У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000091 за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження судами першої та апеляційної інстанцій, та засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2015 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 364 КК України;
засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 2988 грн 70 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, працюючи на посаді дільничного інспектора Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, маючи спеціальне звання майор міліції, достовірно знаючи про відсутність відомостей та іншої інформації щодо можливого розкрадання паливно-мастильних матеріалів на автозаправочних станціях ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_7 , який працює майстром на одній із них, 10 вересня 2013 року на АДРЕСА_1 шляхом обману та зловживаючи довірою, начебто за нерозголошення цих вигаданих відомостей одержав від ОСОБА_7 1000 грн, а наступного дня ще 19 000 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки визнав неможливим обґрунтування його винуватості доказами, отриманими органами досудового розслідування під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, при цьому не визнав їх недопустимими і не виключив їх. Крім того, апеляційний суд надав відповіді не на всі доводи апеляційної скарги його захисника, а також безпідставно не застосував положення ст. 49 КК України.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій засудженого з ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 364 КК України на ч. 1 ст. 190 цього ж Кодексу. Крім того, суд апеляційної інстанції надав відповіді не на всі доводи його апеляційної скарги і не спростував їх. Ухвала апеляційного суду не обґрунтована та містить суперечності.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 просить залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та частково підтримав касаційну скаргу ОСОБА_6 , оскільки вважав, що апеляційний суд надав відповіді не на всі доводи апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до ст. 419 КПК України в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвалу, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даного провадження не дотримався цих вимог закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись із вироком місцевого суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України, подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вказаного вироку у цій частині та закриття провадження через відсутність складу кримінального правопорушення, а в частині виправдання за ч. 1 ст. 364 КК України просив залишити вирок без зміни. При цьому, зокрема, вказував на відсутність у провадженні належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, необхідність визнати недопустимими певні докази (висновок експерта № 687 від 22 жовтня 2013 року та речових доказів, які були предметом дослідження, тощо), порушення права засудженого на захист.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2015 рокутакож переглядався за апеляційною скаргою прокурора, в якій останній просив цей вирок скасувати повністю та постановити новий, яким ОСОБА_6 засудити за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та за ч. 1 ст. 364 КПК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з владними повноваженнями, на строк 3 роки та зі штрафом у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з владними повноваженнями, на строк 3 роки та зі штрафом у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. На підставі ч. 5 ст. 96-2 КК України повернути потерпілому грошові кошти в сумі 19 000 грн. Стягнути із засудженого на користь держави 2988,7 грн витрат на проведення експертиз.
При цьому вказував на наявність у провадженні належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189 та ч. 1 ст. 364 КК України (зокрема, наводив доводи щодо наявності ідеальної сукупності злочинів, доведеності того, що потерпілий вимушений був надати грошові кошти працівнику правоохоронного органу з метою недопущення порушень щодо своїх прав і законних інтересів тощо), а тому виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 364 КК України та перекваліфікацію його дій на ч. 1 ст. 190 КК України вважає безпідставними. Крім того, зазначав про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.
Проте, як убачається зі змісту ухвали апеляційний суд не виклав цих доводів апеляційнихскарг захисника та прокурора, не надав на них відповідей та, залишаючи скарги без задоволення, не зазначив підстав, із яких їхвизнано необґрунтованими. Апеляційний суд обмежився загальним формулюванням про належну вмотивованість судового рішення та правильність висновків суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій засудженого з ч. 2 ст. 189 та ч. 1 ст. 364 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України (хоча згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 364 КК України виправдано), однакне розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляцій щодо хибності кваліфікації дій засудженого та відповідності призначеного йому покарання. Крім того, суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі зазначає, що захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі порушує питання про скасування накладеного арешту на майно ОСОБА_6 , хоча зі змісту цієї апеляційної скарги вбачається, що захисник такої вимоги не зазначав.
Таким чином, апеляційний суд належним чином не розглянув доводи вказаних апеляційнихскарг і передчасно погодився з висновками місцевого суду.
За таких обставин ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для її скасування.
При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесута постановити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, та засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ________________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3