Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/6/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
засудженого ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кропивницький кримінальну справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_13 , прокурора якій приймав участь в суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_12 , захисників-адвокатів - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року, яким
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тошківка, м. Первомайська, Луганської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та призначено покарання за п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 /дванадцять/ років з конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч.1 ст.14, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 /дванадцять/ років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Також цим вироком засуджено ОСОБА_16 , справу відносно якого виділено в окреме провадження та оголошено в розшук.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави судові витрати по 8589,03 грн.
ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суд першої інстанції визнав винним та засудив ОСОБА_12 за умисне вбивство потерпілого ОСОБА_17 з корисливих мотивів, вчинене на замовлення, а також, готування до викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, із застосуванням зброї та незаконне придбання, зберіганя та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу за таких обставин.

ОСОБА_18 , справа відносно якого виділена в окреме провадження у зв`язку з його розшуком, діючи як підбурювач шляхом підкупу схилив до скоєння умисного тяжкого тілесного ушкодження з метою залякування потерпілого, вчинене на замовлення, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_18 , діючи як організатор злочину, керуючи його підготовкою та вчиненням, забезпечуючи його фінансування, підготував шляхом підшукування співучасників та змови з ними, викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї.

ОСОБА_18 , діючи як організатор злочину, забезпечивши фінансування його підготовки, незаконно придбав, зберігав, носив та передав вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Громадянин України, ОСОБА_19 тимчасово проживаючий на території Німеччини в м. Ессен, приблизно в кінці липня 2010 року дізнався, що його сина ОСОБА_20 планують перевести з дільниці соціальної реабілітації у м. Вільнянську для подальшого відбуття покарання до Вільнянської виправної колонії № 20. ОСОБА_20 у період з 26.06.2002р. по 09.09.2009р. відбував у Вільнянській ВК-20 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі за скоєння умисного вбивства малолітнього ОСОБА_21 , звідки 09.09.2009р. за сприяння свого батька, був переведений до дільниці соціальної реабілітації, плануючи умовно-достроково звільнитись восени 2010 року.

ОСОБА_19 , запідозрив, що поверненню його сина до виправної колонії сприяв батько потерпілого - житель м. Кіровограда ОСОБА_22

24.07.2010р. ОСОБА_19 , прибув на територію України і, приїхавши 27.07.2010р. у м. Вільнянськ, Запорізької області переконався, що його підозри підтверджуються, і це дає підстави вважати, що ОСОБА_22 може згодом помститися його сину, тому вирішив попередити розвиток таких подій.

Для втілення в дію свого злочинного задуму ОСОБА_19 вирішив підшукати осіб, яких можна було б підкупом схилити до вчинення злочину.

31.07.2010 р. ОСОБА_19 , прибув до м. Севастополя, де зустрівся з раніше знайомим йому ОСОБА_16 та запропонував вчинити відносно ОСОБА_22 злочин за винагороду.

05.08.2010 р. засудженого ОСОБА_20 перевели з дільниці соціальної реабілітації для подальшого відбування покарання до Вільнянської виправної колонії. ОСОБА_19 , для втілення свого злочинного задуму, спрямованого на вчинення злочину відносно ОСОБА_22 , підкупом схилив ОСОБА_16 до вчинення злочину, для чого передав йому в м. Кіровограді гроші в сумі 3 000 доларів США. Після цього, сподіваючись, що він зробив усе, що вважав за необхідне для вчинення злочину відносно ОСОБА_22 , а саме шляхом надання матеріальної винагороди залучив особу до виконання злочину та 08.08.2010р. виїхав із України до Федеративної Республіки Німеччина.

В свою чергу для виконання замовлення ОСОБА_19 ,, ОСОБА_16 почав підшукувати особу, здатну спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_22 , у ході чого звернувся до раніше знайомого мешканця Луганської області ОСОБА_12 , який за своїми індивідуальними властивостями здатен вчинити злочин за грошову винагороду. В серпні 2010 року, точної дати судом не встановлено, ОСОБА_16 , зустрівся з ОСОБА_12 в м. Севастополь і запропонував за грошову винагороду заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_22 .

Отримавши згоду ОСОБА_12 , ОСОБА_16 надав йому 2500 доларів США, а також повідомив інформацію, отриману від ОСОБА_20 , про об`єкт злочину, а саме прізвище, ім`я, по батькові, місце його проживання, роботи та автомобіль.

Для виконання замовлення ОСОБА_19 ,, ОСОБА_12 на початку вересня 2010 року прибув до м. Кіровограда, де орендував квартиру по АДРЕСА_2 та почав готуватися до злочину. Маючи недостатню інформацію про потерпілого, використовуючи мережу Інтернет та візуальне стеження отримав додаткову інформацію про об`єкт злочину.

Проаналізувавши зібрану інформацію, ОСОБА_12 , визначив, що найзручнішим часом для скоєння злочину є обідня перерва, коли ОСОБА_22 приїздить додому.

06.09.2010р. приблизно о 12.00-13.00 год. ОСОБА_12 , підшукавши знаряддя злочину - металеву палицю, а також придбавши будівельні рукавиці, щоб не залишати на знарядді та місці скоєння запланованого злочину слідів, прибув до буд. АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_22 і, побачивши припаркований ним автомобіль марки Фольксваген Пассат, номерний знак НОМЕР_1 , вирішив, що він приїхав на обідню перерву, після якої вийде з другого під`їзду будинку, та почав його чекати.

Приблизно о 13.10 год. помітивши, що ОСОБА_22 вийшов з під`їзду і прямує до припаркованого неподалік автомобіля марки «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 , швидко наблизився до останнього зі спини, діючи на ґрунті спонукань до наживи, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, завдав не менше п`яти ударів металевою палицею в область голови ОСОБА_22 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, п`яти ран лівої тім`яної потиличної області, крововиливи в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні, багато уламковий перелом кісток склепіння та основи черепу зліва, забій та розтрощення тканин головного мозку. Смерть ОСОБА_22 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими травмами і є наслідком відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом склепіння та основи черепа, забоєм тканин головного мозку. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 849 від 15.11.2010р. вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення та, в даному випадку, призвели до настання смерті ОСОБА_22

06.09.2010р. про скоєння злочину ОСОБА_12 , використовуючи мобільний телефон з сім-картою Лайф, зателефонував на аналогічний телефон з абонентським номером Лайф, який знаходився у користуванні ОСОБА_16 та повідомив останнього про виконання замовлення, після чого, отримавши від ОСОБА_16 , вказівку залишити м. Кіровоград та знищити дану сім-карту Лайф, з метою приховування слідів злочину, поїхав до смт. Тошківка, Первомайського району, Луганської області.

ОСОБА_16 цього ж дня о 20.17год. зі свого мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_2 зателефонував на німецький абонентський номер НОМЕР_3 , що знаходився в користуванні ОСОБА_19 , який знаходився на території Федеративної Республіки Німеччина та повідомив про виконання замовлення.

Крім того, приблизно в травні 2011 року невстановлені особи з числа співзасновників ЗАТ СК Добробут та Захист, що входила до складу групи компаній Фокстрот, отримавши інформацію про діяльність колишнього голови правління ЗАТ СК Добробут та Захист ОСОБА_23 та запідозривши його у привласненні коштів, отриманих від продажу зазначеного товариства, доручили ОСОБА_16 отримати відповідну інформацію та з`ясувати чи відповідають дійсності такі підозри.

ОСОБА_16 , діючи на ґрунті спонукань до наживи, з метою отримання привласнених на його думку ОСОБА_23 коштів, вирішив організувати викрадення ОСОБА_23 .

Приблизно в травні 2011 року, ОСОБА_16 діючи на власний розсуд, зібравши необхідну інформацію про особу ОСОБА_23 , знаючи суб`єктивні можливості ОСОБА_12 скоїти зухвалий злочин, запропонував йому за грошову винагороду в сумі 6 000 доларів США викрасти ОСОБА_23 та здобути інформацію щодо обставин продажу ЗАТ СК Добробут та Захист, а також знаходження виручених від цієї угоди коштів, на що ОСОБА_12 погодився та прибув до м. Києва, де ОСОБА_16 , вступивши з ним у попередню змову на вчинення викрадення людини, передав частину винагороди за виконання замовлення в сумі 3000 доларів США та установчі дані про особу ОСОБА_23 : фотознімок, відомості про місце проживання, роботи, автомобіль та членів сім`ї останнього.

ОСОБА_12 , з метою підготовки викрадення ОСОБА_23 в червні 2011 року прибув до м. Києва, де продовжив збирати інформацію про об`єкт злочину, його розпорядок дня, маршрути пересування, наявність та організацію роботи фізичної охорони. Установивши, що ОСОБА_23 охороняється співробітниками СПМ Титан, ОСОБА_12 вирішив залучити до скоєння злочину свого брата, ОСОБА_24 , та діючи з відома та згоди ОСОБА_16 вступив з ним у попередній зговір на викрадення людини, та доручив придбати вогнепальну зброю і боєприпаси для неї, для подолання можливого опору під час викрадення ОСОБА_23 та його залякування при виконанні подальших вказівок ОСОБА_16 .

Частину отриманих від ОСОБА_16 грошей в сумі 10 000 грн., необхідних для придбання вогнепальної зброї та боєприпасів для неї ОСОБА_12 14.06.2011р. переказав ОСОБА_24 у м. Лисичанськ, Луганської області через відділення ПАТ КБ Приват Банк, що знаходиться по вул. Луначарського, 24 в м. Києві, розташоване поблизу місця проживання ОСОБА_23 .

Протягом червня-липня 2011 року ОСОБА_12 продовжив збирати інформацію стосовно ОСОБА_23 , щоб визначити зручне місце та час для виконання замовлення.

У цей час, ОСОБА_24 , знаходячись в Луганській області, у невстановленої особи, використовуючи частину грошей, отриманих від ОСОБА_12 банківським переказом, з відома та згоди ОСОБА_16 незаконно придбав вогнепальну зброю та боєприпаси до неї - пістолет калібру 9 мм моделі ZORAKI MOD.914-S, № НОМЕР_4 , а також 21 пістолетний патрон калібру 9 мм, 4 пістолетних патрона калібру 7,62 мм та 3 спортивні револьверні патрона калібру 7,62 мм, які є боєприпасами, придатними для стрільби, після чого 17.07.2011р. потягом сполучення Дебальцево - Хмельницький незаконно перевіз їх з м. Лисичанськ до м. Києва, де спільно із ОСОБА_12 незаконно зберігав у орендованій квартирі по АДРЕСА_4 .

Діючи далі, ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , з метою виконання замовлення ОСОБА_16 , спрямованого на викрадення ОСОБА_23 шляхом незаконного переміщення його з одного місця, де він вільно перебував згідно власної волі до іншого, визначили, що найзручнішим часом та місцем для цього злочину, буде під`їзд будинку за місцем його проживання, по АДРЕСА_5 , коли він повертається з роботи додому, де його вже не супроводжують працівники охорони. При цьому. ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , діючи з відома та згоди ОСОБА_16 планували дочекатися ввечері ОСОБА_23 на сходовій площадці біля ліфту, коли охорони не буде в будинку і скористатися фактором раптового нападу, шляхом погроз застосування зброї викрасти його та перемістити його на верхній технічний поверх будинку. Далі, зателефонувати ОСОБА_16 з метою повідомлення про викрадення ОСОБА_23 та чекати подальших його вказівок.

20.07.2011р. приблизно о 22.00 год., ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , втілюючи в дію свій злочинний задум, маючи при собі вогнепальну зброю, прибули до будинку АДРЕСА_5 , щоб підстерегти ОСОБА_23 та діючи відповідно плану злочину викрасти його, однак були затримані працівниками міліції, які, проводячи оперативні заходи по документуванню їх діяльності, завадили їм втілити в дії злочинний задум.

В результаті ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , діючи за попередньою змовою групою осіб, зібравши необхідну інформацію для викрадення ОСОБА_23 , створивши умови для злочину, підготувалися до викрадення людини, однак вчинити дії, безпосередньо спрямовані на злочин, не змогли, оскільки виконавці злочину були затримані працівниками міліції.

В апеляціях на вирок суду :

потерпіла ОСОБА_13 просить вирок суду в частині кваліфікації дій та призначення ОСОБА_12 покарання (по епізоду умисного вбивства ОСОБА_22 ) скасувати.

Постановити новий вирок яким, призначити ОСОБА_12 більш суворе покарання, визначене санкцією ч.2 ст.115 КК України, та остаточно за сукупністю злочинів. Задовольнити цивільний позов в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не врахувавши в повній мірі обставини, що мають значення для призначення покарання, надто лояльно віднісся до осіб, визнаних винними у вчиненні інкримінованого діяння. Злочин, вчинений засудженим, є особливо тяжким корисливим діянням, внаслідок якого настали непоправні наслідки у вигляді втрати людиною життя. Для усвідомлення ступеня тяжкості цього злочину та критеріїв справедливого покарання за його вчинення необхідно враховувати всі об`єктивні обставини, за яких готувався та зухвало був вчинений злочин, а також глибину соціальних та морально-психологічних наслідків злочину, що відчуваються нею і понині. Через умисні злочинні дії винних осіб вона втратила чоловіка, а їх спільна донька батька, на утриманні якого вона перебувала Зазначає про особливість обставин, за яких вчинено злочин: раніше іншою особою було убито її сина, а потім, - з метою «нейтралізації» бажання у батьків згадувати про вбивцю, - було позбавлено життя і одного із батьків.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував і особу засуджених, які з метою уникнення відповідальності за дії, які вони насправді вчинили, намагалися відволікти увагу суду від справжньої участі, яку вони взяли в умисному вбивстві. Про підвищений ступінь суспільної небезпечності засуджених вказує і характер їхньої поведінки після позбавлення життя потерпілого, спрямованої на приховування слідів вбивства, на відволікання правоохоронних органів від дійсних мотивів вчиненого вбивства. Так, під час судового розгляду встановлено, що після вчиненого злочину, діючи з метою уникнення власного викриття засуджені активно намагалися ввести слідство в оману шляхом вчинення вимагання з неї коштів, яке поєднувалося із погрозами її життю та здоров`ю.

Прокурор, який приймав участь в суді першої інстанції просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2015 відносно ОСОБА_12 , за п.п.6, 11, ч.2 ст.115, ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

Постановити новий вирок, яким: ОСОБА_12 , визнати винним та засудити за п.п.6, 11 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного на праві приватної власності; за ч.1 ст.14, ч.2 ст.146 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.1ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного на праві приватної власності.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій засудженого, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_12 покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, неправильного застосування кримінального закону, а також істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону з наступних підстав.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_12 покарання за п.п.6, 11 ч.2 ст.115 КК України, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.

Крім того, не надано належної оцінки ролі ОСОБА_12 у вчиненому злочині, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, саме внаслідок дій ОСОБА_12 заподіяно смерть потерпілому ОСОБА_22 .

Захисник-адвокат ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_12 просить змінити вирок Леніського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_12 в частині кваліфікації його дій з п.п.6,11, ч.2 ст.115КК України на ч.2 ст.121 КК України, та пом`якшити призначене покарання.

Вважає постановлений вирок в оскаржуваній частині є незаконним та несправедливим. Зазначає, що у відповідності до п.22 ППВСУ « Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи» Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Посилається на те, що судом не в повній мірі надано оцінку діям засудженого, та не проведено аналіз послідовності спричинення тілесних ушкоджень. Зазначає, що а ні досудовим слідством, а ні судом першої інстанції не підтверджено, що ОСОБА_12 мав на меті отримати винагороду за вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_22 . Також не встановлено, що ОСОБА_16 або інші особи мали намір про надання винагороди саме за позбавлення життя потерпілого.

Захисник-адвокат ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_12 просить вирок Леніського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_12 в частині кваліфікації його дій з п.п.6,11, ч.2 ст.115КК України змінити перекваліфікувавши його дії на ч.2 ст.121 КК України, та призначити відповідне покарання.

Апелянт зазначає, що підлягає виключенню з обвинувачення кваліфікуюча ознака вчинення злочину на замовлення, оскільки судом першої інстанції при постановленні вироку було встановлено наявність домовленості між ОСОБА_16 та особою, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Суд при формулюванні обвинувачення визнаного доведеним зазначив, що ОСОБА_16 підшукав та схилив ОСОБА_12 до спричинення потерпілому ОСОБА_22 тілесних ушкоджень, що на думку апелянта у засудженого був відсутній умисел на спричинення смерті потерпілого. Судом встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли в наслідок спричинення їх металевою палицею, яку ОСОБА_12 підшукав самостійно без участі та узгодження із ОСОБА_16 .. Зазначене на думку апелянта надає підстави для зміни кваліфікації інкримінованого злочину.

В апеляції засуджений ОСОБА_12 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації його дій з п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання за санкцією даної статті.

Свої вимоги мотивує тим, що висновок районного суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки умислу на вбивство потерпілого він не мав. Згідно висновку суду, він самовільно вирішив вбивство потерпілого і тим самим здійснив ексцес виконавця, проте вказане суперечить кваліфікуючий ознаці вчинене на замовлення. А тому, підлягає виключенню з обвинувачення кваліфікуюча ознака вчинення злочину на замовлення, оскільки судом першої інстанції при постановленні вироку було встановлено наявність домовленості між ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. На думку апелянта, вказане надає підстави для зміни кваліфікації інкримінованого йому злочину.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство в межах допиту обвинуваченого ОСОБА_12 , дослідження протоколів його допиту, а також характеризуючи данних, заслухавши думку прокурора, який підтримав свою апеляцію та апеляцію потерпілої та заперечував щодо задоволення апеляції захисників та засудженого ОСОБА_12 ; представника потерпілої ОСОБА_17 - адвоката ОСОБА_9 ,, який підтримав апеляції потерпілої та прокурора, заперечивши проти апеляції обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисників; захисника - адвоката ОСОБА_10 , який підтримав апеляцію в інтересах засудженого ОСОБА_12 та заперечив проти апеляції прокурора та потерпілої; засудженого ОСОБА_12 який підтримав свою апеляцію та апеляції його захисників та заперечив проти апеляції прокурора та потерпілої, вивчивши матеріали справи та зваживши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляцій прокурора, потерпілої та засудженого ОСОБА_12 , та відмову в задовленні апеляцій захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_25 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає що, досудове і судове слідство по кримінальній справі проведені з дотриманням вимог ст.22 КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, п.п.6 ч.2 ст. 115 КК України відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на сукупності належних, допустимих та взаємоузгоджених між собою доказах, яким суд дав належну та об`єктивну правову оцінку, про що змістовно та обґрунтовано виклав в мотивувальній частині вироку.

Кваліфікацію дій ОСОБА_26 та доведеність його вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому підстави для визнання кваліфікації неправильною та перегляду вироку у цій частині у колегії суддів відсутні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого п.п.6 ч.2 ст. 115 КК України, не визнав та показав, що влітку 2010 року познайомився з ОСОБА_27 , з яким в подальшому спілкувались. В м. Севастополі на площі ОСОБА_28 зустрілись з ОСОБА_27 , який розповів, що ОСОБА_17 чинить аморальні речі. Бєллєр вказав на необхідність спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 у виді перелому ключиці або голені. На запропоновану пропозицію ОСОБА_27 з часом погодився. При зустрічі з ОСОБА_27 останній передав йому 3000 дол. США, але 500 дол. США - йому повернув. Бєллєр надав йому інформацію про ОСОБА_17 , а саме: прізвище, ім`я та по батькові, адресу проживання і роботи та номер автомобіля, будь якої іншої інформації та фото не надавав. В мережі Інтернет він зібрав інформацію на ОСОБА_17 . В подальшому приїхав в м. Кіровоград, де три дні жив і спостерігав за ОСОБА_17 . З`ясував, що той приїздить додому на обід в один і той же час. В магазині придбав трубу для вчинення злочину. Жуковського чекав біля під`їзду на лавочці. Коли ОСОБА_17 вийшов з дому і підійшов до автомобіля щоб щось положити, він підійшов до нього з боку і наніс удар трубою зверху вниз. Йому здалось, що ОСОБА_17 поліз рукою в карман, подумав, що в нього там є пістолет, а тому продовжив наносити безперервно удари в кількості трьох. Удари наносив поки ОСОБА_17 не впав. Після скоєного зателефонував ОСОБА_27 та повідомив, що перестарався. Через місяць ОСОБА_27 повідомив йому, що ОСОБА_17 помер. Хотів спричинити ОСОБА_17 перелом ключиці, чому наносив удари в потилицю не знає. Вказав, що вийшов за межі домовленості з ОСОБА_27 . Приїздив до м. Кіровограда і приходив до жінки ОСОБА_17 з вигаданою історією про борг ОСОБА_17 . Казав ОСОБА_17 , що все, що сталось з її чоловіком, не просто так, маючи намір таким чином працівників міліції ввести в оману.

Щодо показів коли зазначав, що була домовленість з ОСОБА_27 на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 які можуть спричинити смерть, зазначив, що це була лінія захисту, яка обрана ним була на той час і покази ті є неправдивими. Він самооговорив себе, а в даному судовому засіданні дає покази, які він давав раніше на досудовому слідстві.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_12 вину у пред`явленому обвинуваченні по епізоду ОСОБА_22 визнав частково та показав, що пребуваючи у м. Севастополь познайомився з ОСОБА_16 , з яким в подальшому підтримував спілкування. Влітку 2010 року він перебуваючи в м. Севастополі зустрівся з ОСОБА_16 , який розповів, що ОСОБА_17 чинить аморальні речі. Бєллєр запропонував йому за гроші «дати по зубам» ОСОБА_22 , щоб він займався своїм здоров`ям. На запропоновану пропозицію ОСОБА_16 з часом погодився. При зустрічі з ОСОБА_16 останній передав йому 3000 дол. США. ОСОБА_16 надав йому інформацію про ОСОБА_22 , а саме: прізвище, ім`я та по батькові, адресу проживання марку та номер автомобіля, будь якої іншої інформації та фото не надавав. В мережі Інтернет він зібрав інформацію на ОСОБА_22 .. В подальшому приїхав в м. Кіровограда, де три дні жив і спостерігав за ОСОБА_22 .. З`ясував, що той приїздить додому на обід в один і той же час. Оскільки на передодні під час зайняття спортивними вправами пошкодив праве плече та був не впевненим у власних силах фізично справитись з потерпілим, придбав в магазині металеву трубу для вчинення злочину. ОСОБА_22 чекав біля під`їзду на лавочці. Коли ОСОБА_22 вийшов з дому і підійшов до автомобіля та почав сідати в автомобіль, він підійшов до нього з боку і наніс три удари трубою зверху вниз. Після чого він зник з місця скоєння злочину. Потім він зателефонував ОСОБА_16 та повідомив, що перестарався. Через місяць ОСОБА_16 зателефонував йому та повідомив йому, що ОСОБА_22 помер. Наміру вбивати потерпілого він не мав, а лише хотів спричинити ОСОБА_22 тілесні ушкодження, чому наносив удари в потилицю не знає. Вказав, що вийшов за межі домовленості з ОСОБА_16 . Через деякий час він приїздив до м. Кіровограда і приходив до жінки ОСОБА_13 з вигаданою історією про борг ОСОБА_22 .. Казав ОСОБА_13 , що все, що сталось з її чоловіком, не просто так, маючи намір таким чином працівників міліції ввести в оману. Окрім того, в дебатах просив перекваліфікувати його дії зі ст. 115 Кк україни на ст. 121 КК України, оскільки умислу на вбивство ОСОБА_22 в нього не було.

Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні злочину, передбаченого п.п.6 ч.2 ст. 115 КК України доведена зібраними і перевіреними судом першої інстанції в судовому засіданні доказами.

Допитаний в суді першої інстанції підсудний ОСОБА_16 показав, що на прохання ОСОБА_29 вирішив допомогти ОСОБА_30 в вирішенні питання із ОСОБА_17 . В свою чергу, ОСОБА_30 звернувся до нього з проханням, щоб він влаштував акцію «залякування» відносно ОСОБА_31 , щоб останній перестав вмішуватись в життя його сина. Конкретно ОСОБА_30 просив його посприяти в нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , щоб той попав в лікарню на деякий час, але без небезпеки для життя. Він не мав бажання цим займатись, а тому звернувся до ОСОБА_32 та запропонував йому виконати прохання ОСОБА_33 за винагороду. Останній погодився. Він поїхав в м. Кіровоград, де зустрівся з ОСОБА_30 , отримав від нього кошти у сумі 3000 дол. США, повернувся додому і передав їх ОСОБА_34 . ОСОБА_35 з даних грошей віддав йому частину коштів у розмірі 500 дол. США, так як він поніс певні витрати. Він зазначав ОСОБА_36 про спричинення ОСОБА_37 травм у виді переламу щелепи, ключиці, голені, на розсуд ОСОБА_38 . При цьому зазначив, щоб не вибив око та не спричинив тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_36 повідомив, що йому було відомо від ОСОБА_30 , а саме: прізвище , ім`я та по батькові ОСОБА_31 , адресу проживання та роботи, марку і номер автомобіля. 08.09.2010року ОСОБА_35 зателефонував і сказав, що заказ виконав, але нібито «перестарався», наслідки тяжкі. В той же день він зателефонував ОСОБА_30 і повідомив про виконання замовлення.

Також вина засудженого ОСОБА_12 по епізоду навмисного вбивства потерпілого ОСОБА_22 підтверджується наступними показами та письмовими доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 06.09.2010 року забрала зі школи дитину і приїхала додому. Чоловік приїхав з роботи на обід, після якого вони повинні були їхати разом у своїх справах. Чоловік з квартири вийшов раніше. Через декілька хвилин вона почула крики сусідки ОСОБА_39 , « ОСОБА_40 впав, ОСОБА_40 впав». Вибігла і побачила, що чоловік лежить в калюжі крові. Викликали швидку і відвезли в лікарню, а через 17 днів він помер. 28 травня прийшов ОСОБА_26 і подзвонив в домофон. ОСОБА_26 їй казав, що він та інша людина вбили її чоловіка, так як він був винен їм велику суму грошей. Двері ОСОБА_26 не відчиняла. Потім зателефонувала в міліцію і повідомила номер таксі на якому поїхав ОСОБА_26 . Також пояснила, що у 2001 році було вбито її сина, якому було 12 років, з метою заволодіння грошима. За вказаний злочин було засуджено ОСОБА_41 до 13 років позбавлення волі та він відбував покарання у виправній колонії Запорізької області. Вони з чоловіком цікавилися про те, як ОСОБА_30 відбуває покарання та були проти його умовно-дострокового звільнення. Що стосується бізнесу чоловіка, то пояснила, що секретів у чоловіка від неї не було, вона вела фінансову частину, жодних боргів також не було.

- показами свідка ОСОБА_42 , який в судовому засіданні показав, що познайомився з ОСОБА_27 в слідчому ізоляторі м. Севастополя. В подальшому відбував покарання у виправній колонії №20 Запорізької області, де познайомився з ОСОБА_43 . До ОСОБА_44 приїздив батько з Німеччини, з яким він познайомився. Останній попросив у нього знайти людей, щоб полегшити відбування покарання його сину. Від ОСОБА_27 він дізнався, що до нього додому приїжджав ОСОБА_30 та повідомив, що на відбуття покарання ОСОБА_44 впливає батько загиблого хлопця через працівників виправної колонії. Пізніше він дізнався від ОСОБА_33 , що батька вбитого хлопця побили та він помер. Він повідомив про це ОСОБА_27 , чим останній був дуже незадоволений. ОСОБА_33 етапували до Кіровоградського слідчого ізолятора.

- показами свідка ОСОБА_45 , яка в судовому засіданні показала, що з 2003року працювала нянею в сім`ї ОСОБА_17 . 26.05.2011року вони везли ОСОБА_46 з ОСОБА_47 на день народження до її подруги. Коли вийшли з під`їзду на лавочці сидів молодий хлопець, як потім з`ясувалось ОСОБА_26 . Наступного дня також бачила ОСОБА_26 біля під`їзду коли вела ОСОБА_46 на іноземну мову, який різко відвернувся від них. В понеділок вранці прийшла до ОСОБА_48 і вона їй розповіла, що в суботу до неї приходив ОСОБА_26 і пропонував зустрітись, однак вона відмовилась. В день вбивства була в квартирі ОСОБА_17 . Спочатку на обід приїхала ОСОБА_49 , а потім ОСОБА_50 . Коли після обіду вийшов ОСОБА_22 , який поспішов в офіс, через декілька хвилин вони із ОСОБА_13 почули крики та побігли на двір. Коли вибігли побачили ОСОБА_22 із розбитою головою біля свого автомобіля, після чого викликали швидку допомогу.

- показами свідка ОСОБА_51 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_52 є його двоюрідною сестрою. Після вбивства сина ОСОБА_17 їх сім`я виїхала в Німеччину. Він провідував в колонії їх сина ОСОБА_44 , передавав йому передачі. ОСОБА_53 йому повідомляв, що ОСОБА_17 контролює ситуацію в колонії та висловлював незадоволення його діями, які перешкоджали його звільненню. Спочатку ОСОБА_44 перевели на поселення, а потім знову повернули в колонію. Приїжджав ОСОБА_30 і висловлювався, що знає хто причетний до цього, однак конкретно в адресу ОСОБА_17 не висловлювався. При цьому повністю підтримав свої показання, що давав під час досудового слідства, так як тоді про події пам`ятав більш детально.

- показами свідка ОСОБА_54 , яка в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_17 . ОСОБА_17 вийшов з дому, підійшов до машини і нагнувся, щоб сісти. В цей час ОСОБА_55 скочив з лавки, підбіг до ОСОБА_56 і почав наносити йому удари по голові предметом схожим на палицю. Жуковській не міг захиститись, так як ОСОБА_26 підбіг ззаду і він його не бачив, а також був нахилений в машину. Вона стала кричати, що ОСОБА_17 вбивають. ОСОБА_26 схопився і почав тікати за гаражі. Кричала людям, щоб його затримали. До цього вона бачила ОСОБА_26 , який ходив у дворі і зрозуміла, що це одна й таж сама особа.

Через деякий час знову бачила ОСОБА_57 коли він відкрив двері в під`їзд і зайшов до будинку, а потім вийшов і швидко пішов від будинку. Пізніше дізналась, що він приходив до ОСОБА_17 .

Особа, яку бачила три рази, знаходиться в залі, як підсудний ОСОБА_55 .

- показами свідка ОСОБА_58 , який в судовому засіданні підтвердив оголошені покази від 23.11.2011року. Згідно оголошених показів від 23.11.2011року він працював старшим слідчим в ОВС УМВС України в області, оперативно - розшукові справи по ОСОБА_17 та ОСОБА_59 знаходились в їх провадженні. 22.07.2011року в приміщенні УБОЗ України в області відбирав пояснення у ОСОБА_60 з приводу причетності останнього до скоєння злочинів. ОСОБА_61 сам розповів, що влітку 2010року раніше йому знайомий ОСОБА_62 попросив його за винагороду в сумі 3 тис. дол. США нанести тілесні ушкодження ОСОБА_63 , який був приватним підприємцем в м. Кіровограді. Він дав згоду і попросив дане замовлення виконати свого знайомого ОСОБА_64 . Для реалізації замовлення передав останньому гроші в сумі 2500 дол. США, а той в свою чергу виконав замовлення. Через деякий час дізнався, що ОСОБА_65 перестарався із заподіянням тілесних ушкоджень ОСОБА_17 і той помер в лікарні. Бєллєр повідомив, що дане прохання було ОСОБА_33 заради того, щоб достроково звільнили його сина з в`язниці, який сидів там за вбивство сина ОСОБА_17 , так як ОСОБА_17 , дізнавшись про дострокове звільнення, заважав цьому.

- показами свідка ОСОБА_66 , який в судовому засіданні підтвердив оголошені покази від 21.11.2011року та пояснив, що обставини щодо затримання підсудних, відібрання пояснень не пам`ятає у зв`язку із давністю подій.

Згідно оголошених показів, він 22.07.2011року відібрав у ОСОБА_60 явку з повинною, у зв`язку з причетністю до двох злочинів. Явки з повинною були написані окремо по кожному злочину, писав власноручно без примусу. Першою була написана явка щодо злочину вчиненого відносно ОСОБА_17 , де він вказав, що влітку 2010року, ОСОБА_30 , за грошову винагороду, попросив його нанести тілесні ушкодження жителю м. Кіровограда Жуковському, на що він погодився. Виконати дане замовлення він попросив раніше знайомого йому ОСОБА_67 , за винагороду в сумі 2500 дол. США. Через деякий час дізнався, що ОСОБА_26 перестарався і ОСОБА_17 помер.

- показами свідка ОСОБА_68 наданими в судовому засіданні, який підтвердив покази викладені в протоколі допиту від 22.11.2011року, згідно яких останній показав, що 26.07.2011р. у вечірній час ним в приміщенні УБОЗ у м. Кіровограді було прийнято дві явки з повинною від ОСОБА_12 про те, що останній причетний до скоєння двох злочинів. Явки з повинною були написані окремо по кожному злочину. Першою явку з повинною він написав власноручно, де виклав, що при зустрічі з ОСОБА_27 , останній попрохав виконати одне замовлення за грошову винагороду в сумі 2500 дол. США, а саме нанести тілесні ушкодження ОСОБА_17 , на що він дав свою згоду та вирушив виконувати дане замовлення.

- протоколом очної ставки між обвинуваченими ОСОБА_16 та ОСОБА_12 від 12.08.2011, в ході якої останній підтвердив свої показання про вчинення злочину відносно ОСОБА_22 за грошову винагороду на замовлення ОСОБА_16 . ОСОБА_12 повідомив про обставини підготовки та скоєння злочину відносно ОСОБА_22 , а також про обізнаність в тому, що злочин був замовлений ОСОБА_19 .. ОСОБА_16 повністю підтримав показання ОСОБА_12 (том №8, а.с. 140-145);

- протоколом явки із повинною ОСОБА_12 від 26.07.2011, згідно якої останній зізнався, що влітку 2010 року на пропозицію ОСОБА_16 за грошову винагороду в сумі 2500 доларів США погодився нанести тілесні ушкодження приватному підприємцю ОСОБА_22 в м. Кіровограді. В серпні 2010 року прибув до м. Кіровоград, де почав стежити за ОСОБА_22 , вивчаючи графік його дня. Встановивши, що ОСОБА_22 щодня о 12-й годині приїжджає додому обідати, 06.09.2010 взявши з собою заздалегідь приготовлений металічний предмет у вигляді металевої трубки, прибув в двір будинку за місцем проживання ОСОБА_22 , де дочекався ОСОБА_22 та завдав йому металевим предметом декілька ударів по голові. Повернувшись додому в Луганську область ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_16 про виконання на замовлення злочину відносно ОСОБА_22 (том №8, а.с.35);

- протоколом огляду місця події від 06.09.2010, в ході якого було оглянуто ділянку, прилягаючу до під`їзду № 3 будинку по АДРЕСА_3 , на якій ОСОБА_22 було заподіяно тілесні ушкодження поруч із його автомобілем Фольксваген-Пассат, р.н. НОМЕР_1 (том №4, а.с. 5-8);

- протоколом огляду місця події від 06.09.2010, в ході якого навпроти будинку по вул. К. Маркса, 10-А, в м. Кіровограді, було виявлено та вилучено металевий предмет, яким ОСОБА_12 наносив удари по голові ОСОБА_22 (том №4, а.с. 3);

- актом застосування розшукової собаки від 06.09.2010, згідно якого службова собака по слідовій інформації вказала маршрут втечі злочинця від під`їзду № 3 будинку по вул. К. Маркса, 8 до будинку по АДРЕСА_6 , що відповідає маршруту втечі ОСОБА_12 з місця події, вказаного ним під час відтворення обстановки та обставин події (том №4, а.с. 9);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_22 від 24.09.2010 в приміщенні моргу Кіровоградської обласної лікарні (том №4, а.с. 125-128);

- протоколом огляду предметів від 21.07.2011, яким оглянуто та вилучено у ОСОБА_69 мобільний телефон марки Нокія 1202 номер ІМЕІ НОМЕР_5 , який їй навесні 2011 року подарував ОСОБА_12 . Даний мобільний телефон ОСОБА_12 використовував під час підготовки та вчинення вбивства ОСОБА_22 (том № 11, а.с. 72-73);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події з участю підозрюваного ОСОБА_12 від 27.07.2011, під час якого останній вказав квартиру по АДРЕСА_7 , яку він орендував влітку 2010 року, коли готувався до скоєння злочину відносно ОСОБА_22 , після чого вказав на магазин Метиз, що вул. К. Маркса, 3, в м. Кіровограді, де він придбав знаряддя скоєння злочину. Окрім цього ОСОБА_12 вказав на ділянку в дворі будинку по АДРЕСА_3 , де він декілька днів спостерігав за ОСОБА_22 , вивчаючи його розпорядок дня. Використовуючи палицю ОСОБА_12 показав, яким чином та за якої обстановки він наносив удари по тілу ОСОБА_22 , після чого вказав маршрут своєї втечі та місце, де він викинув знаряддя скоєння злочину (том № 8, а.с. 64-68);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події з участю обвинуваченого ОСОБА_12 від 02.08.2011, під час якого останній вказав на Інтернет-кафе, розташоване по АДРЕСА_8 , в якому він створив електронну скриньку та виготовив лист із погрозами та вимогами повернути борг, адресований ОСОБА_13 , після чого вказав за яких обставин доставив лист останній та висловлював погрози через домофон. Крім того, ОСОБА_12 привів учасників слідчої дії до магазину Метиз, по АДРЕСА_9 , де він придбав металевий предмет, яким наносив удари ОСОБА_22 (том №8, а.с.111-114);

- довідками Державної прикордонної служби, згідно якої ОСОБА_19 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 , 24.07.2010 прибув із Німеччини до України рейсом № 3238 сполучення Дюсельдорф-Київ, після чого 08.08.2010 повернувся до Німеччини рейсом № 3239 сполучення Київ-Дюсельдорф (том №6, а.с.5-6, 94);

- постановою начальника Вільнянської ВК № 20 Запорізької області ОСОБА_70 від 09.09.2009 про переведення засудженого ОСОБА_20 , який відбув 1/2 частини строку покарання з виправної колонії середнього рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації цієї колонії (том №6, а.с.173);

- довідкою Вільнянської ВК № 20 Запорізької області від 04.08.2010, згідно якої ОСОБА_20 під час відбування покарання на дільниці соціальної реабілітації притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме:

- сувора догана за відмову приступити до роботи (наказ № 597 начальника ВК № 20 від 24.11.2009);

- догана за зберігання заборонених предметів, вилучення мобільного телефону (наказ № 284 начальника ВК № 20 від 19.05.2010);

- 10 діб утримання у дисциплінарному ізоляторі за відмову виходу на роботу (постанова начальника ВК № 20 від 27.07.2010) (том №6, а.с. 137);

- постановою начальника Вільнянської ВК № 20 Запорізької області ОСОБА_70 від 04.08.2010 про переведення засудженого ОСОБА_20 з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації (том №6, а.с.174);

- висновком про результати використання апаратного комплексу вимірювання психологічного стресу ОСОБА_20 в процесі проведення розслідування від 04.01.2011, згідно якого виявлено позитивні реакції, які свідчать про обізнаність ОСОБА_20 в наступних питаннях: він вважає ОСОБА_22 своїм ворогом, мав намір після звільнення з місць позбавлення волі помститись ОСОБА_22 , особу, що являється замовником злочину вважає своїм другом, має намір скривати свої джерела інформації і свої відносини з родичами (том№6, а.с. 79-81);

- вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 26.06.2002. згідно якого ОСОБА_20 був засуджений за скоєння умисного вбивства ОСОБА_21 , поєднаного із розбійним нападом на останнього, за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна (том№ 6, 8-13);

- протоколом огляду місця від 28.05.2011, в ході якого в поштовій скриньці № 38, будинку АДРЕСА_3 виявлено та вилучено аркуш паперу із друкованим текстом адресований ОСОБА_13 . ОСОБА_12 із текстом погроз та вимог повернення боргу ОСОБА_22 (том №7, а.с. 3-11);

- протоколом огляду місця від 28.05.2011, в ході якого був оглянутий домофон, встановлений у квартирі АДРЕСА_10 ОСОБА_13 , на якому зафіксоване зображення обличчя ОСОБА_12 (том№7, а.с. 12-13);

- протоколом виїмки цифрового носія (компакт-диска) із відеозаписом від 28.05.2011, з системи відеоспостереження ОСОБА_71 , на якому зафіксовано перебування ОСОБА_12 у дворі будинку за місцем проживання потерпілої ОСОБА_13 (Т. № 7 а.с. 62);

- виїмки від 26.01.2012 у потерпілої ОСОБА_13 мобільного телефону марки Нокія 6700 та візитки начальника Управління з питань виконання покарань ОСОБА_72 (Т.№20а.с. 138);

- речовим доказом, цифровим носієм інформації (компакт-диск), оглянутим 30.07.2011, який містить 16 файлів формату АVI Video File з відеозаписами системи відеоспостереження ОСОБА_71 встановленої в дворі будинку по АДРЕСА_3 . На відеозаписах зафіксовано приїзд ОСОБА_12 28.05.2011 о 10.18 до будинку по вул. К. Маркса, 8, в м. Кіровограді на автомобілі таксі Дачія Логан номерний знак НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_73 , що належить ТОВ Альфатранс та його від`їзд з двору будинку за місцем проживання ОСОБА_13 о 10.24 цього ж дня (Т. № 7 а.с. 63-69);

- речовим доказом, металічним предметом циліндричної форми, який вилучений 06.09.2010 в дворі будинку по АДРЕСА_11 , яким ОСОБА_12 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_22 , являє собою шток гідроциліндра амортизатора автомобіля (Т. № 4 а.с. 244-245);

- протоколом огляду речовим доказом, мобільним телефоном марки Нокія 1202 ІМЕІ НОМЕР_5 , вилученим у свідка ОСОБА_69 , який ОСОБА_12 використовував для підтримання телефонного зв`язку з ОСОБА_16 під час підготовки та вчинення вбивства ОСОБА_22 , а в подальшому подарував ОСОБА_74 (Т. 11 а.с. 72, Т.№ 20 а.с. 7,8-11);

- протоколом огляду речового доказу, двома компакт-дисками №173т22.07.11 №175т-26.07.11, що містять розсекречені матеріали проведених оперативно-розшукових заходів управлінням ОТЗ УМВС України в Кіровоградській області, з використанням оперативно-технічних засобів (том №8, а.с. 86-99);

- стенограмою застосування аудіо та відеозапису відносно ОСОБА_12 в період з 26.07.2011 по 27.07.2011, що містить розмову оперативних працівників УМВС України в Кіровоградській області з ОСОБА_12 , в ході якої останній повідомив про обставини вчинення вбивства ОСОБА_22 (Т. № 9 а.с. 66-76);

- стенограмою застосування аудіо та відеозапису відносно ОСОБА_16 в період з 26.07.2011 по 27.07.2011, що містить розмову оперативних працівників УМВС України в Кіровоградській області з ОСОБА_16 , в ході якої останній повідомив про обставини вчинення вбивства ОСОБА_22 (Т. № 9 а.с. 77-85);

- роздруківкою телефонних з`єднань мобільних терміналів ОСОБА_19 НОМЕР_8 , ОСОБА_16 НОМЕР_9 та ОСОБА_42 НОМЕР_10 , за період підготовки та вчинення вбивства ОСОБА_22 (Т.№11 а.с. 142-161, Т.№ 12 а.с. 97-142, 146-148);

- довідкою-аналізом телефонних з`єднань мобільних терміналів НОМЕР_8 , НОМЕР_11 , якими користувався ОСОБА_19 , згідної якої останній 24.07.2010 прибув до м. Кіровоград. 26.07.2010 та 27.07.2010 відбулись з`єднання з мобільним терміналом начальника Вільнянської ВК № 20 27.07.2010 мобільний термінал ОСОБА_19 з`явився в зоні дії базових станцій у м. Запоріжжя, що підтверджує факт його поїздки до Вільнянської ВК № 20 для з`ясування у ОСОБА_75 причин переведення ОСОБА_20 з дільниці соціальної реабілітації до виправної колонії.

28.07.2010 о 21.47 відбулось перше з`єднання мобільного терміналу ОСОБА_19 з мобільним терміналом ОСОБА_16 НОМЕР_9 .

29.07.2010 ОСОБА_19 повернувся до м. Кіровоград, на протязі дня відбулось декілька з`єднань з мобільним терміналом ОСОБА_16 та ОСОБА_70

30.07.2010 мобільний термінал ОСОБА_19 на протязі дня у м. Кіровоград, о 21.46 з`явився в зоні дії базових станцій в м. Знам`янка Кіровоградської області, а саме під час виїзду останнього з залізничного вокзалу до м. Севастополь для зустрічі з ОСОБА_16

31.07.2010-01.08.2010 мобільний термінал ОСОБА_19 знаходився в зоні дії базових станцій міст Сімферополь та Севастополь, на протязі цих днів відбувались з`єднання мобільного терміналу ОСОБА_19 з мобільним терміналом ОСОБА_16 та ОСОБА_70

02.08.2010 мобільний термінал ОСОБА_19 , з`явився в зоні дії базових станцій в м. Кіровоград.

05.08.2010 відбулись численні з`єднання мобільного терміналу ОСОБА_19 з мобільним терміналом ОСОБА_16 . Цього дня ОСОБА_20 перевели з дільниці соціальної реабілітації до виправної колонії.

06.09.2010 о 19.44 ОСОБА_16 здійснив вихідний дзвінок на мобільний термінал ОСОБА_19 НОМЕР_8 , тривалість дзвінка була нульовою, оскільки 08.08.2010 останній виїхав з території України.

06.09.2010 о 20.17 ОСОБА_16 здійснив вихідний дзвінок на абонентський номер німецького оператора зв`язку ОСОБА_19 НОМЕР_11 та повідомив останнього про виконання його замовлення. (Т.№9а.с. 102-104);

- довідкою-аналізом телефонних з`єднань мобільних терміналів НОМЕР_12 та НОМЕР_13 , якими користувався ОСОБА_12 , згідно якої в період з 25.05.2011 по 27.05.2011 мобільний термінал ОСОБА_12 НОМЕР_13 та в період з 25.05.2011 по 28.05.2011 мобільний термінал ОСОБА_12 НОМЕР_12 знаходились в зоні дії базових станцій у м. Кіровоград, за адресами: вул. Братиславська, 5, вул. К. Маркса, 13/16, вул. К. Маркса, 42, вул. Медведева, 1 та пров. Центральний, 3/1, тобто знаходяться в районі, що прилягає до місця проживання ОСОБА_13 .

Дані телефонні з`єднання підтверджують факт приїзду ОСОБА_12 до м. Кіровограда та відвідування 28.05.2011 ним ОСОБА_13 за місцем проживання (Т.№9, а.с. 105);

- роздруківкою Кіровоградської філії ПАТ Укртелеком, абонентського номеру ОСОБА_76 , згідно якої 06.08.2011 та 17.08.2011 на абонентський номер НОМЕР_14 поступили вхідні дзвінки оператора німецького телефонного зв`язку НОМЕР_3 , що находиться у користуванні ОСОБА_19 (Т. № 12 а.с. 155-159);

- довідкою-аналізом телефонних з`єднань абонентської телефонної лінії Укртелеком, встановленої за місцем проживання свідка ОСОБА_76 , згідно якого 06.08.2011 та 17.08.2011 на абонентський номер НОМЕР_14 поступили вхідні дзвінки оператора німецького телефонного зв`язку НОМЕР_3 , що знаходиться у користуванні ОСОБА_19 (Т.№9а.с. 108);

- протоколом пред`явлення потерпілій ОСОБА_13 для впізнання фотознімки осіб, згідно якого вона впізнала ОСОБА_12 , який 28.05.2011 близько 10.10, коли він розмовляв з нею по домофону та погрожував їй вбивством, в разі відмови повернути борги ОСОБА_22 (Т. № 7 а.с. 72-73);

- протоколом пред`явлення потерпілій ОСОБА_13 для впізнання осіб поза візуальним спостереженням, згідно якого вона впізнала ОСОБА_12 , як особу, яку вона бачила 06.09.2010 близько 12.20 в дворі свого будинку, а також 28.05.2011 близько 10.10, коли він розмовляв з нею по домофону. (Т. № 7 а.с. 74-75);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_77 для впізнання фотознімків осіб, згідно якого вона впізнала ОСОБА_12 , як особу, яку вона бачила 26.05-27.05.2011 в дворі будинку за місцем проживання ОСОБА_13 (Т. № 7 а.с. 77-78);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_77 для впізнання осіб поза візуальним спостереженням, згідно якого вона впізнала ОСОБА_12 , як особу, яку вона бачила 26.05-27.05.2011 в дворі будинку за місцем проживання ОСОБА_13 (Т.№ 7 а.с. 81-82);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_78 для впізнання фотознімки осіб, серед яких впізнав ОСОБА_12 , як особу, яку він 28.05.2011 підвозив автомобілем таксі до будинку ОСОБА_13 та на АС № 1 м. Кіровограда (Т. № 7 а.с. 84-86);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_78 для впізнання осіб, серед яких впізнав ОСОБА_12 , як особу, яку він 28.05.2011 підвозив до будинку ОСОБА_13 , а потім до автовокзалу (Т. № 7 а.с. 87);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_79 фотознімків осіб для впізнання, згідно якого він впізнав ОСОБА_12 , як особу, якій він здавав в оренду квартиру в 2010 та в 2011 роках (Т.№7а.с. 101-103);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_79 осіб для впізнання, згідно якого він впізнав ОСОБА_12 , як особу, якій він здавав в оренду квартиру в 2010 та в 2011 роках (Т. №7 а.с. 104);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_80 фотознімків осіб для впізнання, серед яких вона впізнала ОСОБА_12 , як особу на ім`я ОСОБА_81 з м. Луганськ, з яким вона познайомилась 07.09.2010 в м. Кіровограді (Т.№7а.с. 108-111);

- протоколом пред`явлення фотознімків осіб для впізнання обвинуваченому ОСОБА_16 , який впізнав фотознімок особи, яка йому відома як ОСОБА_19 , який звертався до нього в 2010 році з проханням сприяти у звільненні з ВК № 20 Запорізької області ОСОБА_20 (Т.№6а.с. 123-125);

- довідкою ТОВ Альфа Автотранс, згідно якої ОСОБА_82 працював у даному товаристві водієм таксі. 28.05.2011 ОСОБА_82 здійснював пасажирські перевезення автомобілем марки Дачія Логан, номерний знак НОМЕР_7 синього кольору та отримав о 09.58 замовлення на адресу вул. Гоголя, 97, в м. Кіровограді. Замовлення поступило у диспетчерську службу ТОВ Альфа Автотранс з телефону № НОМЕР_12 , що належить ОСОБА_12 (т.№7. а.с. 247);

- довідкою Кіровоградської обласної лікарні від 06.09.2010, згідно якої ОСОБА_22 був госпіталізований у реанімаційне відділення у стані коми, з діагнозом відкрита черепно-мозкова травма (т.№4, а.с. 2);

- висновком судово-медичної експертизи № 849 від 15.11.2010, згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_22 виявлено пошкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - 5 ран лівої тім`яної потиличної області, крововиливи в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу зліва, забій та розтрощення тканин головного мозку.

Пошкодження утворились в результаті не менше 5 травматичних впливів в ліву половину голови тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути металічний предмет циліндричної форми, представлений на експертизу.

Смерть ОСОБА_22 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими пошкодженнями і є наслідком відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом склепіння та основи черепа, забоєм тканин головного мозку.

Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, в даному випадку призвели до настання смерті, могли утворитись 06.09.2010. Після спричинення пошкоджень потерпілий не міг чинити будь-які активні дій. В момент спричинення пошкоджень потерпілий знаходився лівою боковою поверхнею голови до травмуючого предмету (Т.№ 15 а.с. 5-16);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 128 від 09.08.2011, згідно якого на підставі висновку експертизи № 849 від 15.11.2010, а також даних протоколу відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_12 встановлено, що при дослідженні трупа ОСОБА_22 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: 5 ран в лівій тім`яно-потиличній області з крововиливом в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, забій та розтрощення тканин головного мозку. Пошкодження утворились від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитися при обставинах вказаних ОСОБА_12 в протоколі відтворення обстановки та обставин події від 27.07.2011 (Т.№ 15 а.с. 25-27);

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 301 від 18.01.2012, згідно якого рукописні записи, якими виконано явку з повинною від 26.07.2011 виконані ОСОБА_12 . Ознак виконання рукописних записів, якими виконано текст у протоколі явки з повинною від 26.07.2011, у незвичному стані (особливому психологічному чи хворобливому стані, в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, в стані сильного душевного хвилювання) не виявлено (Т. № 15 а.с. 244-249);

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 303 від 14.02.2012, згідно з якого рукописні записи, якими виконано явку з повинною ОСОБА_16 від 22.07.2011, зареєстрованої за № 265 в ЖРЗПЗ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області, виконані ОСОБА_16 . Ознак виконання рукописних записів, якими виконано дану записку та явки з повинною у незвичному стані (особливому психологічному чи хворобливому стані, в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, в стані сильного душевного хвилювання) не виявлено (Т.№ 16 а.с. 94-99);

- висновком судово-психологічної експертизи № 31 від 29.03.2012, згідно якого індивідуально-психологічними властивостями процесу допиту ОСОБА_12 датованого 27.07.2011, є майже рівна кількість відкритих та альтернативних питань, заданих по фабулі подій злочинів. Питання альтернативного та сугестивного характеру в переважній частині допиту не справили суттєвого впливу на оповідь ОСОБА_12 . Виняток становлять питання про причину його згоди на виконання замовлення відносно ОСОБА_22 та мету застосування робочих рукавичок, які справили суттєвий вплив на повідомлення ОСОБА_12 . В ході допиту у ряді епізодів має місце задавання декількох питань в ряд по 2-5, та імперативне переривання відповідей ОСОБА_12 , що зумовило зменшення кількості повідомлень останнього. Засоби спілкування учасників слідчої дії в переважній частині допиту є експресивно нейтральними, не справили суттєвого впливу на реконструктивну діяльність підозрюваного в ході допиту.

В ході допиту ОСОБА_12 із застосуванням відеозапису від 27.07.2011 його комунікативна діяльність має наступні особливості. В ході повідомлень про обставини, пов`язані із замахом на ОСОБА_22 , в його комунікативній діяльності констатується переважання категоричних, поширених, аргументованих, детальних стверджень, які супроводжуються його емоційною включеністю в процес реконструювання. Невербальні засоби комунікативної діяльності підозрюваного виконують роль смислового навантаження та аналогово супроводжують його словесні повідомлення. При реконструюванні ОСОБА_12 часу, через який повідомив ОСОБА_16 про виконання замовлення щодо ОСОБА_22 , констатується змістовна неповнота. Особливості реконструювання ОСОБА_12 подій в ході зазначеної слідчої дії містить достатній комплекс психологічних ознак, що за своєю суттю виконують роль слідів досвіду.

У поведінці ОСОБА_12 при проведенні з ним зазначеної слідчої дії наявні психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак самостійного відтворення ним відповідних подій.

У відеозаписі допиту в якості підозрюваного із застосуванням відеозапису ОСОБА_12 , датованого 27.07.2011, ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, що брали участь у проведенні слідчої дії, в переважній частині бесіди, не мається (Т.№14а.с.9-37);

- висновком судово-психологічної експертизи № 115 від 30.03.2012, згідно якого індивідуально-психологічними особливостями процесу відтворення ОСОБА_16 обставин організації на замовлення ОСОБА_19 вчинення злочину відносно ОСОБА_22 в ході його допиту з використанням відеозапису є переважання питань відкритого характеру, заданих по фабулі злочину. Питання альтернативного та сугестивного характеру не справили суттєвого впливу на реконструктивну діяльність ОСОБА_16 . Засоби спілкування учасників слідчої дії в ході допиту є експресивно нейтральними і не створюють умов для орієнтування.

В ході допиту із застосуванням відеозапису ОСОБА_16 від 22.07.2011 у процесі відтворення ним обставин організації на замовлення ОСОБА_19 вчинення злочину відносно ОСОБА_22 , констатуються наступні особливості його комунікативної діяльності. У ході повідомлень про події, що передували замовленню, про прийняття замовлення відносно ОСОБА_22 , а також опису наслідків для інших осіб смерті ОСОБА_22 - в його комунікативній діяльності констатується переважання категоричних, поширених, аргументованих, детальних стверджень. В ході розповіді ОСОБА_16 про власні дії, пов`язані з організацією замаху на ОСОБА_22 , контролю та звіту про виконання замовлення, власних дій після звістки про смерть потерпілого - повідомлення підозрюваного стислі, схематичні, не детальні, змістовно неповні та суперечливі.

В поведінці підозрюваного ОСОБА_16 , при проведенні з ним зазначеної слідчої дії, маються психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак самостійного відтворення ним відповідних подій.

У відеозаписі при проведенні 22.07.2011 допиту в якості підозрюваного ОСОБА_16 ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, що брали участь у проведенні даної процесуальної дії не мається (Т.№ 14 а.с. 51-65);

В оскаржуваному вироку, суду першої інстанції посилаючись на досліджені в судовому засіданні докази, які суд проаналізував належним чином та враховуючи те, що у разі коли до кримінальної відповідальності притягнуто кількох осіб, які діяли спільно з умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого чи заподіяння шкоди його здоров`ю, належним чином з`ясовував та зазначив у вироку характер дій засуджений ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину, прийшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_12 кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Також, колегія суддів вважає вірним висновком районного суду про наявність у діях ОСОБА_12 ексцесу виконавця.

Так, суд першої інстанції вірно зазначив у вироку суду , що при ексцесі виконасвця, тобто коли один із співучасників вийшов за межі домовленості щодо обсягу злочинних дій і вчинив більш тяжкий або інший злочин (наприклад, при домовленості заподіяти потерпілому тілесні ушкодження позбавив його життя), за цей злочин повинен відповідати лише його виконавець, а інші особи - за злочини, вчинені ними в межах домовленості.

Районний суд обґрунтував свої висновки тим, що при вчиненні злочинних дій відносно ОСОБА_22 співучасники ОСОБА_16 та ОСОБА_12 несуть відповідальність лише за діяння, вчинені в межах згоди (домовленості), що відбулась між ними. Відхилення від такої домовленості призводить до ситуації, за якою вчинене виконавцем не підпадає під ознаки співучасті. Тобто, має місце ексцес виконавця, а саме вчинення ним діяння, яке не охоплюється умислом іншого співучасника. Оскільки, в такому випадку між виконавцем та іншим співучасником відсутній суб`єктивний зв`язок (єдність умислу) стосовно вчиненого, відповідальність за цей злочин несе тільки його виконавець. Інший співучасник повинен відповідати лише за злочин, вчинений виконавцем у межах домовленості з ними. Така правова оцінка дій співучасників при ексцесі виконавця характерна для співучасті як у формі співвиконавства, так і з розподілом ролей.

В діях ОСОБА_12 , який вчинив умисне вбивство, має місце ексцес виконавця. Дана позиція суду ґрунтується на показах підсудних, наданих на досудовому слідстві та в судовому засіданні, які підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Вказаний висновок суду першої інстанції підтверджуються показами ОСОБА_12 надані на досудовому слідстві, зокрема явкою з повинною ОСОБА_12 від 26.11.2011року /т. 8 а.с 35/, де він зазначав, що ОСОБА_16 сказав, що треба "залякати ОСОБА_17 , а саме нанести йому тілесні ушкодження, за винагороду". протоколом допиту підозрюваного від 27.07.2011року /т.8 а.с. 54/, згідно якого ОСОБА_16 запропонував йому за винагороду нанести тілесні ушкодження ОСОБА_17 , протоколом додаткового допиту обвинуваченого від 02.08.2011року /т.8 а.с. 96-105/, де він на запитання слідчого «хто вирішив скоїти злочини відносно ОСОБА_17 саме таким шляхом?» - відповів «Я особисто», протоколом додаткового допиту обвинуваченого від 08.09.2011року /т.8 а.с. 147-155/- Бєллєр запропонував побити ОСОБА_17 , вірніше «попугать методом нанесения телесних повреждений», спосіб фізичного впливу не обговорювали. Спочатку він хотів побити ОСОБА_31 «голими руками», але, оскільки була травма правого плеча, вирішив нанести тілесні ушкодження предметом. Зателефонувавши ОСОБА_27 про виконання його прохання повідомив, що виконав прохання по побиттю ОСОБА_17 , але «перестарався», під словом перестарався мав на увазі те, що спричинив ОСОБА_17 «більш серйозні пошкодження, ніж планував», на що ОСОБА_27 сказав, що це не входило до їх плану.

Окрім того колегія суддів зазначає, що засуджений ОСОБА_12 , під час допиту в суді апеляційної інстанції підтвердив, що ОСОБА_18 було поставлено завдання нанести тілесні ушкодження, проте, він не розрахував сили, у зв`язку з тим, що наносив удари потерпілому металевою трубою.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_12 за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, а саме, що ОСОБА_12 вчинив умисне вбивство з корисливих мотивів.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" , згідно якої у п.10 звернуто увагу на те, що за п.6. ч.2 ст.115 КК умисне вбивство кваліфікується як вчинене з корисливих мотивів тоді, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав отримати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або для інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому немає значення, отримав він вказану вигоду чи ні, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину. Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п.6 ч.2 ст.115 КК виключається.

Виходячи із наведеного районний суд, враховуючи вищевикладені у вироку районного суду покази підсудних, свідків та письмові докази, обґрунтовано визнав винним ОСОБА_12 у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_12 за п.11 ч.2 ст. 115 КК України, а саме, що ОСОБА_12 вчинив умисне вбивство на замовлення, з наступних підстав.

Умисним вбивством, вчиненим на замовлення (п.11 ч.2 ст.115 КК України), є умисне позбавлення життя потерпілого, здійснене особою (виконавцем) за дорученням іншої особи (замовника). Таке доручення може мати форму наказу, розпорядження, а також угоди, відповідно до якої виконавець зобов`язується позбавити потерпілого життя, а замовник - вчинити або не вчинити в інтересах виконавця певні дії матеріального чи нематеріального характеру. Якщо замовник доручив виконавцеві заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, а виконавець умисно вбив потерпілого, то замовник підлягає кримінальній відповідальності за співучасть у злочині, який він організував або до вчинення якого підбурював, а виконавець - за той злочин, який фактично вчинив.

Як вбачається з оскаржуваного вироку в суді першої інстанції на підставі показів підсудних ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , показів свідків та письмових доказів у кримінальній справі було встановлено, що між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 існувала домовленість на спричинення потерпілому ОСОБА_22 тілесних ушкоджень, ОСОБА_83 факт не заперечується і самим засудженим ОСОБА_12 . Проте, при розгляді справи в суді першої інстанції, не знайшло свого підтвердження доручення замовника направлене на навмисне вбивство потерпілого ОСОБА_22 . Докази цього в матеріалах кримінальної справи відсутні в судовому засіданні здобуті не були та суду не були надані. А тому, в діях засудженого ОСОБА_12 містяться ознаки ексцесу виконавця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виключення кваліфікуючої ознаки п.11 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення.

А тому апеляційні вимоги засудженого ОСОБА_12 підлягають застковому задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт отримання ОСОБА_12 грошових коштів від ОСОБА_16 для виконання злочину знайшов своє підтвердження, як в суді першої так і апеляційної інстанції, що підтверджується показами підсудних та письмовими доказами викладеними у вироку районного суду, не заперечується самим ОСОБА_12 , а тому дії ОСОБА_12 слід кваліфікувати за п.6 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляції прокурора в частині визнаня ОСОБА_12 винуватим за п.11 ч.2 ст.115 КК України, тобто у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на доказах, які є в матеріалах кримінальної справи, а інші докази цьому прокурором до суду не надані.

Також не підлягають задоволенню апеляційні вимоги засудженого ОСОБА_12 , та в його інтересах захисників щодо перекваліфікації дій останнього з п.п. 6, 11, ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, оскільки є необґрунтованими та спростовуються наведеними письмовими доказами викладеними у вироку суду першої інстанції, та перевірених апеляційним судом. Про це зокрема, свідчать і механізм, характер та локалізація тілесних ушкодженнь, заподіяного потерпілому, знаряддя та конкретні обставини злочину.

Так висновком судово-медичної експертизи № 849 від 15.11.2010, при дослідженні трупа ОСОБА_22 виявлено пошкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - 5 ран лівої тім`яної потиличної області, крововиливи в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу зліва, забій та розтрощення тканин головного мозку.

Пошкодження утворились в результаті не менше 5 травматичних впливів в ліву половину голови тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути металічний предмет циліндричної форми, представлений на експертизу.

Смерть ОСОБА_22 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими пошкодженнями і є наслідком відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом склепіння та основи черепа, забоєм тканин головного мозку.

Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, в даному випадку призвели до настання смерті, могли утворитись 06.09.2010. Після спричинення пошкоджень потерпілий не міг чинити будь-які активні дій. В момент спричинення пошкоджень потерпілий знаходився лівою боковою поверхнею голови до травмуючого предмету.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 128 від 09.08.2011, на підставі висновку експертизи № 849 від 15.11.2010, а також даних протоколу відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_12 встановлено, що при дослідженні трупа ОСОБА_22 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: 5 ран в лівій тім`яно-потиличній області з крововиливом в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, забій та розтрощення тканин головного мозку. Пошкодження утворились від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитися при обставинах вказаних ОСОБА_12 в протоколі відтворення обстановки та обставин події від 27.07.2011року.

Колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_12 умислу на вбивство ОСОБА_22 , оскільки завдаючи потерпілому умисно удари він припускав можливість спричинення останньому будь-якої шкоди, в тому числі і смерті, яка фактично настала.

Судом першої інстанції відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року ретельно досліджено докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Згідно вказаних роз`яснень питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має. А тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про вчинення ОСОБА_12 кримінального злочину передбаченого ст. 115 КК України і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Тому твердження захисників та засудженого ОСОБА_12 про відсутність умислу на заподіяння смерті чи необережне ставлення до наслідків у вигляді позбавлення життя особи, зважаючи на локалізацію тілесних ушкоджень завданих потерпілому їх кількість, що ОСОБА_12 не міг передбачити наслідок у вигляді смерті потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки завдаючи не менше п`яти ударів металевим предметом в життєво важливий орган людини (голову), ОСОБА_12 , хоча і не бажав настання смерті потерпілого, але свідомо припускав її настання. Вказану обставину необхідно вважати умисним вбивством, проте з непрямим умислом. Тобто вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, а тому дії ОСОБА_12 правильно кваліфіковані як умисне вбивство.

Колегія суддів вважає, що за обставин яких потерпілого умисно протиправно позбавлено життя, не виключає відповідальності за вчинення даного злочину, а тому апеляційні скарги захисників та засудженого ОСОБА_12 в цій частині залишає без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 366 КПК України /в редакції 1960року/за результатом розгляду апеляційна рішення, зазначені у ч.1 ст.347 цього Кодексу, апеляційний суд постановляє свій вирок, скасовуючи повністю чи частково вирок суду першої інстанції.

Згідно з п.п.4,5 ч.1 ст.367 КПК України /в редакції 1960року/підставою для скасування або зміни судових рішень, зазначених у ч.1 ст.347 цього Кодексу, при розгляді в апеляційному суді є неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

За змістом ст. 378 КПК України /в редакції 1960року/ апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок, у випадку необхідності застосування більш суворого покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_12 , суд першої інстанції відповідно до ст.65 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання та призначив покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Проте, призначене ОСОБА_12 покарання, на думку колегії суддів хоч і не виходить за межі, встановлені статтею кримінального закону, але не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим в наслідок м`якості. Таке покарання не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги апеляцій прокурора та потерпілої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_12 внаслідок м`якості. А тому вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 , колегія суддів, у відповідності ст. 65 КК України враховує особу засудженого, який вчинив злочини, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, інші до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання підсудного ОСОБА_12 колегією суддів не встановлено.

Характеризуючи особу підсудного ОСОБА_12 , колегія суддів, враховує характеристику з місця проживання, згідно якої він характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вищенаведене, тяжкість скоєного злочину, фактичні обставини справи, вік, особу засудженого, стан його здоров`я, позицію потерпілих, його поведінку після вчинення злочину, який після скоєнного активно намагався ввести слідство в оману шляхом вчинення вимагання з потерпілої надуманого боргу, поєднаного із погрозами її життю та здоров`ю. За таких обставин колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_12 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, оскільки за спрямованістю його поведінки, він як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За вказаних підстав слід призначити засудженому ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_12 на праві власності майна, тобто в межах санкції інкримінованих йому статтей кримінального закону, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам справи та особи обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а також буде відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Відповідно до ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минув п`ятирічний строк у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містять у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що відповідно до частин 5 та 6 ст. 7 КПК України з передбачених у статтях 48, 49 КК України підстав, особу може бути звільнено також від покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочини передбачені ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України вчинені ОСОБА_12 визначені кримінальним Законом , як злочини середньої тяжкості.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи злочини передбачені ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України вчинені ОСОБА_12 у липні 2011 року. На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції минув строк, передбачений ст.49 КК України. Строк перебігу давності не зупинявся та не переривався, а тому, колегія суддів вважає за необхідним звільнити ОСОБА_12 від призначеного покарання за ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог виходячи із вимог ст.ст. 23, 1168 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», принципу справедливості, розумності та виваженості.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

Як убачається з оскаржуваного вироку, задовольняючи позов потерпілої частково, та визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що потерпіла втратила чоловіка, понесла значні моральні страждання, які носять триваючий характер, зазнала істотних негативних змін в особистому житті, перенесла страждання, пов`язані зі смертю рідної людини і продовжує нести ці страждання; врахував, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, вину ОСОБА_12 у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_22 , та стягнув з підсудного ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_13 100000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляції потерпілої в частині збільшення суми стягнення у відшкодування моральної шкоди.

Крім того, у відповідності до ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. Судом першої інстанції допущено помилку при формулюванні обвинувачення за епізодом вчинення злочину стосовно ОСОБА_84 , та зазначено у мотивувальній частині вироку прізвище особи, справу щодо якої виділено в окреме провадження та оголошенням її у розшук.

Так відповідно до матеріалів кримінального провадження, постановою від 21 грудня 2011року ОСОБА_19 оголошено в міжнародний розшук (т.2 а.с.98-100) у відповідності до постанови від 12 квітня 2012 року були виділені матеріали з кримінальної справи №27-8721 за обвинуваченням ОСОБА_19 в окреме провадження (т.1, а.с.149-157).

Виходячи з принципу презумпції невинуватості в обвинувальному вироку не слід вказувати конкретні прізвища осіб, вину яких не доведено, в зв`язку з чим необхідно виключити посилання на ОСОБА_19 , оскільки справу щодо останнього виділено в окреме провадження.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.373 КПК України /в редакції 1960року/ апеляційний суд змінює вирок у випадках, коли зміна вироку не погіршує становища засудженого.

Згідно ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З 24.12.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання».

Відповідно до Закону України від 26.11.2015 року «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», та ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (редакція до 20.06.2017 року набрання чинності Законом України № 2046 від 18.05.2017 року).

При цьому у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно із ст. 1 закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Колегія суддів вважає за необхідне при ухваленні вироку стосовно засудженого ОСОБА_12 , який тримався під вартою (попереднє ув`язнення), у межах даної кримінальної справи, і цей час охоплювався дією Закону України від 26.11.2015 року «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», необхідно зарахувати у строк призначеного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляцій потерпілої ОСОБА_13 , прокурора та засудженого ОСОБА_12 , та відмову у задоволенні апеляцій адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_12 .

Керуючись ст.ст. 22, 365, 367, 371, 372, 373, 378, 379 КПК України /в редакції 1960року/,

ЗАСУДИЛА:
Апеляції потерпілої ОСОБА_13 , прокурора якій брав участь в суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_12 задовольнити частково.
Апеляції адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2015 року стосовно ОСОБА_12 скасувати в частині кваліфікації його дій за п.11 ч.2 ст. 115 КК України та призначеного покарання , ухвалити новий вирок.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання:

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13/тринадцять/ років з конфіскацією всього належного ОСОБА_12 на праві власності майна.

- за ч.1 ст.14, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_12 звільнити від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідально.

- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_12 звільнити від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідально.

З мотивувальної частини вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року з формульованого обвинувачення, визнаного судом доведеним за епізодом вчинення злочину стосовно ОСОБА_84 виключити посилання на ОСОБА_19 , оскільки справу щодо останнього виділено в окреме провадження.

Виключити з обвинувачення ОСОБА_12 за епізодом вчинення злочину стосовно ОСОБА_84 кваліфікуючу ознаку п.11 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство вчинене на замовлення, у зв`язку із недоведеністю.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_26 залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 24.07.2011 року.

На підставі ч.2 ст. 365 КПК України, відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_12 у строк відбування покарання призначеного за даним вироком строк попереднього ув`язнення, а саме з 24 липня 2011 року по 28 грудня 2015 року та з 20 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом місяця з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4