УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/2665/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 06 червня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Новогречанівка, Чкалівського району, Кокчетавської області, Республіки Казахстан, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерку, інваліда 2 групи, одружену, мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 ухвалено задовольнити частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 1281 грн. 10 коп. (одну тисячу двісті вісімдесят одну) грн. 10 коп. на відшкодування майнової шкоди та 1000 (одну тисячі ) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов прокурора задовольнити повністю.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Управління фінансів Житомирської районної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування потерпілої в сумі 3607 (три тисячі шістсот сім) грн. 50 коп.
Речові докази, а саме металеву тростину ухвалено повернути ОСОБА_7 .
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що близько 16 години 12 серпня 2016 року, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , зустрілась із раніше знайомою ОСОБА_9 , яка їхала на електровелосипеді та з якою у нею були довготривалі неприязні відносин з приводу користування земельною ділянкою. На грунті саме цих неприязних стосунків між ними виникла словесна суперечка під час якої ОСОБА_9 здійснила наїзд велосипедом на ОСОБА_7 , а остання з метою помсти, своєї металевою тростиною умисно вдарила ззаду по голові ОСОБА_9 , яка намагалась залишити місце пригоди на своєму велосипеді. Згаданим ударом металевої тростини ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на волосистій частині голови, струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити їй за цим законом більш сурове покарання. Задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 в повному обсязі. Посилається на те, що при ухваленні вироку судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що висновок суду ґрунтується виключно на показах обвинуваченої та не підтверджується будь-якими іншими доказами, зокрема тими, які могли б підтвердити наявність у обвинуваченої тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на неї велосипедом та збиття її з ніг. Також висновки суду в цій частині не являються логічними, оскільки у випадку збиття з ніг ОСОБА_7 велосипедом під керуванням ОСОБА_9 , що безперервно на ньому рухалася, ОСОБА_7 , яка до того ж має хворобу опорно-рухового апарату, об`єктивно не мала б можливості підвестися на ноги та наздогнавши електровелосипед, вдарити по ньому своєю металевою палицею. Крім цього, суд безпідставно критично оцінив та не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 в частині того, що вона не навмисно збила обвинувачену велосипедом з ніг. Вказує також, що призначене покарання є очевидно невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість та без врахування думки потерпілої,яка наполягала на суворості покарання. Крім того, вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд безпідставно лише частково задовольнив відшкодування матеріальних збитків
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить вирок суду скасувати та ухвалити стосовно ОСОБА_7 виправдувальний вирок. Посилається на те, що вирок суду є незаконним, оскільки висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що під час сварки, яка виникла між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 , ОСОБА_7 діяла в стані необхідної оборони, що стверджується висновками СМЕ: № 2141 від 25.08.2016 року та № 2365 від 27.09.2016 року іншими доказами у сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. Вказує, що ОСОБА_7 змушена була нанести потерпілій ОСОБА_9 тростиною по голові після того, як остання збила її велосипедом з ніг, і почала наносити їй удари ногою, перешкоджаючи підведенню обвинуваченої на ноги. ОСОБА_7 оборонялась від наявного посягання зі сторони ОСОБА_9 , яке вже почалось і закінчилось лише після того, як ОСОБА_7 , з метою самозахисту, нанесла удар по голові потерпілій. Стверджує, що ОСОБА_7 діяла в межах необхідної оборони, оскільки нанесений нею удар по голові потерпілої був своєчасним з точки зору припинення посягання на своє здоров`я з боку ОСОБА_9 .
В запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої, прокурор просить доводи апеляційних скарг захисника та представника потерпілої визнати необгрунтованими. Зокрема, захисник та представник потерпілої вказують, що висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Разом з тим, під час судового засідання досліджені покази обвинуваченої та потерпілої стосовно механізму спричинення тілесних ушкоджень, вони повністю узгоджуються з протоколами проведення слідчих експериментів та фототаблицями до них за участю як обвинуваченої, так і потерпілої, які під час проведення цієї слідчої дії показали, яким чином був нанесений обвинуваченою удар тростиною по голові потерпілої. Вважає, що вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченій, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання.
В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_7 та сама обвинувачена підтримали свою апеляційну скаргу, заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілої, а також надали заяву, в якій ОСОБА_7 не заперечувала проти застосування до неї ЗУ «Про амністію у 2016 році»
Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілої, пояснення та доводи потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу свого представника та заперечила проти апеляції захисника ОСОБА_7 думку прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та врахувавши заяв ОСОБА_7 про застосування до неї амністії, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга представника потерпілої підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. і скарги не підлягають задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи захисника обвинуваченої з приводу того, що ОСОБА_7 не вчиняла даного злочину, а лише оборонялась від наявного посягання потерпілої є надуманими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, вина обвинуваченого ОСОБА_12 в судовому засіданні була повністю встановлена і доведена та підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.08.2016 року, у якій ОСОБА_9 повідомила про її побиття ОСОБА_7 . Крім того, факт отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за вказаних у обвинуваченні обставин, повністю узгоджується із карткою виїзду швидкої медичної допомоги, згідно якої ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді забійної рани потиличної ділянки голови (а.п. 76, 88-89). Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 25.10.2016 року та фототаблицею до нього, потерпіла ОСОБА_9 впізнала на фото №3 тростину, якою 12.08.2016 року біля 16 години ОСОБА_7 вдарила її по голові (а.к.91-94.). Висновком експерта №2141 від 25.08.2016 року встановлено, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_9 у неї виявлені тілесні ушкодження у виді забійної рани на волосистій частині голови та струс головного мозку, які є легкими з короткочасним розладом здоров`я (а.п. 79). Висновком експерта №2365 від 27.09.2016 року згідно якого згадані тілесні ушкодження могли утворитися за обставин вказаних потерпілою при проведенні слідчого експерименту, а саме від удару тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею по голові (а.п. 90.).
Судом першої інстанції правильно встановлено, що завдаючи удар тростиною по голові потерпілій ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_7 не діяла в межах необхідної оборони, оскільки нанесений нею удар по голові потерпілої не був своєчасним з точки зору відвернення чи припинення посягання на своє здоров`я з боку ОСОБА_13 . Цей удар ОСОБА_7 нанесла тростиною по голові ОСОБА_9 лише з метою помсти за те, що остання навмисно збила її велосипедом з ніг, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника потерпілої з приводу того, що висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають обставинам провадження, є безпідставними. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним. Зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_14 , допитані свідки та потерпіла, показанням яких надана відповідна юридична оцінка.
Не знайшли свого підтвердження і доводи представника потерпілої з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
ОСОБА_7 вчинила злочин проти життя та здоров`я людини, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Обставинами що пом`якшують покарання є фактичне визнання нею своєї вини, протиправна поведінка самої потерпілої, а також те, що обвинувачена є інвалідом 2 групи. Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.2 ст.125 КК України із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, від вчинення якого тяжких наслідків не настало. Судом враховано особу винної, яка посередньо характеризується за місцем проживання, є людиною похилого віку, інвалідом другої групи з приводу хвороби ніг та яка має поганий стан здоров`я у зв`язку з низькою інших захворювань, раніше не судима. При призначенні покарання, судом також враховано думку потерпілої, яка наполягала на суворості покарання, тому суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин провадження правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів є покарання у вигляді штрафу.
Твердження представника потерпілої про те, що судом призначено надто м`яке покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею злочину є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір покарання були враховані судом під час призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 .
Разом з тим слід зазначити, що доводи представника потерпілої з приводу без підставного часткового задоволення цивільного позов потерпілої частково знайшли своє підтвердження в ході розгляду апеляційних скарг, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких входять також і витрати на правову допомогу.
В матеріалах провадження наявна квитанція, яка підтверджує сплату потерпілою коштів на отримання правової допомоги в розмірі 2400 грн., тому дана сума підлягає стягненню з обвинуваченої. (а.п.126)
Що стосується розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої, слід зазначити, що судом при визначенні такого розмір в грошовому еквіваленті враховано похилий вік потерпілої, глибину її душевних страждань з приводу вчинення щодо неї неправомірних дій з боку ОСОБА_7 , погіршення стану здоров`я та часу на лікування і відновлення стану, що існував до вказаних подій, та виходячи із засад розумності та справедливості визначено моральну шкоду в розмірі 1000 грн., проте на думку колегії апеляційного суду дана сума є явно несправедливою, враховуючи те, що потерпіла зазнала внаслідок завдання їй фізичного болю, тілесних ушкоджень, лікування яких зайняло тривалий час, а також моральних страждань, які не припиняються донині, тому сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, повинна бути збільшена до 3000 грн. Саме така сума на думку апеляційного суду буде достатньою для відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, враховуючи в тому числі і матеріальне становище обвинуваченої, яка є інвалідом 2-ї групи.
Що стосується заяви обвинуваченої про застосування до неї амністії, слід зазначити, що вона підлягає задоволенню, входячи з наступного.
Так, відповідно до п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.
Як вбачається з долучених до заяви документів, ОСОБА_7 є інвалідом 2-ї групи.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 разом обвинуваченою ОСОБА_7 заяву про застосування до неї амністії підтримали та просили задовольнити. Прокурор не заперечив проти застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 амністії, оскільки остання є інвалідом 2-ї групи та підлягає звільненню на підставі Закону України «Про амністію в 2016 року». Потерпіла ОСОБА_9 відносно задоволення заяви заперечувала.
За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяву обвинуваченої ОСОБА_7 та звільнити її від призначеного вироком суду першої інстанції покарання на підставі п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 року
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 06.06.2017 року в частині вирішення цивільного позову змінити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн., в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 2400 грн.
В решті вирок залишити без змін.
На підставі п. г) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06.06.2017 року, у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: