АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2017 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА :
Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволені клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 09 жовтня 2017 року, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що прокурором надано достатньо доказів наявності обґрунтованої підозри у причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та сукупність обставин про наявність ризиків. Також слідчий суддя зазначив, що обговорюючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу, приймає до уваги, що підозрюваний має ряд тяжких захворювань, які потребують щоденного лікування, має постійне місце мешкання, проживає разом із сім`єю, а також, враховуючи невелику кількість наркотичного засобу, прийшов до висновку про необхідність застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що слідчий суддя не врахував тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , яке є тяжким злочином. Вважає необґрунтованими висновки слідчого судді щодо стану здоров`я підозрюваного в частині того, що останній потребує щоденного лікування, так як довідкою з лікарні, наданою стороною захисту, такі обставини не підтверджені і не встановлено, що підозрюваний проходить щоденне лікування від хвороб, вказаних в довідці. Зазначає, що під час досудового розслідування була допитана, завідуюча Центру з профілактики та боротьби зі СНІД м. Дніпропетровська, яка повідомила, що ОСОБА_7 останній раз відвідував лікарню 03.04.2017 р., отримав ліки на три місяці та станом на 14.08.2017 р. до лікарні не з`являвся. Також повідомила, що при наявності у підозрюваного відповідних ліків останній може перебувати в умовах СІЗО. Вважає, що слідчий суддя, застосовуючи запобіжний захід у виді домашнього арешту, не врахував, що злочин, за який підозрюється ОСОБА_7 , вчинений саме за місцем проживання підозрюваного. На думку прокурора, слідчим суддею не враховано, що домашній арешт не зможе запобігти встановленим ризикам, у зв`язку з чим просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її, захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги та вважали за необхідне залишити ухвалу слідчого без змін, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001721 від 15 червня 2017 року.

10 серпня 2017 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий СВ Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суд м.Дніпропетровська було відмовлено у клопотанні слідчого щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та слідчим суддею було застосовано щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладанням на нього обов`язку прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Розглядаючи клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя заслухав доводи сторін кримінального провадження і дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на два місяці, з покладанням на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ст. 194 КПК України, посилаючись на наявність обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Що стосується необхідності застосування до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на чому наполягає у своїй апеляційній скарзі прокурор, то достатніх підстав для цього колегія суддів не вбачає.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Доводи слідчого та прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про те, що встановлені щодо останнього ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України можуть бути усунуті лише у такий спосіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, при прийнятті рішення відносно ОСОБА_7 про достатність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного запобіжного заходу, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність його застосування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка зміні або скасуванню з викладених в апеляції мотивів не підлягає.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2017 року, якою відмовлено в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4