Постанова
Іменем України

03 квітня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2017 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000298,

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, засудженого за ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 357; ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Зміст вимог касаційної скарги
Прокурор зазначив у скарзі вимогу до суду касаційної інстанції про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. На обґрунтування наведеного вказує, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 357 КК, його дії неправильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК за кваліфікуючою ознакою проникнення. Зазначає про недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки не наведено підстав, через які доводи апеляційної скарги прокурора визнано необґрунтованими. Також вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

2. Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк один рік; за ч. 1 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців; за ч. 4 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та долю речових доказів.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2017 рокуапеляційні скарги ОСОБА_6 та прокурора залишено без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2017 року без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
25 червня 2016 року, ОСОБА_6 , знаходячись на станції метрополітену «Пушкінська», діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до раніше невідомого йому ОСОБА_7 і викрав із сумки останнього гаманець, у якому знаходились гроші в сумі 600 грн, та паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_7 , чим завдав останньому матеріальної шкоди в сумі 600 грн.

25 червня 2016 року, ОСОБА_6 , знаходячись на станції метрополітену «Пушкінська», перевірив зміст викраденого гаманця та встановив, що в ньому знаходиться паспорт громадянина України, у зв`язку з чим у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого документа, а саме паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_7 .

Влітку 2016 року, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на підроблення документа, з метою подальшого використання завідомо підробленого документа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вклеїв у паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 свою фотографію на 3 сторінку. Згідно з висновком судової техніко-криміналістичної експертизи №59 від 10 лютого 2017 року в наданому на дослідження паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серійний номер НОМЕР_1 , уродженця міста Харкова, виданому Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24 січня 2002 року, наявні зміни первинного змісту у вигляді повної заміни фотокартки на сторінці 3.

26 січня 2017 року о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, за адресою: АДРЕСА_2 , використав підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , а саме, пред`явив його ОСОБА_8 з метою оренди квартири за адресою: АДРЕСА_3 та подальшого таємного викрадення з неї побутової техніки.

26 січня 2017 року ОСОБА_6 , діючи з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, маючи на руках підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , орендував на добу квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та сплатив орендну плату в сумі 450 гривень.

26 січня 2017 року, близько 18 години 20 хвилин, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення із використанням отриманого від ОСОБА_9 ключа проник до квартири за адресою: АДРЕСА_3 , звідки шляхом вільного доступу таємно викрав з квартири таке майно: мікрохвильову піч, телевізор, фен, утюг, ковдру, подушку, два комплекти постільної білизни, рушник, посуд, на загальну вартість згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №44 від 27 січня 2017 року 5720 грн, завдавши потерпілим матеріального збитку на зазначену суму, після чого з місця вчинення злочину намагався зникнути, а саме вийшов із під`їзду будинку, однак був затриманий ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у зв`язку з чим не зміг довести свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції не підтримала доводи касаційної скарги, вважає судові рішення законними та обґрунтованими.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

4.1.2 Стаття 357. Викрадення, привласнення, вимагання документів, штампів, печаток, заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем або їх пошкодження
Частина 3. Незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом
карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до трьох місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 412. Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону
Частина 1. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

4.2.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.3 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви суду касаційної інстанції щодо доводів, наведених у касаційній скарзі
5.1 Межі розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, наведених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваного судового рішення, установлених КПК України, розгляд справи суд касаційної інстанції здійснив у частині перевірки доводів скарги про дотримання апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали від 11 липня 2017 року та невідповідності призначеного покарання.

Кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України прокурор у касаційній скарзі не оспорює [4.2.3].

5.2 Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність
5.2.1 Доводи прокурора пронеправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою проникнення, є необґрунтованими.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 потрапив у квартиру під вигаданим приводом оренди житла на одну добу під чужим іменем, тобто шляхом обману таз використанням підроблених документів, а отже незаконно. Тому дії ОСОБА_6 правильно кваліфікованоза ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 ККУкраїнияк закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, з проникненням у житло.

5.2.2 Що стосується доводів прокурора про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК, оскільки умисел на незаконне заволодіння паспортом ОСОБА_7 виник тільки після викрадення ним гаманця та виявлення в ньому паспорта, то вони також є необґрунтованими.
Відповідно до встановлених судом обставин ОСОБА_6 заволодів паспортом ОСОБА_7 , який в подальшому підробив та використав.
Об`єктивна сторона ч. 3 ст. 357 КК України передбачає незаконне заволодіння паспортом будь-яким способом. Виявивши паспорт у викраденому гаманці, ОСОБА_6 умисно незаконно заволодів ним.
У цьому випадку виникнення умислу в ОСОБА_6 на заволодіння паспортом після його виявлення у викраденому ним гаманці свідчить про сукупність вчинених ним злочинів, а не про відсутність, як стверджує у касаційній скарзі прокурор, складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України[4.1.2].

5.3 Щодо невідповідності призначеного покарання
Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого внаслідок м`якості є безпідставними.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та середньої тяжкості, та обставини кримінального провадження.

Також суд першої інстанції повною мірою врахував дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, не працює, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується посередньо.
Суд врахував як обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття ОСОБА_6 у вчинених злочинах.

Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.
Врахувавши наведене, суд призначив покарання за кожен злочин у межах санкції статей, за якими засудив, та остаточно визначив покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таким чином, призначене покарання засудженому відповідає вимогам статей

50, 52, 65 ККУкраїни, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_6 , попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав вважати невідповідним внаслідок м`якості суд не вбачає [4.1.1].

5.4 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи апеляційної скарги прокурора аналогічні тим, що наведені в касаційній скарзі, перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Таким чином, суд не вбачає підстав стверджувати про недотримання апеляційним судом вимог процесуального закону при розгляді провадження та постановлення ухвали за його наслідками [4.2.1, 4.2.2].

5.5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Виникнення умислу на незаконне заволодіння паспортом, який виявив засуджений у викраденому ним гаманці, свідчить про вчинену сукупність злочинів за статтями 185 і 357 КК України.

Використання підробленого засудженим паспорта, укладення на підставі нього договору оренди житла на один день з метою потрапити до нього і вчинити таємне викрадення майна (а саме побутової техніки), свідчить про наявність у діях особи кваліфікуючої ознаки вчинення таємного викрадення чужого майна проникнення.
З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 436, 441, 442 КПК України, пунктами 4, 5, 6 § 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора залишитибез задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2017 рокувідносно засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3