АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
засуджених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
захисників: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернівці кримінальну справу по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ладичин Теребовлянського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, який працює інженером лісового господарства «Космічне агентство України», одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2002 року народження, раніше судимого:
-Хотинським районним судом Чернівецької області від 17 січня 2011 року за ст.ст. 191 ч. 2, 366 ч.1 КК України до обмеження волі на строк три роки з іспитовим строком на один рік шість місяців,
у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ст. 246; ч. 3 ст. 191; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ст. 246; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України;
КП №11-кп/794/7/17 р. Головуючий у І інстанції ОСОБА_16
Категорія ст.ст. 364, 366 КК України Доповідач ОСОБА_17
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця,
громадянина України, з вищою освітою, працюючого лісником ДП Хотин ДСН АПК, одруженого, депутата сільської ради, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ст. 246; ч. 3 ст. 191; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ст. 246; ч. 3 ст. 191; ч. 2 ст. 367; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366; ч.1 ст. 367 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм АП «Аннаніко», одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 3ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ст. 246; ч. 3ст. 191; ч. 2 ст. 367; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого інженером Хотинського ДСЛ АПК, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2002 року народження, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ст. 246; ч. 1 ст. 367; ч. 2 ст. 367 КК України, за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 та апеляційними скаргами, які подані кожна окремо, від захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_9 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ст. 246; ч. 3 ст. 191; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ст. 246; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 5 місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки;
- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки;
- за ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік шість місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді двох років п`яти місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки.
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки три місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки та штрафу в сумі 4500 гривень. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки та штрафу в сумі 4500 гривень. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 2 ст. 28, ст. 246 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік з конфіскацією незаконно добутого. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 3 ст. 28, ст. 246 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік з конфіскацією незаконно добутого. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 3 ст.191 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки два місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки . За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 2 ст. 366 КК України у виді у виді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік та штрафу в сумі 4500 гривень. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині.
На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням покарання призначеного вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 січня 2011 року за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України у виді трьох років обмеження волі з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за даним вироком, остаточно до відбування ОСОБА_7 визначено покарання у виді двох років семи місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки та штрафу в сумі 9000 гривень з конфіскації незаконно добутого.
Зараховувати строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 з 15 травня 2011 року по 15 жовтня 2013 рік, та вважати ОСОБА_7 таким, що відбув призначене йому покарання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обраний.
Визнано винним ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ст. 246; ч. 3 ст. 191; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки без штрафу;
- за ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік шість місяців без штрафу;
На підставі ч. 1 ст. 70, 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_11 покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки без штрафу та з конфіскацією незаконно добутого.
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік вісім місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки без штрафу. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 3 ст. 28, ст. 246 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік з конфіскацією незаконно добутого. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 3 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік сім місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки;
- за ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік чотири місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік без штрафу. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині.
Зараховувати строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_11 з 18 травня 2011 року по 18 травня 2013 рік, та вважати ОСОБА_11 таким, що відбув призначене йому покарання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_11 , до вступу вироку в законну силу не обираний.
Визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ст. 246; ч. 3 ст. 191; ч. 2 ст. 367; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366; ч.1 ст. 367 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки без штрафу;
- за ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік шість місяців без штрафу;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки без штрафу та з конфіскацією незаконно добутого.
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік вісім місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки шість місяців без штрафу. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 3 ст. 28, ст. 246 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік з конфіскацією незаконно добутого. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 3 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік сім місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки;
- за ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік чотири місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік два місяці без штрафу. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 2 ст. 367 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік п`ять місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік без штрафу. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині.
- за ч. 1 ст. 367 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині.
Зараховувати строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 з 03 травня 2011 року по 3 травня 2013 рік, та вважати ОСОБА_8 таким, що відбув призначене йому покарання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу не обираний.
Визнано ОСОБА_9 винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 3ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ст. 246; ч. 3ст. 191; ч. 2 ст. 367; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки без штрафу;
- за ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік шість місяців без штрафу;
На підставі ч. 1 ст. 70, 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк три роки без штрафу з конфіскацією незаконно добутого.
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік вісім місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки шість місяців без штрафу. За ст. 49 КК України звільнити від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити провадження в цій частині;
- за ч. 3 ст. 28, ст. 246 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік з конфіскацією незаконно добутого. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити провадження в цій частині;
- за ч. 3 ст.191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік сім місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки. За ст. 49 КК України звільнити від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити провадження в цій частині;
- за ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік чотири місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік два місяці без штрафу. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 2 ст. 367 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік п`ять місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік без штрафу. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині.
Зараховувати строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 з 03 травня 2011 року по 03 травня 2013 рік, та вважати ОСОБА_9 таким, що відбув призначене йому покарання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу не обираний.
Визнано ОСОБА_10 винним у вчиненні злочинів ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ст. 246; ч. 1 ст. 367; ч. 2 ст. 367 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки та штрафу в сумі 8500 гривень. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Зобов`язано ОСОБА_10 не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.
- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки шість місяців та штрафу в сумі 4500 гривень. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 2 ст. 28, ст. 246 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік з конфіскацією незаконно добутого. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині;
- за ч. 2 ст. 367 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки два місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки та штрафу в сумі 4250 гривень. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині.
- за ч. 1 ст. 367 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік. За ст. 49 КК України звільнено від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_10 , до вступу вироку в законну силу не обираний.
Цивільні позови заявлені прокурором в інтересах держави до засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про відшкодування шкоди завданої злочином на суму 2127757 гривень та 1611290 гривень залишено без розгляду.
Вирішена доля речових доказів.
На вказаний вирок суду засуджений ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_13 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_14 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_12 , який діє в інтересах двох засуджених - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_10 просить вирок Садгірського районного суду від 23 червня 2017 року скасувати, а справу закрити за відсутності в його діях складу злочину.
Апеляційні вимоги мотивує тим, що вказаний вирок районного суду є незаконним, постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Посилається на те, що перебуваючи на посаді майстра лісу, відповідно до своїх посадових обов`язків, був виконавцем вказівок та розпоряджень вищестоящого керівництва, жодними владними повноваженнями наділений не був, самостійних рішень не приймав, а тому, враховуючи роз`яснення Пленуму ВСУ від 26 грудня 2003 року «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень», не міг використовувати службове становище всупереч інтересам служби, яким не був наділений.
Посилається на те, що по епізоду самовільної рубки дерев у кварталі 39 виділ 27 в ході судового слідства не було здобуто доказів, які б вказували на факт самовільної рубки дерев, а також, не вказано які саме порушення ним були допущенні в організації роботи лісників по охороні лісу, не зазначено які нормативно правові акти було порушено ним, як майстром лісу.
Апеляційну скаргу обґрунтовує і тим, що у справах про службову недбалість обов`язково має бути встановлено, що службова особа не тільки була зобов`язана, а й мала реальну можливість виконати дії, передбачені відповідними нормативними актами. Оскільки, лісник ОСОБА_18 був закріплений за кварталом лісу і ніс відповідальність за зберігання чужого майна, а саме ввірених йому під охорону лісових насаджень, він, як майстер лісу, будь-яких інших заходів, крім контролю за діяльністю лісників, зокрема ОСОБА_18 , по охороні лісу здійснювати не міг, оскільки вони ні законом ні посадовими обов`язками не були передбачені.
Звертає увагу суду на те, що при ухваленні вироку судом першої інстанції були порушені вимоги ст.ст. 323, 324 КПК України у редакції 1960 року.
Згідно вироку суду першої інстанції, його засуджено за злочин передбачений ч. 2 ст. 364 КК України і призначено покарання в редакції Кримінального кодексу від 07 квітня 2011 року, однак, злочин який йому інкримінується був вчинений в період з 12 січня 2010 року по 07 червня 2010 року.
Крім того, на думку апелянта, районним судом не враховано, що він поніс покарання у даній справі за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2013 року за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 246, ч. 1 та ч. 2 ст. 367 КК України та відбув покарання з 18 листопада 2013 року по 25 квітня 2014 року.
На підставі ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2014 року знятий з обліку Хотинського РС КВІ по закінченню іспитового строку.
Крім цього, з 15 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2015 року відбув і додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.
Захисник ОСОБА_13 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 в апеляційній скарзі посилається на те, що вирок районного суду ухвалено незаконно та необґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального закону, а тому, просить винести ухвалу про скасування обвинувального вироку Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2017 року відносного його підзахисного та закрити кримінальну справу на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутності складу злочину в його діях.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 2 ст. 323 КПК України, суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Проте, на думку апелянта, зміст вироку Садгірського районного суду м. Чернівці майже дослівно є копією обвинувального висновку органу досудового слідства та скасованого вироку Кіцманського районного суду від 05 квітня 2013 року у цій справі, крім того, суд зіслався на покази допитаних судом свідків, які по суті скопіював з обвинувального висновку.
Посилається на те, що на досудовому слідстві та під час судового слідства, обвинувачення у створенні організованої злочинної групи і активна у ній участь ОСОБА_11 не підтвердилася. Покази засудженого ОСОБА_11 про його не причетність до організованої злочинної групи підтвердили всі свідки, які були допитані судом. Органом держаного обвинувачення не надано суду будь-якого іншого доказу, щодо створення і діяльності організованої злочинної групи та активної участі у ній ОСОБА_11 .
Посилається на те, що суд прийшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованих злочинів по всім трьом епізодам, оскільки не взяв до уваги покази ОСОБА_11 та інших засуджених, свідків, які допитані під час судового слідства.
По першому епізоду обвинувачення у незаконній рубці лісу, яка полягає в тому, що лісорубний квиток за вказівкою ОСОБА_7 підписав ОСОБА_11 без матеріалів відводу, які були оформленні пізніше 29 жовтня 2010 року, зазначає, що судом не було взято до уваги покази засудженого ОСОБА_11 , засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .
Посилається на те, що його підзахисний не має відношення до порубки лісу у кварталі №20 виділ 4 за матеріалами відводу від 29 жовтня 2010 року, які були дописані у лісорубний квиток №10 від 12 серпня 2010 року, оскільки підпис ОСОБА_11 є тільки у лісорубному квитку, а у матеріалах відводу немає.
На думку апелянта, подія є, але ОСОБА_11 не учасник цієї події, і вона не може кваліфікуватися як злочин, передбачений ст. 246 КК України незаконна порубка лісу, адже лісокористувачем допущено процедурне порушення щодо правильності оформлення дозвільних документів на порубку лісу. Санітарну рубку лісу проведено по лісорубному квитку №10 від 12 серпня 2010 року на підставі вірно складених матеріалів відводу, деревину оприбутковано і реалізовано у відповідності до вимог бухгалтерського обліку і цей факт підтверджено висновком судового експерта Київського НДІ судових експертиз ОСОБА_23 від 30 січня 2013 року.
Щодо зловживання ОСОБА_11 своїм службовим положенням по першому епізоду, зазначає, що так як ОСОБА_11 не є учасником незаконної порубки лісу то відповідно відсутнє зловживання його підзахисним службовим становищем.
Звертає увагу, що в даному епізоді не розкрито та не доведено об`єктивну сторону ч. 2 ст. 364 КК України, а саме не встановлено і не зазначено в чому виразився конкретно корисливий мотив чи інший особистий інтерес ОСОБА_11 чи в інтересах яких третіх осіб він діяв, кому і яка вигода від цього була.
Також, на думку апелянта, по першому епізоду не розкрито та не доведено об`єктивну сторону ч. 2 ст. 366, зокрема, не встановлено та не зазначено, які конкретно дії вчинив ОСОБА_11 , щодо службового підроблення.
По другому епізоду обвинувачення у незаконній рубці лісу, яка полягає в тому, що ділянка лісу не була запроектована безперервним лісовпорядкуванням, а ОСОБА_11 , будучина той час лісником, отримавши вказівку від ОСОБА_7 на проведення незаконної порубки лісу, підписав (як активний учасник організованої злочинної організації) розпорядження серії РЛ №021094 від 15 листопада 2010 року ліснику ОСОБА_24 обходу №11, зазначає, що судом не було взято до уваги покази засудженого ОСОБА_11 , засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_22 .
Посилається на те, що очистку лісу проведено по лісорубному квитку №15 від 12 листопада 2010 року на підставі матеріалів відводу, деревину оприбутковано і реалізовано у відповідності до вимог бухгалтерського обліку і цей факт підтверджено висновком судового експерта Київського НДІ судових експертиз ОСОБА_23 від 30 січня 2013 року.
На думку апелянта, подія є, але складу злочину у діях ОСОБА_11 щодо підписання розпорядження немає, крім того, вона не може кваліфікуватися як злочин, передбачений ст. 246 КК України незаконна порубка лісу, адже лісокористувачем було оформлено всі необхідні документи, які дають право на порубку лісу.
Щодо зловживання ОСОБА_11 своїм службовим положенням по даному епізоду, зазначає, що як і в першому епізоді не було розкрито та не доведено об`єктивну сторону злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.
По третьому епізоду обвинувачення у незаконній рубці лісу, яка полягає в тому, що ОСОБА_11 будучи не уповноваженою особою (станом на 15 листопада 2010 року був лісником) за вказівкою ОСОБА_7 підписав лісорубний квиток, зазначає, що судом не було взято до уваги покази засудженого ОСОБА_11 , засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 .
Посилається на те, що під час судового розгляду було доведено, що ОСОБА_11 підписав лісорубний квиток 16 листопада 2010 року, будучи на посаді заступника директора підприємства з правом підпису документів і порубку лісу було розпочато лісником ОСОБА_26 не 15, а 16 листопада 2010 року на законних підставах.
На думку апелянта, подія є, але складу злочину у діях ОСОБА_11 щодо підписання лісорубного квитка №16 від 15 листопада 2010 року немає і ця подія не може бути кваліфікована як злочин, передбачений ст. 246 КК України - незаконна порубка лісу, оскільки працівниками спец лісництва до початку рубки було оформлено всі необхідні документи, які дають право на порубку лісу.
Щодо зловживання ОСОБА_11 своїм службовим положенням по даному епізоду, зазначає, що не було розкрито та не доведено об`єктивну сторону злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.
Апеляційну скаргу обґрунтовує і тим, що під час судового слідства доведено, що обвинувачення у вчиненні ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, було побудовано досудовим слідством на припущеннях і спростовуються показами засудженого ОСОБА_11 , засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , показами свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 .
Щодо обвинувачення ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 364 та ч. ст. 366 КК України (по приєднаному кримінальному проваджені), відповідно до якого, останній, як службова особа, з метою особистого збагачення, при оформленні матеріалів відводу на проведення прохідної рубки, зменшив діаметр деревини, чим завдав державі збитки на суму 317180 грн. 73 коп., вважає, що суд по вказаному епізоду допустив грубе порушення процесуального законодавства, оскільки обвинувальний висновок із вказаного обвинувачення у судовому засіданні не проголошувався, не будо заслухано жодного з засуджених, які не відмовлялися від дачі показів, не викликалися і не були допитані всі свідки згідно списку обвинувального висновку, а ті свідки, які зазначалися у списках об`єднаного кримінального провадження, не давали показів по епізодах приєднаної справи.
Звертає увагу, що за вищезазначеним епізодом за однакові дії і наставши наслідки, районний суд засудив двох різних осіб, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_9 без ознак співучасті.

Посилається також на те, що при проголошенні обвинувального вироку районним судом було порушено вимоги ст.ст. 262, 341 КПК України 1960 року, оскільки про день та час проголошення вироку судом не було повідомлено ні підсудним, а ні іншим учасникам процесу, вирок суду проголошувався за відсутності всіх учасників процесу і їм не було роз`яснено зміст вироку, строки і порядок оскарження.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції грубо порушено норми матеріального права, оскільки за однаковим змістом обвинувачення за ч. 3 ст. 191 КК України, засудженні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 незаконно звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності і в цій частині суд закрив провадження, а щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_8 суд призначив покарання і не застосував ст. 49 КК України.

Звертає увагу, що суд першої інстанції при постановлені вироку не врахував вимоги ст. 70 КК України, чим порушив вимоги ст. 337 КПК України 1960 року.

Захисник ОСОБА_14 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі з додатком до неї, вказує, що вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2017 року є незаконним, винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а кримінальна справа закриттю на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року).

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в матеріалах кримінального провадження немає жодних документів та конкретних доказів встановлення ознак організованої злочинної групи, організатором якої визнано її підзахисного.

На думку апелянта, районним судом під час розгляду справи не було встановлено час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів, форму вини та мотив. Також, не встановлено як саме ОСОБА_7 нібито розприділяв ролі між учасниками організованої злочинної групи та не доведений факт підшуковування засобів та транспортного забезпечення для вчинення злочинів.

Посилається на те, що звинувачення у вивезені та реалізації нібито незаконно зрубаних дерев є надуманим та необґрунтованим, оскільки не встановлено жодного факту кому саме та в який спосіб, по якій ціні і в якій кількості ОСОБА_7 реалізував деревину.

Не погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 191 КК України, так як у матеріалах кримінального провадження немає жодних доказів самого привласнення та яким чином воно відбувалося, не встановлено куди ділась деревина. Дане звинувачення є незаконним, на думку апелянта, ще й в тому, що дані обліку не є основою для звинувачення бо порушено ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року із змінами та доповненнями, так як Закон поширюється на всіх юридичних осіб, незалежно від форм власності та не дотримано порядку проведення інвентаризації, який регулюється «Інструкцією по інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків від 26 серпня 1994 року №202/412.

Вважає, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України є також необґрунтованим та недоведеним, оскільки не було встановлено в чому саме полягало зловживання службовим становищем, умисне з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб та залишилося не розкритим в чому полягав умисел на вчинення таких дій.

Посилається також на те, що факт скоєння незаконних рубок за ст. 246 КК України не відповідає дійсності, так як по всім епізодам по справі не анульовані лісорубні квитки, а тому рубки лісодеревини є законними.

Звертає увагу, що вирок районного суду містить істотні порушення кримінально-процесуального закону, які полягають в тому, що другий обвинувальний висновок від 22 травня 2012 року в кримінальній справі № Ф- 129001 в судовому засіданні Садгірським районним судом м. Чернівці не оголошувався, свідки не викликалися та не допитувалися, матеріали та обставини не досліджувалися, однак, обставини даної кримінальної справи закладені в основу вироку і за ними призначено покарання засудженим.

Захисник ОСОБА_27 , в апеляційній скарзі поданій в інтересах засудженого ОСОБА_8 , просить суд скасувати вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2017 року відносного його підзахисного та закрити кримінальну справу на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 та іншим засудженим пред`явлено однотипне та суперечливе обвинувачення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 131, 132 КПК України у зв`язку з чим не могло бути поставлене в основу вироку районного суду.

Посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження немає конкретних доказів встановлення ознак організованої злочинної групи, під час судового розгляду таких доказів також не встановлено, а тому необхідно виключити із вироку посилання суду на ч. 3 ст. 28 КК України при кваліфікації дій ОСОБА_8 .

Звертає увагу суд, що обвинувачуючи ОСОБА_8 у вчиненні службових злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28 ч 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, суд першої інстанції у вироку не посилається на його функціональні обов`язки майстра лісу, не вказує, які саме пункти даних обов`язків він порушив, в чому конкретно полягає зловживання, в інтересах яких третіх осіб він діяв, які власні, особисті цілі переслідував, яке незаконне збагачення отримав внаслідок вчинення протиправних дій. Вважає, що у вироку районного суду по суті не розкрита об`єктивна сторона службових злочинів, не вказана дата, час, місце і спосіб їх вчинення. Мотивувальна частина вироку по даним епізодам суперечить вимогам ст. 334 КПК України.

Посилається на те, що судовим слідством достовірно встановлено, що причина завдання збитків державним інтересам на значну суму не є неналежне виконання майстром лісу ОСОБА_8 своїх службових обов`язків, а саме незаконна рубка, проведена невстановленими особами, які не притягненні до кримінальної відповідальності.

Апеляційну скаргу обґрунтовує і тим, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України є недоведеним, у вироку районного суду по суті не розкрита об`єктивна сторона складу злочину. Всупереч вимогам ст. 224 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку не містить формулювання обвинувачення, вказівки на час та місце, спосіб і обставини вчинення злочину.

Посилається також на те, що другий обвинувальний висновок від 22 травня 2012 року в кримінальній справі № Ф- 129001 в судовому засіданні Садгірським районним судом м. Чернівці не оголошувався, а тому неправомірно було визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 366 КК України.

В апеляційній скарзі, поданій захисником ОСОБА_27 в інтересах ОСОБА_9 , захисник просить суд скасувати вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2017 року відносного його підзахисного та закрити кримінальну справу на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи, істотних порушень кримінально-процесуального закону.

Посилається на те, що обвинувачення та вина ОСОБА_9 , як активного члена організованої злочинної організації, не доведена та не встановлена, дії, які інкримінуються його підзахисному у складі організованої злочинної організації не підтверджені та спростовуються показами самих засуджених та свідків, а також матеріалами кримінального провадження.

Вважає, що обвинувачення за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ст. 246, ч. 3 ст. 191 КК України є практично однаковим, дослівним по змісту, проте, кваліфікація різна, при цьому, об`єктивна сторона вказаних злочинів в жодному із них не розкрита.

Посилається на те, що при засудженні ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 364 КК України районним судом не було зазначено якими саме своїми службовими повноваженнями зловживав ОСОБА_9 та не вказав у чому саме полягав умисел останнього на вчинення зловживання службовим становищем, а також не розкрито мотиви вчинення злочину.

Зазначає, що при засудженні ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 366 КК України, суд першої інстанції не врахував, що під час судового розгляду встановлено, що складання відповідних документів не було фіктивним, оскільки, фактично відповідні заходи щодо відведення дерев у рубку були проведені, на підставі таких даних було виписано лісорубний квиток № НОМЕР_1 економістом ОСОБА_19 , а не ОСОБА_11 , як зазначено у вироку.

Посилається на те, що при засудженні ОСОБА_9 за ст. 246 КК України районним судом не враховано вимоги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» №17 від 10 грудня 2004 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує і тим, що в обвинуваченні за ч. 3 ст. 191 КК України взагалі не розкрито об`єктивної сторони злочину, тобто яким саме чином підсудні, в тому числі і ОСОБА_9 , вчинили привласнення 13 м-3 лісодеревини на загальну суму 1218 грн.

Звертає увагу, що відповідно до вироку суду, спочатку ОСОБА_9 та інші засудженні зловживали службовим становищем та вчиняли службове підроблення і самовільну рубку щодо 13 м-3 лісу в складі організованої злочинної групи, а привласнили ці ж 13 м-3 вже не в складі організованої групи осіб.

Вважає, що районним судом було упереджено не взято до уваги висновки судово-економічної експертизи, проведеної Київським НДІСЕ, відповідно до якої, в ДП «Хотинське ДСЛ АПК» не проведено інвентаризації ТМЦ, каси, звірки з покупцями лісодеревини, а зрубана лісодеревина за лісорубним квитком №16 від 15 листопада 2010 року оприбуткована. Суд необґрунтовано та безпідставно посилається на висновки судово-економічних експертиз №27 від 31 травня 2011 року та №32 від 24 червня 2011 року, оскільки дані висновки спростовані у попередніх судових засіданнях, в тому числі і самим експертом.

Посилається на те, що обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 367 КК України є надуманим та недоведеним, оскільки, не встановлено, яким чином його підзахисний неналежно виконував свої посадові обов`язки, які саме обов`язки він не виконав.

Апеляційну скаргу обґрунтовує і тим, що обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України носить не зрозумілий та неконкретний характер, оскільки не встановлено у чому саме полягають завдані збитки та не встановлена об`єктивна сторона вказаних злочинів.

Посилається також на те, що другий обвинувальний висновок від 22 травня 2012 року в кримінальній справі № Ф-129001 в судовому засіданні Садгірським районним судом м. Чернівці не оголошувався, а тому неправомірно було визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому по даній кримінальній справі злочинам.

Органом досудового розслідування, ураховуючи зміну обсягу раніше пред`явленого йому обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, працюючи з 19 серпня 2008 року по 16 листопада 2010 року на посаді директора Державного підприємства «Хотинське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу», будучи службовою особою, з метою вчинення умисних корисливих злочинів, в серпні 2010 року створив організовану злочинну групу, до складу якої залучив:

- ОСОБА_11 , працюючого з 08.04.2004 року лісником ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», з 12 липня 2010 року по 20 жовтня 2010 року та з 16 листопада 2010 року по сумісництву заступником директора вказаного підприємства, а з 03 грудня 2010 року виконуючим обов`язки директора цього підприємства,

- ОСОБА_8 , працюючого з 08 квітня 2004 року на посаді майстра лісу ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК»;

- ОСОБА_9 , працюючого з 15 березня 2007 року на посаді майстра лісу ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК».

Члени даної організованої групи під керівництвом ОСОБА_7 вчинили ряд злочинів, пов`язаних з посяганням на власність, довкілля та у сфері службової діяльності.

Так, ОСОБА_7 , як організатор створеної ним організованої групи під час вчинення злочинів виконував наступні дії: виступив організатором злочинної групи та здійснював загальне керівництво даною групою; залучив до складу цієї групи ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; розробляв плани вчинення злочинів та план дій кожного із її членів під час їх скоєння; розподіляв ролі між усіма учасниками злочинної групи та давав їм вказівки про місце, час, спосіб та порядок їх дій при вчиненні суспільно небезпечних діянь; встановлював загально визначені правила поведінки в групі і забезпечував дотримання їх учасниками злочинної групи; приймав активну участь на всіх стадіях вчинюваних злочинною групою злочинів та безпосередньо керував діями членів створеної ним злочинної групи; особисто виїжджав на місце та визначав, які саме дерева підлягали незаконній вирубці членами організованої групи; складав та підписував фіктивні документи, що стосувалися діяльності ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», у які вносилися неправдиві відомості, видавав накази, що забезпечували перебування членів організованої групи на певних посадах в ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК»; підшуковував засоби та транспортне забезпечення для вчинення злочинів; забезпечував вивезення та реалізацію незаконно зрубаних дерев; розподіляв та приймав участь в розподіленні коштів та інших матеріальних цінностей між членами організованої злочинної групи, здобутих злочинним шляхом.

Так, ОСОБА_11 , як активний учасник організованої злочинної групи, виконував наступні дії: розробляв та підтримував плани вчинення злочинів та план дій кожного із її членів під час їх скоєння; приймав активну участь на всіх стадіях вчинюваних злочинною групою злочинів; особисто виїжджав на місце та визначав, які саме дерева підлягали незаконній вирубці членами організованої групи; складав та підписував фіктивні документи, що стосувалися діяльності ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», у які вносилися неправдиві відомості; підшуковував засоби та транспортне забезпечення для вчинення злочинів; забезпечував вивезення та реалізацію незаконно зрубаних дерев; підшуковував стійкі канали збуту незаконно зрубаної лісодеревини та встановлював ціни, за якими злочинна група збувала вказану лісодеревину; приймав участь в розподіленні коштів та інших матеріальних цінностей між членами організованої злочинної групи, здобутих незаконним шляхом.

Так, ОСОБА_8 , як активний учасник організованої злочинної групи, виконував наступні дії: розробляв та підтримував плани вчинення злочинів та план дій кожного із її членів під час їх скоєння; приймав активну участь на всіх стадіях вчинюваних злочинною групою злочинів; особисто виїжджав на місце та визначав, які саме дерева підлягали незаконній вирубці членами організованої групи; складав та підписував фіктивні документи, що стосувалися діяльності ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», у які вносилися неправдиві відомості; підшуковував засоби та транспортне забезпечення для вчинення злочинів; забезпечував вивезення та реалізацію незаконно зрубаних дерев; підшуковував стійкі канали збуту незаконно зрубаної лісодеревини; приймав участь в розподіленні коштів та інших матеріальних цінностей між членами організованої злочинної групи, здобутих незаконним шляхом.

Так, ОСОБА_9 , як активний учасник організованої злочинної групи, виконував наступні дії: розробляв та підтримував плани вчинення злочинів та план дій кожного із її членів під час їх скоєння; приймав активну участь на всіх стадіях вчинюваних злочинною групою злочинів; особисто виїжджав на місце та визначав, які саме дерева підлягали незаконній вирубці членами організованої групи; складав та підписував фіктивні документи, що стосувалися діяльності ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», у які вносилися неправдиві відомості; підшуковував засоби та транспортне забезпечення для вчинення злочинів; забезпечував вивезення та реалізацію незаконно зрубаних дерев; підшуковував стійкі канали збуту незаконно зрубаної лісодеревини; приймав участь в розподіленні коштів та інших матеріальних цінностей між членами організованої злочинної групи, здобутих незаконним шляхом.

Зокрема, організатор злочинної групи ОСОБА_7 та члени організованої групи ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , діючи узгоджено між собою та в інтересах кожного з учасників групи, в складі організованої групи вчинили зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за наступних обставин.

І. Так, ОСОБА_7 , працюючи на посаді директора ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», будучи службовою особою, що володіє організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями, всупереч інтересам служби та вимог ст.ст. 12, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», зловживаючи своїм службовим становищем, в особистих інтересах та інтересах третіх осіб, діючи у власних цілях та інтересах усіх членів організованої злочинної групи, у серпні-вересні 2010 року дав ОСОБА_11 і ОСОБА_8 вказівку на проведення незаконної рубки при виконанні робіт за лісорубним квитком № 10 від 12 серпня 2010 року (матеріали відводу лісосіки в рубку оформлені фактично 29 жовтня 2010 року).

В подальшому ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді майстра лісу ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», дав бухгалтеру-економісту ОСОБА_19 , який не входив до складу організованої групи та не був обізнаним про її злочинні наміри, незаконну вказівку на заповнення лісорубного квитка № 10 від 12 серпня 2010 року на проведення вибіркової санітарної рубки в кварталі № 20 виділ 4, пояснивши, що це наказ директора підприємства ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_19 вважаючи, що матеріали відводу лісосіки в рубку знаходяться у ОСОБА_8 та перевірені керівництвом підприємства, заповнив лісорубний квиток № 10 від 12 серпня 2010 року, внісши у нього відомості, які йому надав ОСОБА_8 , та передав лісорубний квиток останньому. Після цього ОСОБА_8 , діючи узгоджено з іншими членами злочинної групи, надав для підпису вказаний лісорубний квиток заступнику директора ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК» ОСОБА_11 , який продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел членів організованої групи, за відсутності матеріалів відводу лісосіки в рубку підписав лісорубний квиток № НОМЕР_2 від 12 серпня 2010 року, на підставі якого проведено незаконну рубку у вказаному кварталі.
29 жовтня 2010 року члени злочинної групи, маскуючи незаконну рубку лісодеревини під законні операції, склали матеріали відводу лісосіки в рубку, а саме: акт обстеження ділянки в кварталі № 20 виділ 4, який підписаний комісією в складі активних учасників злочинної групи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . При цьому члени злочинної групи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вказали підписати даний акт ліснику ОСОБА_21 , який підписав його, вважаючи вказаний акт законним, оскільки він був підписаний директором підприємства та майстром лісу. Для маскування своїх незаконних дій по порубці лісу членами злочинної групи були оформлені : матеріально-грошова оцінка лісосіки, сортиментна структура лісосіки № 040 від 29 жовтня 2010 року, модельні дерева лісосіки № 040, відомість переліку дерев лісосіки № 040, які підписані ОСОБА_8 .
При цьому, у перелікову відомість дерев, взятих у рубку від 29 жовтня 2010 року, внесено 220 дерев загальною кубомасою 82 м-3 ліквідної деревини та 7 м-3 хворосту.

Згідно журналу реєстрації товарно-транспортних накладних вивезення лісопродукції по даному лісорубному квитку в кварталі № 20 виділ 4, проводилось за наступними товарно-транспортними накладними, а саме :

- ТТН №004696 від 07 грудня 10 року техсировина 7,99м-3 на суму 1725,87 грн.;

- ТТН №004697 від 07 грудня 10 року дрова паливні твердої породи 12,3м-3 на суму 996,30 грн.;

- ТТН №004801 від 03 лютого 11 року техсировина дуб діаметр 26-34 см, 4м-3 на суму 960 грн., та техсировина дуб діаметр 14-24, 8м-м3 на суму 1152 грн.;

- ТТН №004809 від 10 лютого 11 року техсировина дуб діаметр 26-34 см, 4м-3 на суму 960 грн., та техсировина дуб діаметр 14-24 см, 7м-3 на суму 1008 грн.

По бухгалтерським облікам залишок лісопродукції становить: пиловника дуба, діаметр 36см і більше, в кількості 1 м-3; техсировини, діаметр 26-34 см - 3,01 м-3; техсировина твердої породи 12 м-3; дрова паливні твердої породи 22,7 м-3, що рахується за лісником ОСОБА_21 та повинна знаходитись на ділянці квартал № 20 виділ 4, однак, станом на квітень 2011 року на вказаній ділянці дана лісодеревина відсутня.

Відповідно до лісорубного квитка № 10 від 12 серпня 2010 року до рубки в кварталі №20 виділ 4, було призначено 82 м-3 ліквідної деревини, в т.ч. 1 м-м3 ділової. Загальна таксова вартість 77 грн. На час перевірки у квітні 2011 року лісосіка рубкою пройдена, не очищена. Згідно санітарних правил у лісах України розмір збитків за неочистку становить 77х0,5=38,50 грн. Також на площі рубки залишено недоруб в кількості 23 м-3 загальної маси деревини. Розмір збитків за недоруб згідно санітарних правил у лісах України становить 321 грн. Після рубки на ділянці залишена повнота 0,3-0,4. На ділянці проведено контрольний перелік пнів, відповідно до якого розбіжність по кількості склала 56 пнів (у т.ч. включаючи 6 дерев, пошкоджених до ступеня припинення росту). Збитки по 56 незаконно зрубаних деревам в загальному обсязі 33 м-3 становлять 117 037 грн. 89 коп.

Дану ділянку в рубку, діючи узгоджено з іншими учасниками злочинної групи, 29 жовтня 2010 року незаконно відвів - майстер лісу ОСОБА_8 . Виписка лісорубного квитка проведена без матеріалів відводу лісосіки на 79 днів раніше проведеного відводу. За товарно-транспортними накладними відпуск деревини з даної ділянки проводив ОСОБА_8 .

В порушення вимог наказу Міністерства лісового господарства УРСР та Міністерства лісової та деревообробної промисловості УРСР № 339/198 від 26 грудня 1964 року Додаток № 1, яким передбачено, що «відведення лісосік в натурі, відбір і обмір модельних дерев і встановлення розрядів висот проводять лісничі; перелік дерев на лісосіках виконують спеціально підготовлені ланки під керівництвом лісничого, помічника лісничого; до складу ланок, що проводять перелік забороняється включати службових осіб, які в наступному будуть вести розробку лісосік; згідно матеріалів відведення виписується лісорубний квиток», ОСОБА_8 , діючи узгоджено з іншими учасниками організованої групи та в інтересах всієї групи, на підставі незаконно виписаного лісорубного квитка № 10 від 12 серпня 2010 року на проведення вибіркової санітарної рубки в кварталі № 20 виділ 4, незаконно відвів ділянку в рубку та під його керівництвом проводилась заготівля деревини і в подальшому її реалізація. Внаслідок вказаних дій із відведених в рубку 220 дерев незаконно було зрубано 178 дерев, чим державним інтересам завдано матеріальної шкоди в розмірі 411 790 грн. 31 коп.

Внаслідок вказаних злочинних дій членів організованої групи ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 в кварталі № 20 виділ 4 ДП «Хотинське держспецлісництво АПК» всього незаконно зрубано 234 дерева породи дуб, черешня та клен, чим інтересам держави та ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК» завдано матеріальної шкоди на загальну суму 528 828 гривень 20 копійок, що спричинило тяжкі наслідки.

ІІ. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 на початку листопада 2010 року надав незаконну вказівку працівникам підприємства членам організованої групи ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , провести відвід лісосіки у рубку в обході № 11 квартал № 25 виділи 4, 7, 8, 9, достовірно знаючи про те, що дана рубка не була запроектована безперервним лісовпорядкуванням, санітарно-оздоровчі заходи на дану ділянку не складались, листок наземної сигналізації відсутній. В порушення вимог п.п.32,34 Санітарних правил в лісах України, якими передбачено, що «ліквідація лісосічної та позалісосічної захаращеності здійснюється лісокористувачем шляхом прибирання поваленого сушняку, хмизу та порубаних решток; одночасно з ліквідацією захаращеності допускається прибирання вітровальних, сніголомних, сухостійних стовбурів за умови що їх сумарний запас не перевищує 5 м-3 з одного гектара», безпосередньо під керівництвом ОСОБА_7 в дану рубку відводились здорові сироростучі дерева кращої якості. Членами злочинної групи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були складені матеріально-грошова оцінка лісосіки і сортиментна структура лісосіки № 046 від 15 листопада 2010 року, які ними не підписані.

У відомості переліку дерев лісосіки № 046 внесено дерева породи дуб, у перелікову відомість дерев, взятих у рубку, внесено 52 дерева загальною кубомасою 58 м-3 ліквідної деревини та 3 м-3 хворосту. Ці відомості підписані майстром лісу ОСОБА_8 , а також лісником ОСОБА_24 , який не був обізнаним в злочинних намірах групи та не входив до її складу. Бланк «модельні дерева» лісосіки № 046 також підписаний ОСОБА_8 та ОСОБА_24 , в якому зазначено, що перелік проведено 10 листопада 2010 року.

Фактичне ж відведення лісосіки в рубку на місцевості було проведено 12 листопада 2010 року безпосередньо організатором злочинної групи ОСОБА_7 за участю члена організованої групи ОСОБА_8 , а також лісника ОСОБА_24 , який до складу групи не входив. При цьому ОСОБА_7 вказав останнім відвести в рубку конкретні здорові сироростучі дерева, які не підлягали вирубці при вказаному виді рубки.

На підставі акту відводу ділянки під очистку лісу, складеного 12 листопада 2010 року членами організованої групи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , за вказівкою організатора групи ОСОБА_7 бухгалтером-економістом ОСОБА_19 , який не був обізнаний у злочинних намірах групи і не входив до її складу, 15.11.2010 року внесено в раніше виписаний та підписаний ОСОБА_7 лісорубний квиток № 15 від 10.11.2010 року, відомості про незаконну рубку в обході № 11 квартал № 25 виділах 4, 7, 8, 9.

В подальшому, член злочинної групи ОСОБА_11 , діючи в інтересах усіх учасників злочинної групи, не маючи відповідних повноважень та перебуваючи на той час на посаді лісника, 15 листопада 2010 року видав розпорядження серії РЛ № 021094 ліснику 11 обходу, на проведення незаконної рубки.

У період з 15 по 16 листопада 2010 року ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , із залученням сторонніх громадян, які не являлись працівниками ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК» та не перебували з вказаним підприємством у будь-яких офіційно оформлених договірних відносинах, замість внесених з порушенням чинного законодавства у перелікову відомість 52 дерев, взятих у рубку, незаконно зрубано 87 дерев та 10 дерев пошкоджено до ступеня припинення та неприпинення росту.

За вказівкою членів злочинної групи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , лісник ОСОБА_24 , який вважав вказані рубки лісодеревини законними, 15-16 листопада 2010 року із зазначеної лісосіки тричі відвантажив лісодеревину породи дуб на автомобіль марки «Урал-377», д.н. НОМЕР_3 , який належить приватному підприємцю ОСОБА_25 . Тоді ж, внаслідок вказаних незаконних дій учасників злочинної групи, лісодеревина не була облікована на підприємстві.

В грудні 2010 року та лютому 2011 року за вказівкою члена організованої групи - виконуючого обов`язки директора ДП «Хотинське держспецлісництво АПК» ОСОБА_11 , якого ОСОБА_7 при звільненні з посади директора ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК» 16 листопада 2010 року умисно, в інтересах усіх учасників злочинної групи, призначив на посаду заступника директора цього підприємства, ініціювавши тим самим подальше призначення його виконуючим обов`язки директора даного підприємства.

Відповідно до журналу реєстрації товарно-транспортних накладних, вивезення лісопродукції по лісорубному квитку №15 від 10 листопада 2010 року, а саме в обході 11, квартал №25, виділи 4, 7, 9, 8, проводилось згідно наступних товарно-транспортних накладних:

- ТТН №004734 від 28 грудня 2010 року техсировина дуб діаметр 26-34 см, 13,9м-3 на суму 3002,40 грн.;

- ТТН №004735 від 28.12.2010 року дрова паливні твердої породи 22 м-3 на суму 1782 грн.;

- ТТН №004799 від 02.02.2011 року техсировина дуб діаметр 26-34см, 1,68м-3 на суму 403,20 грн.;

- ТТН №004798 від 02.12.2011 року техсировина дуб діаметр 26-34см, 10,42м-3 м на суму 2500,80 грн.,-

які з метою приховування вчиненого членами організованої групи злочину за вказівкою члена злочинної групи - виконуючого обов`язки директора ДП «Хотинське держспецлісництво АПК» ОСОБА_11 , були виписані лісником ОСОБА_24 , який не був обізнаним в злочинних намірах членів організованої групи та не входив до її складу, і вважав дані операції законними.

За даними бухгалтерського обліку залишок невивезеної з лісосіки лісопродукції - пиловника дуба діаметр 36 см і більше, становить 14 м-3, який рахується за лісником ОСОБА_24 та повинен знаходитись на ділянці квартал 25 виділ 4, у той же час дана лісодеревина станом на квітень 2011 року на вказаній ділянці відсутня.

Внаслідок вищевказаної незаконної рубки дерев в обході №11, квартал №25, виділи 4, 7, 9, 8 членами злочинної групи ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 незаконно зрубано 87 дерев, з яких 80 шт. породи дуб (затаврованих 56 сироростучих і 2 сухих, без тавра 13 сироростучих і 9 сухих) та 7 шт. (без тавра) породи граб. Загальна кубомаса незаконно зрубаних дерев складає 223 м-3, чим інтересам держави заподіяно шкоду в сумі 440 744 гривень 81 копійка, що є тяжкими наслідками.

Поряд з наведеним, тоді ж у середині листопада 2010 року членами злочинної групи ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 для забезпечення вивезення деревини з вищевказаного місця незаконної рубки, і зокрема в обході №11, квартал №25, виділ 8 ДП «Хотинське держспецлісництво АПК», незаконно прорубано тракторний волок, в результаті чого незаконно зрубано 8 дерев, загальною кубомасою 1м-3, чим державним інтересам завдано збитків на суму 4951,50грн.

Внаслідок вказаних злочинних дій членів організованої групи ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 в обході №11, квартал №25, виділи 4, 7, 9, 8 ДП «Хотинське держспецлісництво АПК», інтересам держави та ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК» завдано матеріальної шкоди на загальну суму 445 696 грн. 31 коп., що спричинило тяжкі наслідки.

ІІІ. Крім того, ОСОБА_7 , залучивши до організованої ним злочинної групи ОСОБА_9 , який з 15 березня 2007 року працював на посаді майстра лісу ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», діючи спільно з членами організованої групи ОСОБА_11 і ОСОБА_9 у власних цілях та інтересах усіх членів організованої групи, в листопаді 2010 року спільно з ОСОБА_9 провів огляд дерев в кварталі №23 виділ 24, під час якого показав ОСОБА_9 та відмітив сироростучі здорові дерева породи дуб та дав усну вказівку на оформлення матеріалів відводу та проведення рубки як ліквідацію небезпечних дерев, до якої відносяться дерева пошкоджені та з кутом нахилу більше 30 градусів і такі рубки повинні проводитись перед початком інших рубок з метою дотримання заходів безпеки під час робіт у лісі, а не після закінчення робіт у лісі як у даному випадку. Відмічені ОСОБА_7 сироростучі здорові дерева породи дуб ОСОБА_9 через декілька днів проклеймував для рубки та 12-13 листопада 2010 року склав перелікову відомість.

Поряд з цим, організатор злочинної групи ОСОБА_7 , діючи в інтересах всіх членів організованої групи, дав незаконну вказівку членові групи, ліснику обходу №12 ОСОБА_11 , скласти лісорубний квиток №16 від 15 листопада 2010 року на проведення рубки ліквідації небезпечних дерев. Виконуючи вказівку організатора злочинної групи, ОСОБА_11 , не маючи відповідних повноважень, так як перебував на посаді лісника, підписав вищевказаний лісорубний квиток на проведення рубки ліквідації небезпечних дерев, та видав ліснику ОСОБА_28 розпорядження серії РЛ-11 №021093 на проведення даної рубки.

Підставою до виписки лісорубного квитка №16 від 15 листопада 2010 року та розпорядження на проведення рубки стали матеріали відводу лісосіки в рубку, а саме: акт обстеження ділянки квартал 23, виділ 24 від 15 листопада 2010 року, який підписаний комісією в складі активних учасників злочинної групи ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . При цьому члени злочинної групи ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вказали підписати вказаний акт ліснику ОСОБА_26 , який не будучи обізнаним про злочинні наміри членів організованої групи і не входячи до її складу, підписав даний акт, вважаючи його законним.

При цьому членами злочинної групи, для маскування своїх незаконних дій по порубці лісу, були оформлені : матеріально-грошова оцінка лісосіки, сортиментна структура лісосіки №047 від 19 листопада 2010 року, модельні дерева лісосіки № 047, відомість переліку дерев лісосіки № 047. У відомості переліку дерев лісосіки № 047 внесено кількість дерев по породах і її підписано ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_26 . У перелікову відомість дерев взятих у рубку від 15 листопада 2010 року внесено 15 дерев загальною кубомасою 13м-3.

По журналу реєстрації товарно-транспортних накладних вивезення лісопродукції по лісорубному квитку № 16 від 15 листопада 2010року не зафіксовано.
По бухгалтерським облікам залишок лісопродукції в кількості 13м-3 рахується за лісником ОСОБА_26 та повинен знаходитись на ділянці квартал №23, виділ 24, в той же час станом на квітень 2011 року вказана лісодеревина на даній ділянці відсутня.
В результаті зазначених незаконних дій членів організованої групи ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 в кварталі №23, виділ 24 проведено незаконне відведення здорових дерев породи дуб в рубку, на підставі чого незаконно виписаний лісорубний квиток №16 від 15 листопада 2010р. та незаконно зрубано 17 дерев, чим інтересам держави спричинено збитки на загальну суму 108 923 грн. 98 коп., що є тяжкими наслідками.
Всього по вказаним епізодам злочинної діяльності членами організованої групи ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інтересам держави та ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК» завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1 083 448 грн. 49 коп., що спричинило тяжкі наслідки.
Крім того, вказаними діями, організатор злочинної групи ОСОБА_7 та члени організованої групи ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , діючи узгоджено між собою та в інтересах кожного з учасників групи, в складі організованої групи вчинили службове підроблення шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до матеріалів відводу лісосік під рубку, лісорубних квитків та актів-розрахунків на лісозаготівельні роботи, а також складання і видачі завідомо неправдивих документів лісорубних квитків.
Вказаними діями, організатор злочинної групи ОСОБА_7 та члени організованої групи ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , діючи узгоджено між собою та в інтересах кожного з учасників групи, в складі організованої групи вчинили незаконну порубку дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.
Крім того, вказаними діями, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , привласнили чуже майно, яке було ввірене їм та перебувало у їх віданні, шляхом зловживання своїм службовим становищем, повторно.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, доводи засуджених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили вирок районного суду скасувати, а кримінальну справу закрити, думку прокурора, який погодився з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_13 в частині неправильного застосування положень ст. 49 КК України при призначенні покарання засудженим, і в цій частині просив вирок суду першої інстанції змінити, а щодо задоволення інших вимог апеляційних скарг заперечував в повному об`ємі, провівши часткове судове слідство, перевіривши матеріали кримінальної справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, надавши учасникам процесу слово у судових дебатах та останнє слово засудженим, колегія суддів приходить до наступних висновків:
Відповідно до положень ст. 323 КПК України 1960 року, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.
Законним може бути лише той вирок, який постановлений в результаті процесу, проведеного відповідно до кримінально-процесуального законодавства.
Обґрунтованим може бути тільки вирок, в якому виражено встановлену судом у справі об`єктивну істину.
Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Статтею 327 КПК України 1960 року визначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.
Даних вимог закону районним судом при постановленні вироку дотримано не було.
Згідно ст. 367 КПК України 1960 року, однією із підстав для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції є - істотне порушення кримінально-процесуального закону.
Відповідно до ст. 370 КПК України 1960 року, апеляційний суд в будь-якому разі скасовує вирок, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключають можливість постановлення вироку.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року, вирок в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист.
Відповідно ч. 5 ст. 374, апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключили можливість постановлення вироку.
Апеляційним судом встановлено, що як в ході досудового, так і судового слідства ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , пред`явлено практично однакове по змісту, не конкретне та не індивідуалізоване обвинувачення, однак, кваліфікація дій засуджених різна.
Дане обвинувачення дослівно покладено в основу вироку районного суду, описова частина якого повністю співпадає з описовою частиною обвинувального висновку.
Судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. 323 КПК України, не надано належної оцінки доказам, дослідженим в судовому засіданні в їх сукупності, а формально перераховано у вироку так, як вказано в обвинувальному висновку. Не вказано та не наведено переконливих мотивів, чому суд приймає одні докази до уваги та ставить їх в основу обвинувального висновку, а інші докази до уваги не бере.
Пред`явлення такого обвинувачення та покладення його в основу обвинувального висновку, безумовно порушує гарантоване право засуджених на захист.
Встановлене вироком районного суду обвинувачення за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 246, ч. 3 ст. 191 КК України є фактично однаковим, шаблонним та таким що не розкриває повний склад злочинів та їхніх ознак.
Так, у вироку районного суду не розкрито та не встановлено об`єктивну сторону інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 службових злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України за всіма епізодами, оскільки не зрозуміло та не визначено в чому полягає зловживання службовим становищем, умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, залишилось не розкритим питання в чому полягав умисел на вчинення таких дій.
Мотивувальна частина вироку по даним злочинам не містить визначення конкретних зловживань засудженими посадовими обов`язками з посиланням на їх посадові інструкції, функціональні обов`язки, не вказано, які саме пункти даних обов`язків вони порушили, в інтересах яких третіх осіб вони діяли, які власні, особисті цілі або інтереси усіх членів організованої злочинної групи переслідували, яке незаконне збагачення отримали внаслідок вчинених протиправних дій.
Крім того, мотивувальна частина вироку районного суду, відносно вказаних злочинів, суперечить вимогам ст. 334 КПК України 1960 року, оскільки не розкриває об`єктивну сторону службових злочинів, не містить посилання на дату, час, місце і спосіб їх вчинення.
При кваліфікації дій ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ст. 246 КК України, судом в супереч вимогам п. 9 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» №17 від 10 грудня 2004 року, не вказано необхідної ознаки даного складу злочину, а саме заподіяння істотної шкоди, та в чому вона полягає.
Дана ознака, згідно вищезазначеної Постанови Пленуму, полягає у знищенні певних видів дерев у тій чи іншій місцевості; погіршенні природного складу, якості, захисних, водоохоронних і інших екологічних властивостей лісу; виникненні труднощів у відтворені заліснення в певній місцевості; зниженні якості атмосферного повітря; зміні ландшафту місцевості, русла річки; настанні ерозії ґрунту, тощо.
Жодна із наведених ознак не вказана у вироку районного суду, а тільки здійснене посилання на суму штрафних санкцій, визначених екологічною інспекцією.
Також, за обвинуваченням засуджених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції не розкрито об`єктивної сторони злочину, не зазначено яким саме чином здійснювалося привласнення 13 м-3 лісодеревини, не встановлено час, місце, спосіб і обставини вчинення злочину. Відсутні посилання на докази, які б вказували на причетність до привласнення майна державного підприємства засудженими, шляхом зловживання службовим становищем чи в інший незаконний спосіб. Не встановлено причини виникнення нестачі лісодеревини, місце її знаходження, хто, коли і в який спосіб забрав її, чи вивозилася вона, якщо так, то ким і на якому транспорті, не вказано кому і за яку ціну її було реалізовано, як відбувався поділ коштів.
За таких обставин, зміст встановленого обвинувачення за ч. 3 ст. 191 КК України у вироку районного суду зводиться до дослівного формулювання обвинувачення органом досудового слідства.
Також, судом першої інстанції не дотримано положень ч. 6 п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» №8 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до якого складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 334 КПК України. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Порушення при складенні вироку вимог статей 332-335 КПК може бути підставою для його скасування.
Крім того, як вбачається з вироку Садгірського районного суду, встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , будучи членами організованої злочинної групи під керівництвом ОСОБА_7 вчинили ряд злочинів, пов`язаних з посяганням на власність, довкілля та у сфері службової діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК України, злочин визначається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.
Засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 дали суду покази, що у зговір на створення організованої злочинної групи між собою не вступали, ніяких злочинних планів у них не було, а діяли вони в межах своїх службових обов`язків.
Дані покази засуджених, щодо створення організованої злочинної організації і їх участі в її діяльності, суд до уваги не взяв та розцінив як обраний метод захисту з метою уникнення покарання.
Однак, не беручи до уваги покази засуджених, судом першої інстанції у своєму вироку, на підтвердження висновку про створення та існування організованої злочинної групи, не наведено жодних доказів про факт попередньої організації засуджених в стійке об`єднання для вчинення злочинів.
Також, не наведено доказів про існування єдиного плану вчинення злочинних дій, який відомий всім учасникам групи з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану.
На доведеність висновку суду про наявність злочинної групи, організованої ОСОБА_7 , у вироку суду не наведено жодних доказів на вчинення інкримінованих активних дій кожного із учасників такої групи, а тільки встановлюється вчинення злочинів у складі організованої злочинної групи, так як вказано у пред`явленому обвинувачені.
Таким чином, під час судового слідства залишилися нез`ясованими конкретні ознаки організованої злочинної групи, що унеможливило постановлення районним судом законного та обґрунтованого рішення у даному провадженні.
Крім того, відповідно до зміненого обвинувачення від 23 березня 2017 року, органом досудового слідства, ОСОБА_7 , як організатору створеної ним злочинної групи, під час вчинення злочинів інкримінується виконання ряду дій, серед яких вказано, що він: розробляв плани вчинення злочинів та план дій кожного із її членів під час їх скоєння; встановлював загально визначені правила поведінки в групі і забезпечував дотримання їх учасниками злочинної групи; розподіляв та приймав участь в розподілені коштів та інших матеріальних цінностей між членами організованої злочинної групи, здобутих злочинним шляхом.
ОСОБА_11 , як активному учаснику організованої злочинної групи, інкримінується серед інших кваліфікуючих дій вчинення злочинів за ч. 3 ст. 28 КК України, і те, що він: розробляв та підтримував плани вчинених злочинів та план дій кожного із її членів під час їх скоєння; приймав активну участь на всіх стадіях вчинюваних злочинною групою злочинів; підшуковував стійкі канали збуту незаконно зрубаної лісодеревини та встановлював ціни, за якими злочинна група збувала вказану лісодеревину; приймав участь в розподіленні коштів та інших матеріальних цінностей між членами організованої злочинної групи, здобутих незаконним шляхом.
ОСОБА_8 як активному учаснику організованої злочинної групи, інкримінується серед інших кваліфікуючих дій вчинення злочинів за ч. 3 ст. 28 КК України, і те, що він: розробляв та підтримував плани вчинених злочинів та план дій кожного із її членів під час їх скоєння; приймав активну участь на всіх стадіях вчинюваних злочинною групою злочинів; підшуковував засоби та транспортне забезпечення для вчинення злочинів; підшуковував стійкі канали збуту незаконно зрубаної лісодеревини; приймав участь в розподіленні коштів та інших матеріальних цінностей між членами організованої злочинної групи, здобутих злочинним шляхом.
ОСОБА_9 як активному учаснику організованої злочинної групи, інкримінується серед інших кваліфікуючих дій вчинення злочинів за ч. 3 ст. 28 КК України, і те, що він: розробляв та підтримував плани вчинення злочинів та план дій кожного із її членів під час їх скоєння; приймав активну участь на всіх стадіях вчинюваних злочинною групою злочинів; особисто виїжджав на місце та визначав, які саме дерева підлягали незаконній вирубці членами організованої групи; складав та підписував фіктивні документи, що стосувалися діяльності ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», у які вносилися неправдиві відомості; підшуковував засоби та транспортне забезпечення для вчинення злочинів; забезпечував вивезення та реалізацію незаконно зрубаних дерев; підшуковував стійкі канали збуту незаконно зрубаної лісодеревини; приймав участь в розподіленні коштів та інших матеріальних цінностей між членами організованої злочинної групи, здобутих незаконним шляхом.
Однак, у описовій частині вироку районного суду, у зазначенні виконання дій при вчиненні злочинів в складі організованої злочинної групи кожному із засуджених, вищевказані дії, серед інших, не вказані.
Судом було виключено ряд інкримінованих органом обвинувачення кваліфікуючих ознак кожного із членів вчинення злочинів за ч. 3 ст. 28 КК України, проте, не наведено жодних мотивів та обґрунтування такого виключення ні в мотивувальній частині вироку, а ні в вироку в цілому.
Крім того, вироком районного суду встановлено, що організована злочинна група у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 діяла на ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» з серпня по листопад 2010 року.
Проте, у вироку районного суду встановлюються обставини та визнано винними ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , у вчиненні ряду злочинів, які згідно обвинувачення вчинялися в період вересня 2010 року, групою осіб, а не у складі організованої злочинної групи, а саме за обвинуваченням по ч. 3 ст. 191 КК України та за обвинуваченням у другій кримінальній справі №Ф-129001, яка була приєднана.
Такі суперечності та вибіркова кваліфікація дій засуджених як вчинення одних злочинів у складі організованої злочинної групи, а інших як вчинення злочинів групою осіб в період одного часового проміжку, без жодного наведення обґрунтування даних висновків, є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило постановити суду першої інстанції законний та обґрунтований вирок відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та безумовно порушують право на захист засуджених.
Крім того, районним судом, при постановлені вироку не дотримано положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26 червня 1990 року, зі змінами та доповненнями, «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».
Відповідно до п.п.15, 16 вказаної постанови, судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Необхідність точного виконання вимог ст. 334 КПК України про обґрунтування обвинувачення конкретними доказами не лише кожному підсудному, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконливого висновку, що таке суперечливе, шаблонне, не індивідуалізоване та не обґрунтоване конкретними доказами, пред`явлене органами досудового слідства та встановлене судом першої інстанції обвинувачення, обмежило та позбавило права засуджених на захист, перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, згідно ст. 367 КПК України 1960 року, однією із підстав для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції є - однобічність або неповнота дізнання, досудового чи судового слідства.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 368 КПК України 1960 року, однобічним або неповним визнається дізнання, досудове чи судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, а саме: коли не були допитані певні особи, не були витребувані і досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи; коли не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу засудженого чи виправданого.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, Чернівецька міжрайонна прокуратура скерувала до суду обвинувальний висновок, затверджений 14 липня 2011 року, у кримінальній справі №О-119033 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.п. 94- 296 Т.4).
Також, було скеровано обвинувальний висновок, затверджений 22 травня 2012 року, у кримінальній справі №Ф-129001 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (а.п. 44-110 Т.10).
Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2012 року, вказані кримінальні справи об`єднанні в одне провадження (а.п. 129 Т.10).
Таким чином, після об`єднання кримінальних справ, підлягають виклику особи, які визначенні двома списками осіб, які підлягають виклику в зал судового засідання ( а.п. 260-262 Т.4, а.п. 11-113 Т. 10).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 04 березня 2013 року прокуратурою Чернівецької області було змінено обвинувачення відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про що надано суду відповідну постанову. Нового списку із зазначенням осіб, які підлягають виклику в зал судового засідання до неї сформовано не було, що свідчить про те, що список виклику осіб не змінювався.
16 вересня 2016 року Садгірським районним судом м. Чернівці винесено постанову про призначення кримінальної справи до судового розгляду, в резолютивній частині якої визначено, що в судове засідання підлягають виклику підсудні, свідки, зазначені у списку до обвинувального висновку (а.п. 10 Т.16 ).
Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження у Садгірському районному суді м. Чернівці, відповідно до протоколу судового засідання від 07 листопада 2016 року (а.п.31Т.17), прокурором було оголошено резолютивну частину обвинувального висновку.
Проте, як встановлено апеляційним судом, під час оголошення резолютивної частини обвинувального висновку, було проголошено резолютивну частину обвинувального висновку, що затверджений 14 липня 2011 року, у кримінальній справі №О-119033, що підтверджується фонограмою судового засідання від 07 листопада 2016 року (а.п. 69 Т.17).
Таким чином, прокурор не вчинив жодної процесуальної дії, спрямованої на підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі №Ф-129001, оскільки обвинувальний висновок чи його резолютивна частина, затверджений 22 травня 2012 року, у кримінальній справі №Ф-129001 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у вказаному судовому засіданні не оголошувався і, відповідно, обставини даної кримінальної справи не досліджувалися, свідки у судове засідання не викликалися.
Як вбачається з протоколу судового засідання (а.п. 37 Т.17), 07 грудня 2016 року прокурор, у зв`язку з вищенаведеними порушеннями, звернувся до головуючого судді із клопотанням надати можливість оголосити обвинувальний висновок у кримінальній справі №Ф-129001, що підтверджується фонограмою судового засідання від 07 листопада 2016 року (а.п. 69 Т.17).
Проте, так як судове слідство було вже розпочато та під час якого деякі свідки у кримінальній справі №О-119033 були допитані, вказане клопотання прокурора суд відхилив, у зв`язку з чим прокурор заявив, що буде підготовлене клопотання про зміну обвинувачення, а саме, про зменшення його обсягу.
Таким чином, судове слідство фактично проводилося районним судом лише по одній із об`єднаних кримінальних справ, а саме по кримінальній справі №О-119033.
24 березня 2017 року, під час судового засідання, після допиту ряду свідків та дослідження матеріалів кримінальної справи, прокурор оголосив постанову про зміну обвинувачення відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яка поєднує в собі обвинувачення за кримінальним справами №О-119033 та №Ф-129001, зазначивши при цьому, що обсяг обвинувачення зменшений. Однак, постанова про зміну обвинувачення чи її резолютивна частина відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не оголошувалася, що є порушенням ч. 3 ст. 277 КПК України 1960 року.
Крім того, в ході порівняльного дослідження зміненого обвинувального висновку від 04 березня 2013 року, який вже був у матеріалах кримінальної справи до початку його розгляду Садгірським районним судом м. Чернівці, та зміненого обвинувального висновку від 23 березня 2017 року, вбачається, що остання постанова про зміну обвинувачення тотожна, як за своїм змістом так і обсягом, постанові про зміну обвинувачення від 04 березня 2013 року.
При цьому, колегія суддів, прослуховуючи фонограму звукового запису від 07 грудня 2017 року та 24 березня 2017 року (а.п. 69 Т.17; а.п. 71 Т.17), приходить до висновку, що вказаним зміненим обвинуваченням прокурор та суд фактично намагались усунути допущену неповноту судового розгляду та доповнити судове слідство матеріалами кримінальної справи №Ф-129001.
Отже, у зв`язку з тим, що обставини кримінальної справи №Ф-129001 не були предметом попередніх судових засідань, прокурор фактично збільшив обсяг обвинувачення від того, який був проголошений 07 листопада 2016 року.
Крім того, судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 299 КПК України, не було поставлено питання про визначення обсягу та порядку дослідження доказів за зміненим обвинуваченням, не з`ясовано питання про виклик свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 .
Порядок допиту свідків у судовому засіданні визначено ст.ст. 303-308 КПК 1960 року, а ст. 306 КПК України 1960 передбачено, що оголосити показання свідків, надані ними під час дізнання чи досудового слідства, суд може з власної ініціативи або за клопотанням учасників судового розгляду у випадку істотних суперечностей між показаннями, наданими у суді та під час досудового слідства, або в разі неявки у судове засідання свідків, явка яких з тієї чи іншої причини є неможливою.
Районним судом, всупереч вищезазначеним вимогам закону, не було викликано та не вжито заходів для забезпечення явки в судове засідання свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_36 , не ставилося на обговорення питання про оголошення показання зазначених осіб.
Вище вказані обставини свідчать про те, що під час судового слідства залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, а також, що ненадання можливості засудженим та їхнім захисникам допитати в судовому засіданні свідків обвинувачення є грубим порушенням права на захист.
Даний висновок узгоджується із правовими позиціями ЄСПЛ, викладеними, зокрема, у рішенні від 11 липня 2013 у справі «Рудніченко проти України», та у рішенні від 11 квітня 2013 у справі «Вєренцов проти України».
В п. 1 останнього рішення вказано, що «усі свідчення зазвичай повинні надаватися під час відкритих засідань за присутності обвинуваченого з метою забезпечення змагальності процесу. Існують винятки з цього принципу, але вони не повинні порушувати права захисту. За певних обставин може виявитися необхідним звернення до свідчень, наданих на етапі слідства».
Таким чином, суд не врахував як вимоги КПК України, щодо безпосереднього дослідження доказів (показань свідків) під час проведення судового провадження, так і не врахував існуючу практику ЄСПЛ для забезпечення дотримання права на захист обвинуваченого, що також тягне за собою скасування вироку районного суду.
Крім цього, неповнота судового слідства районним судом відобразилася і в не досліджені документів та інших доказів для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Так, під час слухання справи в суді першої інстанції, засудженим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_12 неодноразово зазначалося про факт існування акту ревізії, виданого в результаті проведення перевірки органами КРУ, яка проводилася з 18 жовтня 2010 року по 01 січня 2011 року
Районним судом під час судового слідства не перевірено доводи про наявність такого акту ревізії, яким, на думку захисту та засудженого ОСОБА_7 , спростовується його причетність до вчинення інкримінованих злочинів.
Колегія суддів, після дослідження матеріалів кримінальної справи, приходить до висновку, що вищезазначений акт ревізії має суттєве значення для вірного встановлення обставин інкримінованих злочинів.
Крім того, у вступній частині вироку районного суду, при з`ясуванні повних даних про осіб засуджених, судом не було дотримано вимог ст. 333 КПК України 1960 року, зокрема, відносно ОСОБА_10 не вірно встановлено місце народження та проживання, місце роботи, не вказано про наявність на утриманні неповнолітньої дитини; ОСОБА_11 не вірно встановлено місце роботи та не вказано про наявність статуса депутата сільської ради; ОСОБА_8 не вірно встановлено місце роботи та не вказано наявність на утриманні малолітньої дитини; ОСОБА_9 не вірно встановлено дані про освіту та місце роботи; ОСОБА_7 не вірно встановлені дані про місце роботи та не вказано про наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
Поза тим, відповідно до п. 11 «прикінцевих положень КПК України» кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Даної вимоги закону районним судом дотримано не було, оскільки, з протоколу судового засідання вбачається, що 07 грудня 2016 року суд з власної ініціативи провів допит свідків у режимі відеоконференції, проте, КПК України 1960 року не передбачає проведення судового засідання в режимі відеоконференції, чим порушив порядок допиту свідків, визначений КПК України 1960 року.
Згідно ст. 369 КПК України 1960 року вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи у разі, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.
Так, суд першої інстанції, в мотивувальній частині вироку, не обґрунтовує в повній мірі чому не бере до уваги висновки судово-економічної експертизи, проведеної експертами у Київському НДІСЕ від 30 січня 2013 року, посилається тільки на те, що експертами не надано відповідей на всі питання, які поставлені судом, а тому, критично відноситься до вказаних висновків експертизи.
Поза увагою суду залишився той факт, що у висновку судово-економічної експертизи, проведеної експертами у Київському НДІСЕ від 30 січня 2013 року, встановлено, що фінансово-господарські операції щодо надходження, оприбуткування, реалізації лісопродукції, що отримана в результаті рубки лісу на підставі лісорубних квитків №10 від 12 серпня 2010 року в кварталі 20 виділ 4 та №15 від 10 листопада 2010 року в кварталі 25 виділ 4, 7, 8, 9, ДП «Хотинське ДСЛ АПК» відображено в облікових регістрах бухгалтерського обліку за період грудень 2010 року - лютий 2011 року на підставі первинних бухгалтерських документів, що відповідає вимогам чинного законодавства.
В мотивувальній частині вироку не наведено жодної правової оцінки з приводу вище зазначеного висновку судово-економічної експертизи, не наведено доводів щодо обґрунтованого посилання на висновки інших судово-економічних експертиз від 31 травня 2011 року та від 24 червня 2011 року, і відкиданні висновків судово-економічної експертизи від 30 січня 2013 року.
Крім того, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не наводить обґрунтування, чому взяв до уваги одні покази свідків, а інші відкинув, в частині показань про існування практики на ДП «Хотинське ДСЛ АПК» дописування матеріалів відводу дерев у рубку до незакритого лісорубного квитка.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 КПК України 1960 року, підставою для скасування або зміни судових рішень, при розгляді справи в апеляційному суді є, зокрема, неправильне застосування кримінального закону.
Також, згідно п. 2 ч. 1 ст. 371 КПК України 1960 року неправильним застосуванням кримінального закону, що тягне за собою скасування або зміну вироку (постанови), є, в тому числі, застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню.
Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 191 КК України звільнено від кримінального покарання на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження в цій частині щодо них.
При цьому, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , за діяння, вчиненні у той же час, притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 191 КК України із призначенням покарання.
Санкція частини 3 статті 191 КК України, в редакції, чинній на момент вчинення вищенаведених діянь, передбачала максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, та відповідно до ст. 12 КК України, вказаний злочин є тяжким.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.
На час розгляду справи судом першої інстанції строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, не сплинув.
За таких, обставин суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, а саме безпідставно застосував положення ст.ст. 49, 74 КК України до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Крім того, згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Встановлений ст. 70 КК порядок, згідно з яким суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, стосується як основних, так і додаткових покарань.

Згідно вироку Садгірським районним судом м. Чернівці ОСОБА_11 визнано винним вчиненні злочинів передбачених ст. 28 ч. 3, 364 ч. 2; 28 ч. 3, 366 ч. 2; 28 ч. 3, 246; 191 ч. 3; 364 ч. 2; 366 ч. 2 КК України.

При цьому, суд першої інстанції, призначивши покарання ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364 та за ч. 2 ст. 364 КК України, застосував положення ч. 1 ст. 70 КК України та призначив покарання за сукупністю злочинів. Після призначення покарання ОСОБА_11 за сукупністю злочинів судом прийнято рішення про призначення покарання ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік сім місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки.

Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення встановленого ст. 70 КК України порядку призначення покарання за сукупністю злочинів, згідно якого суд зобов`язаний був призначити покарання окремо за кожний злочин, а лише після чого остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів.

Крім того, вироком районного суду встановлено обвинувачення відносно ОСОБА_11 по епізоду проведення відводів лісосік у рубку та оформленні матеріалів відводу від 16 вересня 2010 року на проведення прохідної рубки 2010 року на площі 2, 7 га у кварталі 12 виділ 4 та на площі 2,5 га у кварталі 15 виділ 29, зниженні кубомаси деревини, тобто зазначенні меншого діаметру 53 сироростучих дерев різних порід, внаслідок чого вони незаконно зрубані, чим спричинено державним інтересам збитки в сумі 317180, 73 грн.

Дане обвинувачення встановлено також відносно ОСОБА_9 і сума 317180, 73 грн. включена в загальну суму 1170633, 18 грн. спричинених ним збитків.

Однак, кваліфікація дій ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за вказаним епізодом здійсненна без ознак співучасті, що потягнуло за собою засудження двох осіб за одинакові дії і наставші наслідки.

Таким чином, вищенаведене неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, також тягне за собою скасування оскаржуваного вироку.

Враховуючи вищевикладені порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконливого висновку, що вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2017 року підлягає скасуванню та поверненню справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що частина встановлених порушень судового слідства, які потягнули за собою винесення незаконного та необґрунтованого вироку, зумовлені неповнотою досудового слідства.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України 1960 року, скасовуючи вирок (постанову), апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність обвинувачення, достовірність або не достовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону та покарання.

Колегія суддів апеляційного суду, звертає увагу, що у вказаному кримінальному провадженні не проведено інвентаризацію зрубаної та реалізованої лісодеревини в ДП «Хотинське державне спеціалізоване лісництво АПК», не проведено документальної ревізії у вказаному підприємстві, не проведено взаємозвірок між лісгоспом та покупцями деревини, не проведено ревізії каси підприємства з приводу виплати коштів та отримання коштів за реалізовану деревину.

Крім того, у матеріалах кримінальної справи міститься висновок судово-економічної експертизи від 30 січня 2013 року, у якому на ряд питань не надано відповідей через те, що необхідно провести перевірку всієї фінансово-господарської діяльності ДП «Хотинське держспецлісництво АПК» за проміжок часу з 19 серпня 2008 року по квітень 2011 року, тобто ревізійних дій, а це в свою чергу не відноситься до завдань судово-економічної експертизи.

Також, у вказаному висновку зазначено, що в ДП «Хотинське ДСЛ АПК» не проведено інвентаризацій ТМЦ, каси, звірки з покупцями лісодеревини, а зрубана лісодеревина за лісорубним квитком №16 від 15 листопада 2010 року оприбуткована.

З вище викладеного випливає, що для встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, існує необхідність звернення органів досудового слідства до ревізійних органів.

Таким чином, суду першої інстанції необхідно роз`яснити право на звернення органів досудового слідства до ревізійних органів, для усунення суперечностей в пред`явленому обвинуваченні.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудних, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, надання судових доручень у порядку, передбаченому ст. 315-1КПК України, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні вироку були допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, а тому вирок суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого необхідно повно й всебічно дослідити всі докази по справі, дати їм об`єктивну оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення з викладенням у вироку аналізу доказів та мотивів прийнятого рішення.

На підставі викладеного, керуючись: п. 11 «прикінцевих положень КПК України», ст.ст., 347-349, 356, 360, 362, 365-371, 374, 377, 379 КПК України 1960 року, колегія суддів апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И ЛА
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_14 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 та апеляційні скарги, які подані кожна окремо, від захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - скасувати.

Об`єднану кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - направити на новий судовий розгляд в цей же суд в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_17
Судді /підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_2
"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_17 (посада) (підпис) (ПІБ)

27.11.2017 року

(дата засвідчення) копії)