АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3625/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/789/75/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001845 від 12 травня 2013 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 03 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Біла Тернопільського району Тернопільської області, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, не працюючої, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 рахувати з моменту її фактичного затримання, а саме з 19 год. 00 хв. 01 березня 2018 року.

Датою закінчення строку дії ухвали вважати 19 год. 00 хв. 29 квітня 2018 року.

Визначено ОСОБА_8 розмір застави у сумі 88 100 грн. (вісімдесят вісім тисяч сто гривень) для внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Тернопільській області (р/р 3454, МФО 820172, ідентифікаційний код 26198838, Банк Одержувача: Державна казначейська служба, призначення платежу - застава за « ОСОБА_8 » у кримінальному провадженні №0001845 за ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2018 року).

У випадку внесення застави, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту в якому вона зареєстрована та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до органів внутрішніх справ України свій паспорт громадянина України для виїзду та вїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено ОСОБА_8 , що якщо вона, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, у вересні 2012 року у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом обману ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 у вересні 2012 року повідомила ОСОБА_11 , що може допомогти придбати земельну ділянку розташовану в с. Біла Тернопільського району, Тернопільської області, а також те, що за земельну ділянку необхідно передати грошові кошти в сумі 5000 доларів США, та на оформлення документів 5500 гривень. В подальшому 18 вересня 2012 року при зустрічі по вул. І.Франка в м. Тернополі ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_12 , яка являється дочкою ОСОБА_11 5000 доларів США на купівлю земельної ділянки на території Білецької сільської ради Тернопільського району, а також 26 грудня 2013 року отримала грошові кошти в сумі 5500 гривень для оформлення документів. Заволодівши в такий спосіб грошовими коштами ОСОБА_8 розпорядилася ними на власний розсуд, а земельну ділянку ОСОБА_11 не допомогла придбати, гроші не повернула, чим завдала їй матеріальну шкоду на загальну суму 46000 гривень. Крім цього вона підозрюється в умисному заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у березні 2013 року у ОСОБА_8 , яка попередньо вчинила злочин передбачений ч.1 ст.190 КК України виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом обману ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 у кінці березня 2013 року, повідомила ОСОБА_13 , що може допомогти придбати земельну ділянку розташовану в с. Біла Тернопільського району, Тернопільської області, а також те, що за земельну ділянку необхідно передати грошові кошти в сумі 15000 доларів США. В подальшому у квітні 2013 року при зустрічі по вул. Корольва в м. Тернополі ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_13 , грошові кошти в сумі 46000 гривень, не маючи при цьому можливості та наміру виконувати взяті на себе зобов`язання чи повертати грошові кошти. Заволодівши в такий спосіб грошовими коштами ОСОБА_8 розпорядилася ними на власний розсуд, а земельну ділянку ОСОБА_13 не допомогла придбати, гроші не повернула, чим завдала їй матеріальну шкоду на загальну суму 46000 гривень. Крім цього вона підозрюється в умисному заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно у великих розмірах, тобто вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у травні 2013 року у ОСОБА_8 , яка попередньо вчинила злочин передбачений ч.2 ст.190 КК України виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами у великих розмірах шляхом обману у ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 у травні 2013 року, повідомила ОСОБА_14 , що може допомогти придбати земельну ділянку розташовану в с. Біла Тернопільського району, Тернопільської області, а також те, що за земельну ділянку необхідно передати грошові кошти в сумі 30000 доларів США. В подальшому 22 травня 2013 року при зустрічі по вул. Київська в м. Тернополі ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_14 , грошові кошти в сумі 25800 доларів США, не маючи при цьому можливості та наміру виконувати взяті на себе зобов`язання чи повертати грошові кошти. Заволодівши в такий спосіб грошовими коштами у великих розмірах ОСОБА_8 розпорядилася ними на власний розсуд, а земельну ділянку ОСОБА_14 не допомогла придбати, гроші не повернула, чим завдала йому матеріальну шкоду на суму 25800 доларів США, що становить 208980 грн.

17 липня 2013 року даний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002776 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що дані кримінальні правопорушення вчинила ОСОБА_8 . Матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001845 за ч.1 ст.190 КК України та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002519 за ч.1 ст.190 КК України та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002600 за ч.3 ст.190 КК України, та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002776 за ч.2 ст.190 КК України обєднані та зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0001845.

24 липня 2013 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1,2,3 ст.190 КК України.

02 серпня 2013 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду надано дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8

05 серпня 2013 року підозрювану ОСОБА_8 оголошено у розшук.

30 січня 2014 року підозрювану ОСОБА_8 оголошено у міжнародний розшук.

01 березня 2018 року о 19:00 год. ОСОБА_8 затримано працівниками поліції на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду працівниками поліції.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, захисник підозрюваної ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, за змістом якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апелянт вважає, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать вимогам кримінального процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що немає жодних доказів про переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування.

Вказує, що ОСОБА_8 не могла знати про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, яка надсилалась їй поштою на домашню адресу та про перебування її у розшуку.

Захисник заперечує ризик впливу та тиску ОСОБА_8 на потерпілих, оскільки остання більше 4-х років з ними не спілкується.

Вважає, що домашній арешт позбавить підозрювану можливості вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати даному кримінальному провадженню іншим чином.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, здійснює періодичний догляд за інвалідом І групи, злочин не спрямований проти життя та здоров`я, вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, а тому жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України не доведений.

Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрювану ОСОБА_8 та її адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити; прокурора, який просить залишити ухвалу суду без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (Лабіта проти Італії № 26772/95).

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, згідно з п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка у кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, а відтак перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів можливого переховування ОСОБА_8 від органів слідства та суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підозрювана з 05 серпня 2013 року перебувала у розшуку, в тому числі в подальшому у міжнародному розшуку.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тому, доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Окрім того, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, врахувавши обставини кримінального правопорушення та його тяжкість, дані про особу підозрюваної і її майновий стан, вірно визначив розмір застави, що є достатньою для забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2018 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176, 177, 178, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 03 березня 2018 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_8 без змін.

Ухвала є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2