Номер провадження: 11-кп/785/969/17
Номер справи місцевого суду: 521/171/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року у кримінальному провадженні №0005232 від 28.11.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, що має середню освіту, одруженого, маючого на утримані неповнолітню дитину: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 28.12.2008 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 06.10.2010 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 185 ч.3, 69, ст. 185 ч.2, 70 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі 26.08.2011 року умовно-достроково на не відбутий строк 10 місяців 19 днів;

- 23.01.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 28.10.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 1700 гривень (штраф не сплачено),

визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, до 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2014 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 1700 гривень.

Обвинуваченого ОСОБА_7 взято під варту у залі суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, призначені основні покарання у вигляді позбавлення волі і штрафу ухвалено виконувати самостійно.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів по справі, -

встановив:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 28.11.2016 року, приблизно о 10 годині 40 годині він, знаходячись на сходах біля Горбатого мосту, який розташований в кінці вулиці Балківскій, біля адміністративного будинку №213, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, визначив об`єктом злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме сумку жіночу чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон марки "Lєnоvо А706" чорного кольору, гаманець червоного кольору, та інше майно.

Далі, реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел на заволодіння чужим майном ОСОБА_7 скориставшись сприятливою обстановкою для вчинення злочину, діючи відкрито, із корисливих спонукань, підійшовши ззаду, схопив за ручки сумку потерпілої, яка знаходилась у її лівій руці та шляхом ривку вирвав з її руки ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник у невідомому напрямку, що надало йому реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 2500 гривень.

Не погоджуючись з вказаним вироком в частині призначеного покарання обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності своєї вини у вчиненні злочину та правильності його кваліфікації, просить пом`якшити призначене покарання, застосувавши до нього положення ст. 69 КК України, та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що, на його думку, вирок є занадто суворим, він визнав свою вину повністю, щиро розкаюється, сприяв розкриттю злочину, а злочин вчинив через скрутне матеріальне становище, оскільки він має на утриманні малолітню доньку. Також вказує на те, що суд при ухваленні вироку не врахував, що він хотів мати захисника, а потерпіла була проти позбавлення його волі.

Також обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду Одеської обалсті із заявою про застосування до нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році".

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заяву про застосування амністії, просили її задовольнити; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та застосування амністії, просив залишити оскаржуваний вироку без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, тому не перевіряються апеляційним судом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд першої інстанції в повному обсязі врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він раніше неодноразово був засуджений, в тому числі за тяжкий злочин, вчинив новий тяжкий злочин, маючи незняту та непогашену судимість, має неповнолітню дитину, яка проживає зі своєю матір`ю, за місцем мешкання характеризується задовільно, не працює.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальної шкоди, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину.

За таких обставин суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією статті за якою він обвинувачується. Підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що районний суд при призначенні покарання в повній мірі врахував всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду необхідно залишити без змін.

Інших доводів апеляційному суду представлено не було.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році", апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з п.п. "а","б" ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин, а також до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Малиновським районним судом м. Одеси від 06.10.2010 року за ст.ст. 185 ч.3, 69, ст. 185 ч.2, 70 КК України до 2 років позбавлення волі та був звільнений з місць позбавлення волі 26.08.2011 року умовно-достроково на не відбутий строк 10 місяців 19 днів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, який є тяжким.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Малиновським районним судом м. Одеси від 28.10.2014 року за ст. 185 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, однак штраф був сплачений лише 21.07.2017 року, тобто вже після вчинення злочину 28.11.2016 року та постановлення оскаржуваного вироку від 30.03.2017 року.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що згідно з п.п. "а", "б" ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році" до обвинуваченого ОСОБА_7 не можуть бути застосовані положення даного закону, тому в задоволенні його клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 428, 532 КПК України, ст.9 Закону України "Про амністію у 2016 році", апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році" - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4