АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп /796/1209/2017Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.1 КК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянула матеріали кримінального провадження № 0011424 відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року, яким
ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Світловодську Кіровоградської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, зареєстрований за місцем народження, АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 , раніше засуджений Солом`янським районним судом міста Києва 20 січня 2017 рокуза ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у сумі 850 гривень, офіційно не працює,

засуджений за ч.2 ст. 15 та ч.1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на один рік та звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком в один рік та покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75 і 76 КК України.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 ,судова колегія, -

встановила :

ОСОБА_7 визнаний винуватим у замаху на таємне викрадення чужого майна, який вчинив приблизно о 2355 годині 30 січня 2017 року в приміщенні гіпермаркету "Караван» по вул. Сосніних, 17 у місті Києві на загальну суму 613 гривень 92 коп. і не зміг довести свого замаху до кінця з причин, що від його волі та свідомості не залежали, а саме внаслідок затримання працівниками охорони.
Справу розглянуто у відповідності з ч.3 ст. 349 КПК України.

На вирок надійшла апеляційна скарга від заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 , в якій він, не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони описані у вироку, юридичної кваліфікації скоєного винуватцем за ч.2 ст. 15 та ч.1 ст. 185 КК України, виду та розміру покарання, обраних судом першої інстанції, та рішення щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням на визначений цим судом строк, виду зобов`язань, покладених судом на ОСОБА_7 відповідно до положень ст. 76 КК України, втім, просить оскаржений вирок скасувати в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України на підставі неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.2 ст. 15 та ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування цього покарання випробуванням з іспитовим строком один рік. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На обґрунтування прокурор посилається на чинну на час ухвалення вироку редакцію ст. 76 КК України, відповідно до якої вираз "кримінально виконавча інспекція", вжитий судом в резолютивній частині вироку, у всіх відмінках в тексті ст. 76 КК України замінено на вираз "уповноважений орган пробації" у всіх відмінках, крім того, суд у вироку поклав на ОСОБА_7 обов`язки, які на цей час не передбачені законом, а саме, зобов`язав його не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом, в той час, як чинна редакція кримінального закону встановлює таку заборону виїзду за межі України з будь-якою метою.

Отже, вважає прокурор, суд призначив у цій частині ОСОБА_7 явно несправедливе внаслідок надмірної м`якості покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і цю помилку можливо виправити лише шляхом скасування в цій частині вироку та ухвалення нового вироку, відповідно до вимог чинної редакції ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на часткову підтримку апеляційних вимог з доводами, що запропоновані заступником прокурора міста Києва виправлення резолютивної частини вироку можливо внести шляхом його зміни, а не скасування та ухвалення нового вироку в цій частині, обвинуваченого, який поклався на розсуд судової колегії у вирішенні апеляційної скарги, провівши судові дебати і надавши останнє слово обвинуваченому, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч.1 ст. 185 КК України та правильність юридичної кваліфікації скоєного ним, як і визначення виду та міри покарання і можливості звільнення від його відбування з випробуванням в порядку ст. ст. 75 і 76 КК України були отримані в порядку застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України, ніким в апеляційному засіданні не піддавались сумнівам, порушень застосування вказаної процесуальної норми не виявлено і скарг на такі порушення не надходило, а тому ці висновки колегія суддів не перевіряє, не досліджує, не оцінює та погоджується з ними.
Що ж стосується апеляційних доводів про помилкове застосування судом першої інстанції положень ст. 76 КК України, в редакції, що на час ухвалення вироку втратила силу і необхідність внесення відповідних уточнень на підставі нової редакції вказаної правової норми, то ці доводи слушні, ґрунтуються на чинному КК України, cт. 76 КК України в редакції Закону від 7 вересня 2016 року № 1492-VIII, а тому судова колегія визнає за необхідне їх задовольнити частково з наступних підстав.

Відносно зміни самої лише назви органу, періодично з`являтися до якого на реєстрацію та повідомляти якому про зміну місця проживання і роботи суд у вироку зобов`язав обвинуваченого ОСОБА_7 , то ця зміна назви жодним чином не погіршує становища обвинуваченого і тому не вимагає скасування вироку та ухвалення нового вироку в цій частині, а може бути внесена шляхом зміни вироку.

Обов`язок же не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України в редакції Закону від 7 вересня 2016 року № 1492-VIII, на відміну від редакції цієї правової норми, яка діяла раніше і в якій цій обов`язок був покладений вироком суду на ОСОБА_7 , є не обов`язковим для застосування судом, а додатковим видом обов`язків, відповідно до ч.2 ст. 76 КК України, а тому, з урахуванням також тієї обставини, що ОСОБА_7 до цього часу паспорта громадянина України для виїзду за кордон або біометричного паспорту не має, до цього часу за кордон не виїжджав і не планує таких поїздок в майбутньому, про що він сам заявив в апеляційному засіданні і це нічим в матеріалах кримінального провадження не спростовано, судова колегія вважає можливим не застосовувати до нього згаданого виду обов`язків та виключити з вироку вказівку на покладення саме цього обов`язку на ОСОБА_7 , отже в цій частині апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення.

На підставі вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині рішення про застосування до ОСОБА_7 положень ст. 76 КК України змінити, виключивши обов`язок не виїжджати за межі України та поклавши на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: