АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 628/4463/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2432/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Удачне, Красногвардійського району, Кримської області, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
раніше засудженого:
01.08.2008 р. Шевченківським райсудом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. 23.06.2009 року ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2008 року в частині засудження за ч. 1 ст. 162 КК України скасовано, а справу закрито, за ч.2 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 2 роки;
26.03.2009 року Шевченківським районним судом Харківської області за ст. 121 ч.2, ст. 296 ч.2, ст.ст. 70, 71 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, згідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 18.07.2014 р. звільнений 28.07.2014 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 7 місяців 6 днів;
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72, ч. 4 ст. 81 КК України до призначеного покарання приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 26.03.2009 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців 6 днів з відбування покарання в кримінально-виконавчій установі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.
ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді утримання під вартою, та він взятий під варту в залі суду.
Початок відбування покарання обчислений з дня його фактичного затримання -29.08.2017 р.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишений до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов Дворічанського відділу Ізюмської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Куп`янської міської ради про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 в розмір 4270,47 грн. задоволенню.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Куп`янської міської ради кошти в сумі 4270 гривень 47 копійок, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по справі на залучення експерта для проведення судової автотехнічної експертизи № 1001/16 від 21.11.2016 р. в сумі 1055,52 грн.
Згідно вироку 12.06.2016 року, приблизно о 19.00 в с. Осиново, Куп`янського району, Харківської області, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного оп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом марки «ІЖ-Юпітер-5» без бокового причепа, рухався по ґрунтовій дорозі зі швидкістю приблизно 5 км/год., при цьому перевозив трьох дорослих пасажирів, не маючи посвідчення водія відповідної категорії. Під час руху водій ОСОБА_7 повинен був обрати таку швидкість руху і прийоми керування, щоб постійно контролювати рух мотоцикла та безпечно керувати ним. Тобто, водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Однак водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним мотоциклом марки «ІЖ-Юпітер-5», обрав таку швидкість руху та прийоми керування, що втратив контроль над керуванням, допустив перекидання мотоциклу та падіння з нього. У таких діях водія ОСОБА_7 , які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України пасажиру мотоциклу, потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді травматичного вивиху головки лівої стегнової кістки, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 485-КП/16 є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Зазначає, що під час підготовчого судового засідання потерпіла участі у ньому не приймала, що суперечить вимогам ст.314 КПК України.
Крім того, суд не пересвідчився у тому що він зрозумів свої права та обов`язки як обвинувачений, але він, будучи введеним в оману прокурором та захисником, визнав себе винним не розуміючи негативних для себе наслідків у вигляді позбавлення волі.
Крім того, до апеляційного суду надійшла заява потерпілої ОСОБА_9 , яка просить закрити кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 , оскільки вона відмовляється від обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили скасувати вирок, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що під час судового засідання в судs першої інстанції він дійсно визнавав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 286 КК України і зараз його позиція не змінилась.
Як вбачається з матеріалів провадження під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції ОСОБА_7 був забезпечений захисником - адвокатом ОСОБА_10 , в присутності якого йому роз`яснювались його права та обов`язки як обвинуваченого, в тому числі наслідки розгляду провадження в порядку ст.349 КПК України.
З питань неналежного виконання захисником ОСОБА_10 своїх обов`язків, або ж будь-яких зловживань з боку прокурора до відповідних органів ОСОБА_7 не звертався.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу введення його в оману захисником та прокурором є необґрунтованими.
Відповідно до п.5 ч.2ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Як вбачається з матеріалів провадження потерпіла ОСОБА_9 не з`являлась у підготовчі судові засідання, призначені 10.01.2017 року, 13.01.2017 року, 25.01.2017 року, і які відкладались саме з причин її неявки.
В той же час, 27.01.2017 року, перед підготовчим судовим засіданням, яке відбулось 07.02.2017 року від неї надійшла заява у якій потерпіла зазначила, що не має до ОСОБА_7 претензій матеріального та морального характеру,цивільний позов заявляти не буде, згодна з будь-яким призначеним йому покаранням, не заперечує проти скороченого судового розгляду та просить проводити підготовче та судове засідання без її участі (арк. 42).
В суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ставили під сумнів написання зазначеної вище заяви саме потерпілою ОСОБА_9 , але при цьому клопотань щодо перевірки авторства цієї заяви не заявляли та погоджувались з її змістом щодо відшкодування ОСОБА_7 всіх негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням.
В наступному, на підставі цієї заяви, підготовче судове засідання від 07.02.2017 року та судовий розгляд проводився за відсутності потерпілої.
Зазначене свідчить про те, що потерпіла була завчасно проінформована про час та місце підготовчого судового засідання та на власний розсуд скористалась своїми правами, передбаченими ч.3 ст. 56 КПК України щодо участі у судовому розгляді.
Таким чином, колегія суддів не вбачає порушення вимог ст. 314 КПК України, а відтак і підстав для скасування судового рішення з мотивів здійснення судового провадження за відсутності потерпілого.
Що стосується поданої до Апеляційного суду Харківської області заяви потерпілої ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження з підстав відмови від обвинувачення, яку обвинувачений та його захисник просили задовольнити, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.
Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Між тим, відповідно до ч.1, п.2 ч.1 ст. 477 КПК України ч.1 ст. 286 КК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення лише у випадку коли якщо вони вчинені чоловіком (дружиною) потерпілого.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 наразі перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 від 27.12.2016 року (Т.2 арк 51).
Даних про розірвання цього шлюбу та укладення нового з потерпілою ОСОБА_9 матеріали провадження не містять та ОСОБА_12 та його захисником не надавались.
Відтак, підстав для закриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_12 у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення не вбачається.
Таким чином, перевіривши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду.
Разом з тим, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до ст. 409 КПК України однією з підставою для зміни судового рішення апеляційним судом є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - в кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.
Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права
керувати транспортними засобами, є неможливим.
Аналогічна позиція викладена у п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_13 не отримував посвідчення водія (Т.1 арк. 74), відтак застосування до нього додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є зайвим і підлягає виключенню з вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, п.2 ч.1 ст.407, п. 4 ч.1 ст. 409, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
В силу ч.2 ст. 404 КПК України вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року в частині призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки скасувати.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою у той же строк з дня з дня вручення йому копії судового рішення.
Головуючий-

Судді-