У Х В А Л А
Іменем України
08 вересня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого з ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261 від 24 липня 2014 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,
ВСТАНОВИВ:
08 вересня 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261 від 24 липня 2014 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, про накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме: на частку власності: 50/100 трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; на два житлових будинки з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_2 .

Клопотання мотивовано тим, що протягом березня травня 2014 року на території Донецької області створено терористичну організацію, так звану «Донецьку народну Республіку» (далі «ДНР»), яка займається вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно політичної ситуації у державі. Основною метою діяльності вказаної терористичної організації є зміна меж території і державного кордону України та створення незаконного державного утворення «ДНР», до керівництва якого входять ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ряд інших осіб. В той же час встановлено, що силовий блок зазначеної терористичної організації представлений громадянами РФ ОСОБА_9 (для конспірації використовував анкетні дані ОСОБА_10 та позивний « ОСОБА_11 »), ОСОБА_12 (позивний « ОСОБА_13 »), ОСОБА_14 (позивний « ОСОБА_15 »), а також невстановленими досудовим слідством особами, котрі використовували позивні « ОСОБА_16 », «Моторола», «Балу», « ОСОБА_17 », «Сіменс», та інших, які попередньо зорганізувались та вступили у попередню злочинну змову, щодо вчинення терористичних актів на території України, зокрема у Донецькій області.

16.05.2014 року відбулась так звана «3-я сессия Верховного Совета Донецкой Народной Республики», в ході якої громадянин ОСОБА_5 , будучи радикально налаштованою особою, що не сприймає державну владу в Україні, підтримуючи злочинні наміри терористичної організації та силового блоку під керівництвом ОСОБА_9 , призначеного на вказаній сесії «міністром оборони ДНР», керуючись власними переконаннями, будучи обізнаним із метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, а також впливу на прийняття рішень органами державної влади та органами місцевого самоврядування України, був обраний керівником «Управління справами Уряду», чим самим очолив одну із структурних ланок терористичної організації «ДНР», з метою організаційного та іншого сприяння її діяльності.

Усвідомлюючи мету терористичної організації, щодо вчинення дій, направлених на скоєння актів тероризму, залякування населення, вбивство громадян, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно політичної ситуації у державі, ОСОБА_5 , в період з 16 травня 2014 р. по даний час, разом з іншими учасниками терористичної організації, бере безпосередню участь у злочинах, вчинюваних цією терористичною організацією, а також вчинює сукупність умисних дій для забезпечення злочинної діяльності вказаної терористичної організації необхідними засобами і знаряддями вчинення злочинів, встановлення та підтримання зв`язків з громадянами України та Російської Федерації з метою створення умов для підготовки і вчинення терористичних актів у Донецькій області, збройного опору, незаконної протидії та перешкоджанню виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів й військовослужбовцями Збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції.

17.06.2014 року складено повідомлення про підозру та, в порядку ст. ст. 111, 112, 278 КПК України, повідомлено громадянина України ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

18.06.2014 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук.

24.07.2014 року з кримінального провадження № 0000015 виділено в окреме провадження матеріали відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, за № 0000261.

25.07.2014 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000261 зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст.280 КПК України у зв`язку з переховуванням підозрюваного від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності і не встановлення його місцезнаходження.

На даний час місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 невідоме.

Оскільки, підозрюваний ОСОБА_5 вчинив злочин віднесений до категорії особливо тяжкого ч. 1 ст. 258-3 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, є наявні достатні підстави вважати, що суд може призначити покарання у вигляді конфіскації майна, як виду покарання, що допускається відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України.

Діяльність терористичної організації, діяльності якої сприяв ОСОБА_5 , супроводжується вчиненням тяжких та особливо тяжких злочинів, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів, викрадення та вбивства громадян, вчинення інших злочинних дій, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяли значну майнову шкоду і настання інших тяжких наслідків.

Вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, про вчинення якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 91 КПК України.

Поряд з цим, слід прийняти до уваги, що у зв`язку із складною військово-політичною ситуацією на сході України, а саме у Донецькій та Луганській областях, проведення слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення виду та розміру шкоди, завданої вказаними кримінальними правопорушеннями, на даний час є неможливим.

Проте, накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 надасть змогу забезпечити у майбутньому стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також забезпечить можливі цивільні позови, адже ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає накладення арешту на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 96093321 від 01.09.2017 за ОСОБА_5 (код ДРФО НОМЕР_1 ) зареєстровано: частка власності: 50/100 трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; два житлових будинки з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою конфіскації майна підозрюваного як виду покарання, забезпечення можливого цивільного позову та забезпечення відшкодування шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_5 , необхідно накласти арешт на вказане нерухоме майно підозрюваного.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 оголошено у розшук та його місцезнаходження до цього часу невідоме, з метою належного забезпечення виконання арешту майна, дане клопотання необхідно розглянути без виклику підозрюваного ОСОБА_5 до суду для розгляду цього клопотання.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив задовольнити його.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Положенням ч. 6 ст. 170 КПК України регламентовано, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження №0000261 від 24 липня 2014 року, вбачається, що стосовно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме, участі в терористичній організації, організаційному та іншому сприянні діяльності терористичної організації.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Разом з тим, до матеріалів клопотання не долучено відомостей про вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру, а так само, про вжиття органом досудового розслідування заходів для його вручення у спосіб, передбачений КПК України.
Сам факт складення повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 17 червня 2014 року та оголошення його у розшук 18 червня 2017 року не свідчить, що ОСОБА_5 в силу положень ч. 1 ст.42 КПК України набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, слідчим не доведено, що ОСОБА_5 є підозрюваним у кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави для арешту майна з метою конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки в даному випадку відповідно до положень норм КПК України, арешт може бути накладено на майно підозрюваного чи обвинуваченого.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження, в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Відмовити старшому слідчому з ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 у задоволенні клопотання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261 від 24 липня 2014 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, про накладення арешту на майно.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя