АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року у кримінальному провадженні № 0002114 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 157, ч. 2 ст. 345, ч. 4 ст. 296 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 задовольнити та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 без можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 та застосований щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 10 години 30 хвилин 12 березня 2018 року за місцем його фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 157, ч. 2 ст. 345, ч. 4 ст. 296 КК України, також наявний ризик, який знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, що полягає в можливому незаконному впливі на свідків та потерпілих з метою уникнення від кримінальної відповідальності, доказів щодо наявності інших ризиків, а саме можливого переховування від досудового слідства та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суду не надано. Тому слідчий суддя прийшов до висновку, що для мінімізації зазначеного ризику, врахувавши норми ст. 178 КПК України, можливо застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за його фактичним місцем проживання та реєстрації.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду. На його думку, слідчим суддею не надано належної правової оцінки кількості інкримінованих епізодів злочинної діяльності підозрюваного, який діяв у групі осіб, із застосуванням інших предметів, які заздалегідь були заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень. Також, не надано належної правової оцінки щодо суворості можливого призначеного покарання, що є належним та невід`ємним елементом при оцінці ризику переховування від суду або органу досудового розслідування, перешкоджання провадженню іншим чином, а також скоєння іншого злочину. Вважає, що судом першої інстанції не враховано надані стороною обвинувачення докази, які доводять наявність заявлених ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також вагомість наявних доказів у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, вік та стан його здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи на час вчинення ним злочинів та його майновий стан. Крім цього, зазначає, що слідчим суддею необґрунтовано визнано наявність лише одного ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Тому, на думку сторони обвинувачення, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти заявленим ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та з підстав, зазначених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а ухвалу слідчого судді просили залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно вимог ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Частиною четвертою статті 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, а доводи прокурора, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Згідно наданих матеріалів, на час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу слідчим суддею встановлено наявність доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, в межах, необхідних для застосування запобіжного заходу.
Так, розглядаючи клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про часткову обґрунтованість даного клопотання, оскільки стороною обвинувачення не доведено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризикам.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та підтверджується наданими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доводиться низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема, протоколом огляду місця події від 29 жовтня 2017 року, в ході якого було виявлено та вилучено сліди злочину, пляшки із хімічною сумішшю, зафіксовано сліди розгрому виборчої дільниці; протоколами допитів потерпілих; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30 жовтня 2017 року, який пояснив про обставини вчинених кримінальних правопорушень під час проведення виборів в с. Майське Синельниківського району, а також те, що він зможе впізнати деяких чоловіків, які вчинили напад; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.10.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , який впізнав чоловіка, який спільно з невстановленими особами вчинив напад на виборчу дільницю 29.10.2017 року; протоколами допиту свідків та іншими доказами, долученими до клопотання слідчого.

Перевіряючи висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з ними та вважає їх обґрунтованими. Так, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існує та полягає в тому, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Разом з тим, зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення, не знайшли свого підтвердження як в судовому засіданні в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, а також в наявних матеріалах справи.

При цьому, слідчим суддею належним чином враховані обставини, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вагомість наявних доказів про вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень, відсутність судимостей, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, його молодий вік та стан його здоров`я, наявність місця реєстрації та проживання, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків слідчого судді щодо відсутності підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування найсуворішого запобіжного заходу щодо підозрюваного у вигляді тримання під вартою.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_7 утримувався під вартою з 31.10.2017 року по 29.12.2017 року на підставі ухвали слідчого судді від 31.10.2017 року. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного м. Дніпропетровська від 29.12.2017 року клопотання слідчого від 26.12.2017 року про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою залишено без розгляду, а підозрюваного звільнено з-під варти.

Вказану ухвалу прокурор не оскаржував в апеляційному порядку, а слідчий звернувся з новим клопотанням від 29.12.2017 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, хоча прокурор оскаржує ухвалу слідчого судді про відмову в застосуванні запобіжного заходу, однак фактично ставиться питання про продовження тримання підозрюваного під вартою.

При цьому, після звільнення підозрюваного з-під варти, останній належним чином виконував свій процесуальний обов`язок відносно з`явлення за викликом до слідчого судді та апеляційного суду для розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, що підтверджує висновки слідчого судді про недоведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року, п. 45 46 рішення, подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках Суд має встановити, чи продовжують виправдовувати позбавлення свободи інші підстави, наведені судовими органами. Якщо такі підстави є «відповідними» і «достатніми», Суд має також з`ясувати, чи виявили відповідні національні органи «особливу старанність» при здійсненні даного провадження.

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (справа «Іловецький проти Польщі», п. 63, від 4 жовтня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, застосований судом запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 177, 178 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та не підлягає скасуванню, а відтак в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року, якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0002114 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4