УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ТОВ «Транспортна компанія «Бласко» про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «Транспортна компанія «Бласко».

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2017 задоволене клопотання слідчого СУ ГУНП у Київській області у кримінальному провадженні № 120 171 100 000 001 79 за ч. 3 ст. 286 КК Українита накладений арешт на напівпричем-контейнеровоз-е Schmitz SCF 24 G, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ «Транспортна Компанія «Бласко».
Згідно з вказаним рішенням арешт накладений у зв`язку з тим, що майно є предметом кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Однак, представник власника майна вважає, що подальше застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження суттєво порушує право власності ТОВ «Транспортна Компанія «Бласко» та унеможливлює здійснення останнім господарської діяльності у повному обсязі. У зв`язку з цим ініціатор клопотання наполягав на скасуванні арешту, оскільки, на його думку, у подальшому його застосуванні потреби не має. Також представник власника майна просив передати напівпричіп на відповідальне зберігання власнику.
У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, які у клопотанні наведені.

Слідчий СУ ГУНП у Київській області, будучи повідомленим про день та час розгляду клопотання належним чином, до суду не прибув, про поважність причини неявки суд не повідомив.
Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 22.03.2017(справа № 761/9701/17, провадження № 1-кс/761/6130/2017) задоволене клопотання слідчого та накладений арешт на напівпричіп контейнеровоз-е Schmitz SCF 24 G, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 19.03.2017 зіткнувся завтомобілем «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вказано у рішенні слідчого судді, слідчий посилався на те, що вказаний напівпричіп, який є власністю ТОВ «Транспортна Компанія «Бласко», є предметом вчинення злочину, містить на собі сліди його вчинення, тобто у силу ст. 98 КПК є доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину.

Досліджуючи питання, чи може бути транспортний засіб доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Кримінальне провадження № 120 171 100 000 001 79 здійснюється за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб. Враховуючи, що напівпричіп, на поверненні якого наполягає заявник, є предметом вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, стороною обвинувачення для з`ясування наведених у ст. 85 КПК обставин призначені трансопртно- трасологічна та інженерно-технічна експертизи.

Водночас, з матеріалів клопотання вбачається, що експертний огляд напівпричепа Schmitz SCF 24 G проведений, що свідчить про здійснення дій, необхідних для встановлення обсягу відомостей, які містить на собі вказаний об`єкт та, які мають доказове значення у провадженні.
Тобто, збереження вказаного речового доказу у вигляді напівпричепа шляхом накладення на нього арешту та вилучення у власника має на меті забезпечення проведення відповідних експертних досліджень для встановлення обставин та причин виникнення аварійної ситуації.
З наведеного витікає, що доказом у кримінальному провадженні є висновки експерта, зроблені на підставі вивчення знарядь вчинення злочину.
Враховуючи, що експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру огляд транспортного засобу проведений, отже, відомості про обставини вчинення злочину, що містить на собі предмет його вчинення наразі вивчені, слідчий суддя дійшов висновку про досягнення мети застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, що свідчить про відсутність необхідності у подальшому утриманні транспортного засобу органом досудового розслідування.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності ТОВ «Транспортна Компанія «Бласко», що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Таким чином, клопотання представника власника майна в частині скасування арешту підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо передачі напівпричепа Schmitz SCF 24 G на відповідальне зберігання власнику, слідчий суддя враховує, що відповідно до положень Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (затв. Наказом від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125) доля речових доказів на стадії досудового розслідування віршується відповідною особою органу, який здійснює розслідування у відповідному кримінальному провадженні.
З наведеного витікає, що особою, уповноваженою на вирішення питання щодо передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання власнику, є слідчий органу досудового розслідування.
Частиною 3 статті 26 КПК визначено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його компетенції.

Отже, до кола повноваження слідчого судді КПК не віднесене питання щодо вирішення долі речових доказів, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання у цій частині.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання власника майна ТОВ «Транспортна компанія «Бласко» задовольнити частково.
Арешт, накладений 22.03.2017 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/9701/17, провадження № 1-кс/761/6130/2017) на напівпричіп «Schmitz SCF 24 G», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні №120 171 100 000 001 79 скасувати в частині заборони власнику користуватися напівпричіпом «Schmitz SCF 24 G», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Зобов`язати слідчого СУ ГУ НП в Київській області, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 171 100 000 001 79, передати напівпричіп «Schmitz SCF 24 G», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власнику ТОВ «Транспортна компанія «Бласко» на відповідальне зберігання, поклавши на останнього обов`язок забезпечити схоронність транспортного засобу у тому стані, у якому його було вилучено 19.03.2017.
У задоволенні решті вимог клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1