АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1406/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 40002472 від 22.02.2016 щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , станом на момент інкримінованих дій не судимого, засудженого

вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2016 за ч.2 ст.

186 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 104,

76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 104, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки постановлено виконувати самостійно.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 09 лютого 2016 року приблизно о 14 годині 40 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Бульвар Давидова» за адресою: м. Київ, вул. Серафімовича, 4 звернув увагу на малолітню ОСОБА_10 , яка розмовляла по мобільному телефону, а потім поклала його у кишеню своєї куртки і тоді у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, неповнолітній ОСОБА_6 підійшов до малолітньої ОСОБА_10 і діючи повторно, з корисливих мотивів, дістав телефон з її кишені. Дії ОСОБА_6 були помічені потерпілою, після чого стали носити відкритий характер.

Усвідомлюючи, що його протиправні дії, направлені на заволодіння чужим майном, викрито, продовжуючи їх, не відмовляючись від доведення злочину до кінця, ОСОБА_6 утримуючи при собі мобільний телефон «НТС», з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши своїми діями потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2157 грн.

В апеляційній скарзі, уточненій в судовому засіданні, захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та застосувати до нього покарання у виді 3 років позбавлення волі шляхом застосування ст. 69 КК України.

При цьому просить повторно дослідити в судовому засіданні наступні докази: провести допит малолітньої потерпілої в порядку визначеному КПК України, призначити товарознавчу експертизу з метою з`ясування вартості викраденого майна, допитати свідка ОСОБА_11 .

Вказує, що ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні таємного викрадення чужого майна, проте категорично заперечує проти відкритого викрадення майна, оскільки жодними своїми діями потерпіла не виявила занепокоєння щодо викрадених речей і не вчиняла жодних дій, які б мали на меті повідомлення про викриття нею дій ОСОБА_6 .

Показання свідка ОСОБА_11 свідчить про те, що зникнення телефону потерпіла виявила через декілька хвилин після того, як до неї підходив обвинувачений.

Крім того, відповідно до встановлених обставин, на які посилається суд при винесенні рішення, поруч із потерпілою перебували її знайомі (можливо однокласники), які кричали обвинуваченому, щоб той повернув телефон, проте ані на досудовому слідстві, ані в суді, такі особи не допитувались, дані обставини не встановлювались.

Також зазначає, що допит малолітньої потерпілої в судовому засіданні відбувся із суттєвим порушенням кримінального процесуального закону за відсутності психолога та лікаря, що на думку захисту, дає обґрунтовані підозри щодо тиску на потерпілу з боку сторони обвинувачення задля надання необхідних показань.

Крім того вказує, що в матеріалах кримінального провадження містяться відомості про вартість викраденого майна, проте товарознавча експертиза не проводилась, а була врахована тільки позиція потерпілих щодо вартості майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його законного представника та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який проти неї заперечив, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженими в судовому засіданні, і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Зокрема, вина ОСОБА_6 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що після того, як вона поговорила з матір`ю по телефону та поклала його до кишені куртки, до неї підійшов обвинувачений. Злякавшись, вона стала відходити назад та кричати, щоб він відійшов від неї, але він продовжував йти на неї, тримаючи руки по бокам, при цьому щось говорив, але що саме, вона не пам`ятає. Далі він вхопив належний їй мобільний телефон з кишені її куртки та побіг. Після цього вона засунула руку в кишеню і пересвідчилась, що телефон дійсно відсутній.

З пояснень свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона знаходилась на зупинці громадського транспорту та бачила потерпілу, яка зателефонувала по мобільному телефону, після чого поклала його до кишені куртки. В цей час до неї підійшов обвинувачений та приобійняв потерпілу, при цьому його рука знаходилась в місці розташування кишені верхнього одягу потерпілої, після чого він відійшов і зник з місця події. Потерпіла виглядала наляканою та знаходилась у шоковому стані, а через пару хвилин стала плакати і повідомила, що у неї викрали мобільний телефон.

Крім того, вина ОСОБА_6 підтверджується даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.02.2016, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 в присутності понятих, законного представника та психолога впізнала ОСОБА_6 як особу, яка відкрито викрала у неї мобільний телефон; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.02.2016, згідно якого свідок ОСОБА_11 в присутності понятих впізнала ОСОБА_6 та при цьому пояснила, що він викрав у дівчини мобільний телефон, даними товарного чеку про те, що вартість належного потерпілій телефону «НТС» становить 2157 грн.

Вказані докази суд першої інстанції визнав належними та допустимими і такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, з чим погоджуються колегія суддів, а доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_10 та обмови нею обвинуваченого ОСОБА_6 .

За встановлених у вироку обставин, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), є правильною, і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо визначення вартості викраденого майна тільки з позиції потерпілих, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме товарним чеком від 06.01.2012, згідно якого мобільний телефон «НТС» коштує 2157 грн.

Також колегія суддів не вбачає порушень кримінального процесуального закону під час допиту малолітньої потерпілої в судовому засіданні, як і тиску на неї з боку сторони обвинувачення для надання необхідних показань, а тому доводи захисника щодо цього вважає надуманими.

Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку суду, у тому числі зазначених в апеляційній скарзі захисника, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим його апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4