У х в а л а

06 березня 2018 р. м. Київ
Справа № 1/141/99

Провадження № 51-1642 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2016 року.

Вироком Київського міського суду від 27 грудня 1999 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за:
- ст. 94 КК України (1960 року) - до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років;
- п.п. «ж», «з» ст. 93 КК України (1960 року) - до покарання у виді смертної кари - розстрілу.
Згідно з вимогами ст. 42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді смертної кари - розстрілу.
Ухвалою Верховного Суду України від 08 червня 2000 року вказаний вище вирок змінено, призначене покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2016 року ОСОБА_6 в порядку ст. 537 КПК України відмовлено у задоволенні клопотання про встановлення початку строку відбування покарання з тих підстав, що засудженому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, яке в розумінні ст. 64 КК України є безстроковим видом покарання.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21 серпня 1999 року у м. Києві на ґрунті особистої неприязні вчинив умисне вбивство ОСОБА_7 та з метою приховати це вбивство - неповнолітнього ОСОБА_8 .
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про встановлення початку строку відбування покарання, посилаючись на те, що йому призначено безстрокове покарання, позбавивши його таким чином права на звернення з клопотанням про помилування.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо необхідності закриття касаційного провадження через відсутність предмету касаційного перегляду, пояснення ОСОБА_6 , який наполягав на касаційному провадженні, перевіривши матеріали провадження за заявою ОСОБА_6 , Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, ухвала апеляційного суду стосується питання, пов`язаного з виконанням вироку, та постановлена відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК України.
Частиною 6 ст. 539 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону, а отже оскаржуване судове рішення не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Такий висновок Суду відповідає й п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України в редакції Закону України від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (в частині правосуддя)», щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
Верховний Суд України у своїх постановах від 27 жовтня та 03 листопада 2016 року (№ 5-121кс16 і № 5-159кс16 відповідно) зробив висновок про те, що оскарження вкасаційномупорядкусудовихрішень, постановленихзарезультатамивирішенняпитання, пов`язаногозвиконаннямвироку, непередбаченозаконом.

Виходячи з системного аналізу розділу виконання судових рішень, питання щодо виконання вироку відносяться до повноважень суду першої інстанції та оскарження судового рішення за результатом розгляду передбачено тільки в апеляційному порядку.
Отже, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2016 року не може бути предметом перегляду судом касаційної інстанції, й касаційне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вказане судове рішення підлягає закриттю.
Проте таке рішення не перешкоджає ОСОБА_6 повторно звернутись із відповідною заявою до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Касаційне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2016 року закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3