думку суду, з огляду на кінцеву ціль та мету, указує на те, що умисел останнього був усе ж таки на умисне вбивство.

Також, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_6 надав суду показання в яких підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, способу вчинення, зокрема, вказав на те, що 12.11.2016 приблизно о 17:30 год. повернувся з роботи додому.

ОСОБА_10 спілкувалася, у цей час, з обвинуваченим, він також, певний період посидів з ними та, десь о 23:00 год. пішов з нею та дитиною спати в кімнату № 2, а ОСОБА_8 , мотивуючи пізній час та відсутність грошових коштів на таксі, залишився переночувати в кімнаті № 1.

12.11.2016 приблизно о 02 год.00 хв., ОСОБА_8 зайшов у їхню кімнату вчергове та умисно заподіяв йому різану рану шиї зліва.

Він вибіг з кімнати, обвинувачений рушив за ним, однак він встиг з різаною раною шиї вистрибнув через балкон квартири.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини визначені ст. 91 даного Кодексу, а саме, час, місце та спосіб вчинення злочину.

Крім того, будучи допитаною, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 надала суду показання в яких підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, способу вчинення, зокрема, вказала на те, що з 2010 року перебувала з обвинуваченим в цивільному шлюбі.

В 2014 році в них народилася донька.

У літку 2016 року вони розійшлися та донька стала проживати з нею.

Так, 11.11.2016 обвинувачений прийшов навідати доньку, тож прийшов до них в гості за місцем їх проживання.

Приблизно о 11:00 год. вони пішли до магазину «АТБ», що поруч з їхнім будинком, та повернувся приблизно через 15 хв. з продуктами харчування, зокрема, придбали йогурт, банани, ковбасу, сосиски та горілка «Хлібний дар» 1 літр.

Вона приготувала дитині суп, надалі сіли за стіл обідати, та стали, зокрема, вживати горілку.

Приблизно о 17 18 годині прийшов з роботи її чоловік - потерпілий, вони разом спілкувалися, потерпілий реагував нормально на присутність обвинуваченого в квартирі.

ОСОБА_12 з ними спиртні напої не вживав.

Після того, як закінчилось придбане спиртне, обвинувачений пішов знову за горілкою та повернувся з пляшкою «Хлібний дар».

Приблизно о 22 год. потерпілий лежав в залі, вона сиділа за столом, а обвинувачений допивав горілку, та з урахуванням того, що був уже пізній час, й на поїздку додому на таксі потрібно було витрачати значні кошти, він залишився переночувати в залі, а вони приблизно о 01 год. 40 хв. 12.11.16 пішли спати в кім. № 2, до якої він, надалі, заходив декілька разів і кликав її вийти, вона виходила до нього.

Вдруге, коли зайшов, вона відмовилась вийти поговорити, а потерпілий, сказав, щоб він заспокоївся, і не заважав їм спати.

Після цього, обвинувачений втретє забіг в кімнату (світло було вимкнене повністю, так як дитина спала), тримаючи, скоріш за все в правій руці, кухонного ножа та підбіг до ліжка (вона лежала з краю, а потерпілий під стінкою), й наніс ним не мкенше двох ударів, завдавши потерпілому, який намагався її захистити, порізи шиї, від чого одразу полетіли бризги крові.

ОСОБА_8 став кричати та направився ближче до кухні (поряд санвузол), а потерпілий підскочив і побіг в кім № НОМЕР_1 , де бул увімкнено світло, ближче до балкону і кричав.

Обвинувачений побіг за ним до балкону, але ОСОБА_12 вистрибнув через балкон в нижній білизні та побіг у невідомому напрямку.

В цей час вона вирішила зателефонувати в поліцію, проте обвинувачений утримував її на кухні, був дуже агресивний, але не бив.

Впевнившись в тому, що потерпілого немає, відмив руки від крові та пішов з квартири геть, а вона зателефонувала до поліції.

По прибуттю СОГ було оглянуто квартиру, вилучено певні речі, зокрема, ніж.

Також, свідок зауважила, що, на її переконання, обвинувачений хотів убити саме її, однак в наслідок збігу обставин сталося так, що він наніс ушкодження потерпілому.

Остання вказала, що обвинувачений після їх розлучення ні разу до 11.11.16 не приходив до дитини, не навідував, не допомагав матеріально, лише телефонував, але вона не бажала з ним спілкуватися.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини визначені ст. 91 даного Кодексу, а саме, час, місце та спосіб вчинення злочину.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що обвинувачений, як вказує потерпілий та свідок, після нанесення удару направився за потерпілим, однак той встиг вистрибнути з квартири, через вікно, тим самим уникнувши конфліктної ситуації, що вказує на те, що у нього був умисел на вбивство, так як після нанесення удару продовжив переслідування, а потім помив ніж, тим самим здійснив дії по знищенню доказів своїх противних діянь.

В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

З протоколу огляду місця події від 12.11.2016 з фототаблицею здійсненого слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_13 за участю понятих, в період часу з 02:50 по 04:00 (а.п. 103-104, 105-109) слідує, що була оглянута квартира АДРЕСА_3 , яка складається з 2 кімнат та під час огляду було виявлено плями бурого кольору на підлозі коридору, в районі ручки кімнати № 1, на дивані у цій кімнаті, дверях, що ведуть на балкон та самому підвіконні.
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

При цьому, суд враховує, що характер та локалізація розташуванням плям бурого кольору по квартири підтверджує пояснення потерпілого та свідка щодо алгоритму вчинення злочину ,а саме нанесення удару в одній кімнаті, переміщення потерпілого до іншої та його залишення будинку через вікно.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення здійсненого о/у Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_14 в період часу з 02:25 від 12.11.2016 (а.п. 101) слідує, що ОСОБА_9 повідомила про те, що обвинувачений наніс потерпілому ножове поранення.

Як наслідок, цими відомостями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини визначені ст. 91 даного Кодексу та сам алгоритм та механізм вчинення злочину, який кореспондується з показаннями наданими потерпілим та свідком у суді, тобто з обставинами вчинення кримінального правопорушення визнаними судом доведеними.

Вказані документ суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

При цьому, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно висновку експерта № 11/Е від 05.01.17-10.01.17 при судово-медичній експертизі у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що на момент надходження до стаціонару 12.11.2016 о 02 год. 45 хв. у нього мало місце тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї зліва з ушкодженням внутрішньої яремної вени.

Різана рана шиї розмірами близько 5х1см., яка розташована під нижньою щелепою зліва, розмірами 3,5х1,5 см., кути гострі, краї рівні, раньовий канал проходить зліва на право

Вказане ушкодження спричинене гострим предметом, могло утворитись 12.11.2016 від дії клинка ножа та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 1 від 03.01.2017-05.01.2017 кров, в змивах бурої речовини з балкону та з дверей до кімнати, могла походити від потерпілого ОСОБА_6 , як і та, що виявлена светрі обвинуваченого, згідно висновку експерта № 2 від тієї ж дати.

З висновку експерта № 1ц від 04.01.2017 17.01.2017, кров ОСОБА_6 відноситься до групм А (ІІ) ізосерологічної системи АВО, а відповідно до висновку № 2ц від тієї ж дати знайдена кров на клинку і рукоятці ножа містить антиген А ізосерологічної системи АВО, що не виключає її походження від ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 915 від 29.12.2016, обвинувачений, як у період вчинення кримінального правопорушення, та і теперішній час набудь-які психічні розлади не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У момент вчинення злочину знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто повній мірі відповідають вимогам КПК України..

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_15 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій, а саме спрямованості умислу, враховуючи зокрема надані показання потерпілим та свідка у суді та виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України,суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом.

Адже, відповідно до ППВСУ від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» якщо відмова особи мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі,

діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК, як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає йогосуспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій .

А тому , суд, з урахуванням наведеного, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв закінчений замах на умисне вбивство.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обстави, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України відсутні.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом визнається вчиненн злочину у стані сп`яніння.

Також суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (працює, раніше не судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, те, що відповідно до статей 3і 27 Конституції Українилюдина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений та вважає за необхідне призначити покарання, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування його ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, однак є доречним покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 2-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 12.11.2016до 30.03.2017.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з забороною залишати житло з 21:00 до 06:00 насупного дня, залишити без змін до набрання вироком законної сили та поряд з цим до набрання вироком законної сили покласти на нього наступні обов`язки з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, як-то: не відлучатися із м. Києва без дозволу або суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту його затримання у порядку виконання цього вироку.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати термін його попереднього ув`язнення, а саме з 12.11.2016до 30.03.2017.

Речові докази: ніж зі слідами, светр джинси, змиви, зрізи, - знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3