Справа № 495/2742/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця смт. Сергіївка

міста Білгород-Дністровський, Одеської області,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В :
11.04.2017 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Білгород-дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В клопотанні зазначено, що 25 серпня 2016 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , проходячи поруч з кафе-баром «Гібралтар», який розташований по вулиці Чорноморській,41, в смт. Сергіївка, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, побачив, що поблизу вказаного бару знаходився потерпілий ОСОБА_7 , з яким він перебував у неприязних відносинах. На підставі зазначеної причини ОСОБА_6 вступив з потерпілим у конфлікт, під час якого спробував нанести останньому удар, але конфлікт був зупинений відвідувачами кафе-бару, які стояли поруч. Після цього ОСОБА_6 , відійшовши, через короткий проміжок часу повернувся тримаючи в руці ніж, підійшов до ОСОБА_7 яким наніс йому один удар в область низу живота, після чого з місця скоєння злочину зник, а потерпілого було доставлено до хірургічного відділення центральної районної лікарні Білгород-Дністровського району.

Відповідно до підсумків висновку експерта № 23 від 08 лютого 2017 року, проведеної судово-медичної експертизи, 25.08.2016 р. о 02 годині 30 хвилин ОСОБА_7 ушпиталений в лікувальну установу з тілесним ушкодженням одною проникаючою в черевну порожнину, колото-різаною раною лівої клубової області з ушкодженням стінки тонкої кишки та внутрішньочеревною кровотечею.

Згідно із п.2.1.3. к) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995), проникаюча в черевну порожнину, з ушкодженям внутрішніх органів, колото-різана рана лівої клубової області відноситься до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя.

Рана в лівій клубовій області з гострими кутами, рівними краями, проникаюча в черевну порожнину з ушкодженням стінки тонкої кишки вірогідно являться колото-різаною раною і виникла від травмуючої дії колото-ріжучим знаряддям, типу ножа.

За даним фактом 25 серпня 2016 року було почато досудове розслідування кримінального провадження № 0002587 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, в подальшому по отриманню висновку проведеної судово-медичної експертизи виконано перекваліфікацію на ч.1 ст.121 КК України.

24 лютого 2017 року ОСОБА_6 , на підставі п.1 ч.1 ст.276, ч.1 ст.278 КПК України вручено (відправлено поштою) повідомлення про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили суд його задовольнити.
Підозрюваний в судовому засіданні вину свою визнав та підтвердив обставини, зазначені у клопотанні, однак заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Зазначив, що останні два місяці перебуває (проживає) за адресою: АДРЕСА_1 , до цього часу перебував на заробітках у м. Києві, на домашню адресу нічого не надходило (підозра, повістки, виклики), від слідства не переховувався та бажає співпрацювати з ним. Вказав, що вирок за яким його було притягнуто до кримінальної відповідальності, скасований апеляційним судом, а матеріали кримінального провадження повернуті місцевим судом до органу досудового розслідування. Стан його здоров`я добрий, хронічних захворювань не має. Крім того, зауважив, що на його утриманні перебуває дружина, двоє дітей, теща, матір (інвалід другої групи), з якими разом і проживає за вищезазначеною адресою.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні надав до суду для залучення до матеріалів справи письмові пояснення та копію свідоцтва про шлюб підозрюваного, копію свідоцтва про народження дитини підозрюваного, позитивну характеристику на підозрюваного з останнього місця роботи, довідку з дитячого садка, який відвідує дитина підозрюваного, заяву від дружини підозрюваного до органу досудового розслідування. Зазначив, що заперечує проти задоволення даного клопотання, просить суд в його задоволенні відмовити та визначити запобіжний захід, не пов`язаний із позбавлення волі. Вказав, що підозра є недоведеною та необгрунтованою, наведені слідчим та прокурором ризики нічим не підтверджені, підозрюваний від органів досудового розслідування не переховувався, на його домашню адресу нічого від органів досудового розслідуванняне надходило (підозра, повістки, виклики), він має постійне місце проживання, роботу та на його утриманні перебувають дружина, діти, мати та теща.
За клопотанням захисника підозрюваного в судовому засіданні була допитана в якості свідка дружина ОСОБА_6 ОСОБА_8 , яка була приведена до присяги та повідомлена про кримінальну відповідальність за неправдиві показання.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно один рік. Також, за даною адресою проживають: її чоловік ( ОСОБА_6 ), двоє дітей, мати, свекруха. Приблизно у середині вересня 2016 року на два місяці їздила з чоловіком ( ОСОБА_6 ) до родичів у Ркспубліку Молдова, де її чоловік також працював. На їх домашню адресу ніяких повідомлень до її чоловіка ( ОСОБА_6 ) з поліції не надходило (підозра, повістки, виклики). Зазначила, що 27.07.2017 року в їх квартирі був проведений обшук, після чого слідчий в телефонному режимі повідомив, що шукають її чоловіка, документів щодо обшуку не бачила. Затримали ОСОБА_6 вчора, однак, її чоловік - ОСОБА_6 , з червня 2017 року був удома та ніде не переховувався. До цього часу, з грудня 2016 року по червень 2017 року її чоловік - ОСОБА_6 , перебував на заробітках у м. Києві.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника та допитавши свідка, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 25.08.2016 року було розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0002587, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
В діях ОСОБА_6 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема, протоколами, складеними за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також іншими належними та допустимими доказами зібраними у ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

За твердженням слідчого, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 є ризики того, що він може:
- переховуватись від органів досудового розслідування або суду;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення;

- особа судима за аналогічний злочин.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Все це, на думку слідчого, свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, а також запобігання скоєння інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; до підозрюваного раніше не застосовувались запобіжні заходи; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

При вирішені питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Судом встановлено, що досудовим слідством не надано достатніх доказів того, що є наявність вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрюваний ОСОБА_6 намагався вчинити якусь дію, передбачену ч.1 ст.177 КПК України, як на це вказує досудове слідство, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, підозрюваний вину свою визнає, не збирається переховувався від слідства та бажає співпрацювати з ним, має роботу та постійно перебуває (проживає) за адресою: АДРЕСА_1 , на яку нічого від органів досудового розслідуванняне надходило (підозра, повістки, виклики). Вирок, за яким підозрюваного було притягнуто до кримінальної відповідальності, скасований апеляційним судом, а матеріали кримінального провадження повернуті місцевим судом до органу досудового розслідування. На утриманні підозрюваного перебуває дружина, двоє дітей, теща, матір (інвалід другої групи), з якими разом і проживає за вищезазначеною адресою.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:
- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;
- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

За викладених обставин, суд дійшов до висновку, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_6 , процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та у суді.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною йому залишати місце свого проживання в період часу з19:00 год. до 07:00 год. строком до 22.11.2017 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду за викликом;
- не відлучатися за межі Білгород-Дністровського району без дозволу слідчого, прокурора або суду, що обґрунтовується необхідністю полегшення працівникам поліції здійснювати профілактичний нагляд за ОСОБА_6 , для недопущення вчинення ним інших кримінальних правопорушень;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
- на час розгляду кримінального провадження здати свій закордонний паспорт.
Попередити ОСОБА_6 про наслідки ухилення від покладених на нього судом обов`язків.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 положення ч.5 ст.181 КПК України, а саме: працівники Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Направити ухвалу до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 26.09.2017 року о 13:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1