Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
05 березня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 січня 2018 року у кримінальному провадженні №0000384 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України.

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів Рівненської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з загальною середньою освітою, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 /три/ роки 6 /шість/ місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому вирішено рахувати з 10 січня 2018 року, моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також судом вирішено питання речових доказів.

Крім того, судом задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Здолбунівської центральної районної лікарні до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь бюджету, з якого фінансується Здолбунівська центральна районна лікарня, кошти в сумі 2 114 /дві тисячі сто чотирнадцять/ гривень 52 /п`ятдесят дві/ копійки.

Цивільний позов ОСОБА_8 як правонаступника ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що 28 червня 2015 року, приблизно о 06 год. 00 хв., на території автовокзалу по вул.Базарна у м.Здолбунів Рівненської області, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, який виник у нього раптово під час суперечки на ґрунті особистих неприязних відносин, вчинив напад на ОСОБА_9 , застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я у момент заподіяння, що виразилось у нанесенні трьох ударів кулаками рук в обличчя, спричинивши ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани правої брови, та заволодів особистими речами потерпілого, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 8662 /вісім тисяч шістсот шістдесят дві/ гривні 85 /вісімдесят п`ять/ копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 здійснив напад на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу. (вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.187 КК України, як розбій.)

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 оскаржив вирок суду в апеляційному порядку.

У поданій ним апеляційній скарзі вважає вирок необ`єктивним та незаконним внаслідок невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні обставинам справи, також вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Свою позицію мотивує тим, що його підзахисний ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому злочині визнав лише частково, зокрема в частині виникнення між ним та потерпілим ОСОБА_9 словесного конфлікту. Стверджує, що під час такого конфлікту ОСОБА_9 перший наніс удар в обличчя його підзахисному, а тому ОСОБА_6 у відповідь також почав наносити удари кулаком в голову. Натомість, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена, при цьому покликається на покази потерпілого та свідків, котрі містять суттєві розбіжності.

Також, на думку захисника намір ОСОБА_6 на заволодіння майном потерпілого ґрунтується виключно на припущеннях. Додає, що ОСОБА_6 заперечив заволодіння будь-яким майном потерпілого.

Водночас, вважає, що суд безпідставно не врахував як обставини, що пом`якшують вину його підзахисного вчинення злочину вперше, його позитивну характеристику, наявність постійного місця проживання. Наведене, на думку захисника, слугувало підставою для обрання ОСОБА_6 міри покарання не пов`язаною з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_5 проти вимог поданої апеляційної скарги, його прохання щодо залишення вироку суду без змін, як обґрунтованого і законного, письмові заперечення проти доводів апеляційної скарги наведені потерпілою ОСОБА_8 та її представником ОСОБА_10 , дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником обвинуваченого апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду про доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.187 КК України, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні й детально наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Хоча ОСОБА_6 в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді свою вину визнав частково зокрема в частині виникнення між ним та потерпілим ОСОБА_9 словесного конфлікту, в той же час заперечивши свою причетність до нападу на потерпілого та заволодіння його майном, - однак вина ОСОБА_6 повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами та показами потерпілого і свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 28 червня 2015 року приблизно о 06 год. він повертався з роботи додому й біля автовокзалу м.Здолбунів до нього підійшли незнайомі йому хлопці з дівчиною, один з яких, як потім з`ясувалося ОСОБА_6 , попросив купити для нього спиртного, на що він відмовив, й між ними виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_6 пропонував йому віддати барсетку з речами. Конфлікт переріс у бійку, під час якого він ОСОБА_6 не бив, а лише відштовхнув, проте отримав від ОСОБА_6 удари у голову, від яких впав та втратив свідомість, а належні йому барсетка з грошима і документами, а також інші матеріальні цінності які мав, зникли. Через деякий час, до нього у лікарню приїхав ОСОБА_6 з невідомим йому хлопцем та попросили забрати подану ним у поліцію заяву щодо вказаного інциденту. Згодом, працівники поліції повернули йому документи, проте на цей момент ним уже було понесено витрати на їх відновлення в сумі 843, 96 гривень. Також, перебуваючи з 28 червня по 10 липня 2015 року на лікуванні у Здолбунівській ЦРЛ ним понесено витрати на купівлю ліків у сумі 704,20 гривень, та через втрату працездатності недоотримано 3441,10 гривень доходу. Також пояснив, що зазнав моральних страждань.

Наведені показання потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень повністю підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 .

Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснила, що побачивши бійку, намагалася її припинити, казала, що викличе поліцію. Вказала, що після побиття ОСОБА_6 спочатку забрав у потерпілого ОСОБА_9 , який лежав на дорозі без свідомості, мобільний телефон, але кинув його на землю і розбив, а потім взяв його барсетку та кинув її у машину, котра в цей час до них під`їхала. Дівчина сказала обвинуваченому «поїхали». Він зняв з потерпілого наручний годинник, зірвав ланцюжок, сів у машину й поїхав. Також зазначила, що через деякий час ОСОБА_6 знову приїжджав, можливо за загубленим світером (кофтою), однак його вже забрали працівники поліції. Впізнавши у потерпілому сина ОСОБА_8 , яка в цей час також була неподалік події у кіоску, відразу їй повідомила про подію, вони разом викликали карету швидкої допомоги та поліцію.

Аналогічні показання щодо зняття з руки потерпілого якогось предмету обвинуваченим під час встановлених обставин підтвердила і свідок ОСОБА_13 , яка в цей час знаходилася у маршрутному таксі та спостерігала за подією.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила обставини скоєння протиправних дій обвинуваченим.

Колегією суддів встановлено, що покази потерпілого та свідків є послідовними й узгоджуються з іншими письмовими доказами вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, вина обвинуваченого у вчиненому злочині підтверджується протоколами слідчих дій, зокрема: протоколами огляду місця події від 28 червня 2015 року та від 02 вересня 2015 року, щодо виявлення по вул.Базарній у м.Здолбунів неподалік магазину «Продукти» та автобусної зупинки - на проїзній частині дороги плями бурого кольору та кофти сірого кольору з аналогічними плямами, про вилучення у ОСОБА_14 належних потерпілому документів /а.с.15-22, 70-73/; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час яких потерпілий та свідок ОСОБА_11 впізнали серед пред`явлених осіб ОСОБА_6 , який наніс потерпілому тілесні ушкодження та заволодів його речами /а.с.28, 31/; протоколами проведення слідчого експерименту від 15.07.2015 року та від 22 вересня 2015 року, у ході яких обвинувачений та потерпілий показали обставини нанесення потерпілому ударів кулаком у голову /а.с.36-37, 95-99/, протоколами отримання у потерпілого та обвинуваченого зразків крові /а.с.44, 47/, довідками про вартість викраденого у потерпілого майна /а.с.78-83/.

Повернення у вересні 2015 року належних потерпілому документів, знайдених ОСОБА_14 , підтверджує обставини їх викрадення разом із грошима, що знаходилися у барсетці потерпілого, з місця події.

Згідно висновків експерта № 264 та № 265 на представлених для дослідження кофті та фрагментах марлевого бинту, вилучених під час огляду місця події, встановлено наявність крові людини, характерної особам з групами А з ізогемаглютиніном анти-В з супутним антигеном Н, О з ізогемоглюаннами анти-А анти В, і в тому числі характерної потерпілому, а в разі походження крові від двох і більше осіб антигени А і Н можуть походити за рахунок змішання крові потерпілого та обвинуваченого, якщо на момент події в такого була зовнішня кровотеча. /а.с.49-52/

Згідно висновку судмедекспертизи №143 при його госпіталізації 28 червня 2015 року в неврологічне відділення Здолбунівської ЦРЛ лікарями у нього діагностовано «закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійну рану правої брови». Вказані тілесні ушкодження виникли не менш як від трьох травматичних лій (ударів) тупих предметів без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні, що відповідно до п.2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, відносять до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, могли утворитися незадовго до його поступлення на стаціонарне лікування.

Механізм виникнення тілесних ушкоджень, які показував потерпілий під час проведення з ним слідчого експерименту, відповідно до висновку експерта №170 не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.

Також колегія суддів дано оцінку тому, що згідно висновку експерта № 145 при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 у нього виявлено садна на 3 та 5 пальцях правої кисті по зовнішній поверхні та припухлість м`яких тканин 3 пальця лівої кисті, й такі тілесні ушкодження могли утворитися 28 червня 2015 року, водночас будь-яких характерних для боротьби чи самооборони тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виявлено.

На думку колегії суддів, наведене спростовує твердження апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо нанесення ОСОБА_6 потерпілим тілесних ушкоджень.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

В контексті наведеного, часткове визнання вини обвинуваченим колегія суддів оцінює критично. Водночас, розцінює часткове визнання вини обвинуваченого у скоєному як спосіб його захисту від пред`явленого обвинувачення.

Твердження захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , викладені у апеляційній скарзі щодо розбіжностей показів потерпілого та свідків свого підтвердження у ході апеляційного розгляду на знайшли.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особи винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, особу винного, який раніше не судимий, водночас й те, що він вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, - обрав ОСОБА_6 покарання в межах закону застосувавши щодо обвинуваченого покарання ближче до мінімальної межі встановленою санкцією інкримінованої обвинуваченому статі КК України.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості , достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини у кримінальному провадженні, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б тягнули безумовне скасування вироку у справі не встановлено.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважають обвинувачений та його захисник, допущених судом, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку не наведено.
Керуючись ст.ст.376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3