Єдиний унікальний номер 205/5479/17
Провадження №1-кс/205/553/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

В С Т А Н О В И В :
23 серпня 2017 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло дане клопотання.
В клопотанні слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що 04 листопада 1997 року між ППФ "Орнамент", Дніпропетровською державною асоціацією "Родючість" та Дніпропетровським представництвом ДАК "Хліб України" укладено договір № 7, відповідно до умов даного договору ППФ "Орнамент" мала закупити гербіцид та поставити його асоціації «Родючість», а остання передати його сільгоспвиробникам. Представництво ДАК "Хліб України" повинно було відпустити асоціації "Родючість" 24 тис. тон насіння соняшнику або інше зерно.
Актом звірки про реалізацію страхового гербіциду "Амінна сіль 2,4 Д" від 20.07.01 року підтверджено, що ВАТ "Захист рослин" у березні- квітні 2008 року одержав від ППФ "Орнамент" на зберігання вищезазначений гербіцид, який на підставі розпорядження ППФ "Орнамент" №97 від 17.04.98 року у кількості 724,762 тон передав у власність ВАТ "Проснянський елеватор". Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1218 від 05.11.97 року "Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств" майно Проснянського елеватора Дніпропетровської області до статутного фонд Державної акціонерної компанії "Хліб України" передано не було. Знаючи, що Просняньский елеватор не відноситься до структури ДАК "Хліб України" і остання не отримувала гербіцид, невстановлені особи вирішили шахрайським способом заволодіти майном державної акціонерної компанії. З цією метою невстановлені особи від імені ППФ "Орнамент" після квітня 1998 року уклали з фірмою "Ф.И. Ельснер енд К" Австрія, договір У ступки права вимоги №27-03/98 від 27.03.98, в преамбулу якого внесли недостовірні дані стосовно постачання в квітні 1998 року боржникам державній обласній асоціації "Родючість" та Дніпропетровському обласному підприємству ДАК "Хліб України" 800 тон гербіциду "Амінна сіль 2,4Д". У подальшому, вищевказаний договір став однією підстав для прийняття Господарським судом міста Києва рішення від 17.04.06 року у справі №30/106 про стягнення з ДАК "Хліб України" на користь фірми "Ф.Й. Ельснер енд К" 15 756 000 грн.
В ході проведеного досудового слідства, було допитано представника АО «Юридична фірма «Ілляшин та партнери» гр. ОСОБА_5 який пояснив, що на даний момент договір про організацію забезпечення 2,4Д під урожай № 7 від 04.11.1997 року укладений між ППФ «Орнамент», Дніпропетровською державною асоціацією «Родючість», Дніпропетровським представництвом ДАК «Хліб України» не визнаний не дійсним, та на даний час у задоволенні позову ДАК «Хліб України» Господарським судом м. Києва - відмовлено. Теж саме стосується і договору про відступлення права вимоги № 27-03-98 від 27.03.1998 року, укладеного між ППФ «Орнамент» та фірмою «Ф.И. Ельснер енд Ко».
З метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, зокрема для отримання відомостей, що містять охоронювану законом таємницю, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення виникла необхідність надання тимчасового доступу до оригіналів документів, з можливістю виготовити копії власними технічними засобами, а саме: до матеріалів справи про банкрутство ДАК «Хліб Україна» №46/528-6, які перебувають, або можуть перебувати у володінні Господарського суду м. Києва, що розташований за адресою: м. Київ, пр.. Б.Хмельницького, буд. 44-Б.
Дослідивши клопотання прокурора та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з п.3 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Так, ч.4 ст.132 КПК України встановлює, що для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
У відповідності до ч.1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Відповідно до ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.
У клопотанні зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.
Відповідно до частин 5-7 ст. 163 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів; доступ особи до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, здійснюється в порядку, визначеному законом. Доступ до речей і документів, що містять відомості, які становлять державну таємницю, не може надаватися особі, що не має до неї допуску відповідно до вимог закону.
Аналіз зазначених норм закону з урахуванням інших положень законодавства викладених у Главі 15 КПК України та загальних засад кримінального провадження свідчить про те, що розгляд клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів передбачає встановлення відповідності змісту клопотання вимогам визначеним ч.2 ст. 160 КПК України та в разі їх дотримання, встановлення обставин, які підлягають з`ясуванню. При цьому, розгляд клопотання по суті не можливий при його неналежному оформленні, оскільки в такому випадку слідчий суддя не має змоги врахувати усі обставини, що підлягають оцінці та аналізу.
Таким чином, дослідивши матеріали справи слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не в повній мірі обґрунтована необхідність доступу до вказаних документів, можливість їх використання як доказів та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у зв`язку із чим, відмовляє у задоволенні клопотання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 110, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1