Пр. № 1-кс/155/175/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2017 року місто Горохів

Слідчий суддя Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 про встановлення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 10 січня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про встановлення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 10 січня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що слідчим відділом прокуратури Волинської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 10 січня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, за фактом постановлення суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_5 завідомо неправосудного рішення суду.

У клопотанні зазначено, що працівниками Луцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України України у Волинській області 10 жовтня 2015 року о 17 годині 25 хвилин затримано громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця міста Брест Республіки Білорусь, який розшукується слідчим управлінням Управління Слідчого комітету Республіки Білорусь по Брестській області у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.207 Кримінального кодексу Республіки Білорусь (розбій, поєднаний з проникненням, з метою заволодіння майном в особливо великому розмірі), що відповідає ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України.

Згідно з постановою слідчого управління Управління Слідчого комітету Республіки Білорусь від 15 січня 2014 року ОСОБА_8 притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.207 КК Республіки Білорусь та у той же день оголошено в розшук. Постановою про застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 15 січня 2014 року, санкціонованою заступником прокурора Брестської області, обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Проведеною прокуратурою міста Луцька Волинської області перевіркою за фактом затримання ОСОБА_8 встановлено наявність законних підстав для його затримання на території України, процесуальне оформлення затримання відповідає законодавству України, порушень щодо своєчасності і повноти виконання органом, що здійснив затримання, вимог ст.ст.208, 581, 582 КПК України, зокрема щодо роз`яснення затриманій особі її прав, отримання від неї пояснень або заяв, не допущено.

Інкримінований ОСОБА_9 злочин за законодавством України відповідає ч.4 ст.187 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років (за законодавством Республіки Білорусь також до 15 років позбавлення волі).

Строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинений ним у кінці 2013 року злочин, відповідно до ст.49 КК України, не закінчилися.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст.ст.582, 583 КПК України прокурор міста Луцька звернувся 12 жовтня 2015 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 тимчасового арешту строком на 40 діб до надходження запиту про його видачу. При цьому суду було надано всі наявні документи та матеріали, які могли бути використані як докази у справі.

12 жовтня 2015 року автоматизованою системою документообігу розгляд клопотання про застосування до ОСОБА_8 тимчасового арешту визначено за суддею ОСОБА_10 , яким цього ж дня його призначено до судового розгляду.

Затриманого ОСОБА_8 12 жовтня 2015 року о 12.00 годині доставлено до слідчого судді ОСОБА_5 для розгляду клопотання про застосування до нього тимчасового решту, тобто більш ніж за добу до спливу шістдесятигодинного строку з моменту) затримання.

Розглядаючи клопотання прокурора, суддя ОСОБА_5 знехтував наведеними вище загальними положеннями законодавства, яке регулює розгляд справ у судах, а також повністю проігнорував вимоги глави 44 КПК України та постановив рішення, яке прямо суперечить положенням розділу 4 частини 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993року, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року та Протоколу до Конвенції від 28 березня 1997 року, ратифікованого Законом України від 03 березня1998 року.

Так, 12 жовтня 2015 року о 17.00 годині у приміщенні Луцького міськрайонного суду Волинської області за адресою: м.Луцьк, вул.Лесі Українки, 24, Волинської області суддя ОСОБА_5 відкрив судове засідання, оголосив про розгляд указаного клопотання, встановив особи учасників судового засідання, поставив на обговорення питання щодо можливості розгляду справи в судовому засіданні за вказаною явкою учасників процесу, з`ясував наявність клопотань перед початком судового розгляду справи по суті, доповів короткий зміст клопотання та з`ясував, що прокурор його повністю підтримує.

Після обговорення та дачі пояснень учасниками судового процесу, незважаючи на те, що прокурор категорично заперечував проти незаконних та надуманих доводів захисників затриманого ОСОБА_8 ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про відсутність ризиків, які б давали достатні підстави вважати, що затриманий може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, або, перебуваючи на волі, ухилятися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та продовжувати займатися злочинною діяльністю, суддя ОСОБА_5 не вжив передбачених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин, не врахував вимог розділу IX КПК України «Міжнародне співробітництво під час кримінальною провадження» та до нарадчої кімнати не вийшов.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на винесення завідомо неправосудної ухвали, суддя ОСОБА_13 , незважаючи на наявність всіх документів визначених ст.583 КПК України, будучи службовою особою і носієм судової влади, свідомо і цілеспрямовано використовуючи своє службове становище всупереч інтересам правосуддя, маючи відповідну фахову підготовку та великий досвід роботи, діючи умисно, достовірно знаючи та будучи переконаним у тому, що діє всупереч вимогам закону і справедливості, з метою постановлення завідомо неправосудної ухвали при здійсненні правосуддя, розглядаючи клопотання прокурора, прагнучи та бажаючи всупереч матеріальному та процесуальному закону і фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може бути і не є актом правосуддя, реалізуючи свій злочинним умисел, спрямований на постановлення завідомо неправосудної ухвали, у приміщенні Луцького міськрайонного суду Волинської області за адресою: м.Луцьк, вул.Лесі Українки, 24, Волинської області усвідомлюючи, що будь-які підстави для звільнення ОСОБА_8 відсутні, у порушення вимог чинного законодавства склав, підписав, постановив та 12 жовтня 2015 року о 17 год. 15 хв. проголосив у судовому засіданні завідомо неправосудну ухвалу, якою прокурору в задоволенні клопотання відмовив, а ОСОБА_8 звільнив з-під варти негайно в залі суду.

Зважаючи на судовий стаж (понад 15 років), позицію прокурора ОСОБА_14 , яка наполягала на застосуванні правильної норми закону, суддя ОСОБА_5 достеменно знав і не міг не знати про необхідність розгляду вказаного клопотання відповідно до вимог глави 44 КПК України, однак, діючи умисно, в інтересах особи, яка підлягала тимчасовому арешту та подальшій екстрадиції до Республіки Білорусь, постановив завідомо неправосудну ухвалу, в результаті чого надав такій особі можливість уникнути кримінального переслідування та подальшої відповідальності.

Суддя ОСОБА_13 , у порушення вимої ст. 129 Конституції України, ст. ст. 6, 47, 54 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ст. ст. З, 10 Закону України Про державну службу, ст. ст. 9, 583 КПК України, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року, та Протоколу до Конвенції від 28 березня 1997 року, ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року, присяги судді щодо здійснення правосуддя у суворій відповідності із законом, забезпечення об`єктивного розгляду судових справ на засадах змагальності, недопущення вчинків, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, будучи службовою особою і носієм судової влади, свідомо і цілеспрямовано використовуючи своє службове становище всупереч інтересам правосуддя, маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи у сфері здійснення правосуддя, що підтверджується висновком кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Львівського округу від 13 червня 2008 року, яким ОСОБА_15 присвоєно третій кваліфікаційний клас судді, та сертифікатами, виданими у 2012-2013 роках Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, про проходження періодичного навчання суддів, діючи умисно в інтересах ОСОБА_8 , з метою сприяння йому в ухиленні від відповідальності, бажаючи постановлений завідомо неправосудної ухвали про відмову в задоволенні клопотання про тимчасовий арешт, усвідомлюючи, що в такому випадку відмова в задоволенні клопотання призведе до втечі ОСОБА_8 та унеможливить його подальше притягнення до відповідальності, оскільки ця особа вже втекла від правоохоронних органів Республіки Білорусь, достовірно знаючи та будучи переконаним у тому, що діє всупереч вимогам закону і справедливості, при розгляді вказаного клопотання зімітував допущення судової помилки, пославшись на положення розділу II Глави 18 КПК України (запобіжні заходи, затримання особи), а не на положення розділу IX глави 44 КПК України (видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція), умисно постановив ухвалу, відповідно до якої відмовив у задоволенні клопотання прокурора та звільнив ОСОБА_8 із залу суду, в результаті чого останній продовжує перебувати у розшуку та його місцезнаходження на цей час невідоме.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року задоволено апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Луцька, а винесену суддею ОСОБА_5 ухвалу скасовано.

Цією ж ухвалою клопотання прокуратури м. Луцька задоволено та застосовано до ОСОБА_8 тимчасовий арешт на 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Білорусь.

У своїй ухвалі від 20 жовтня 2015 року апеляційний суд констатував безпідставність застосування ОСОБА_5 положень розділу II Глави 18 КПК України, порушення вимог Мінської конвенції Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.

При цьому згідно з мотивувальною частиною цієї ухвали при розгляді клопотання слідчим суддею ОСОБА_5 було встановлено особу, перевірено документи, що містять дані про вчинення ОСОБА_16 злочину на території Республіки Білорусь, та документи про обрання щодо нього запобіжного заходу, санкціонованого заступником прокурора Брестської області, що свідчить про наявність підстав для тимчасового арешту, однак безпідставно відмовлено у застосуванні до ОСОБА_8 тимчасового арешту.

Умисні злочинні дії, пов`язані з постановленням завідомо неправосудної ухвали суддею Луцького міськрайонного суду ОСОБА_10 , призвели до прогнозованого подальшого переховування ОСОБА_8 від правоохоронних органів Республіки Білорусь і підриву авторитету правоохоронних та судових органів України в галузі міжнародного співробітництва у кримінальних справах.

Таким чином, на думку органу досудового розслідування, своїми умисними діями, що виразились у постановленні суддею завідомо неправосудної ухвали, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.375 КК України.

За результатами здійснення досудового розслідування ОСОБА_5 14 листопада 2016 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, а саме постановлення суддею завідомо неправосудної ухвали.

В ході проведення досудового розслідування отримано достатні дані для відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування та відповідно скерування обвинувального акту у провадженні до суду для розгляду по суті.

В той же час, сторона захисту вчиняє дії, направлені на умисне затягування строків досудового розслідування, в тому числі шляхом подання численних та безпідставних клопотань слідчому щодо проведення окремих слідчих дій, в яких відсутня об`єктивна необхідність, а також поданням безпідставних та необгрунтованих заяв про вчинення кримінальних правопорушень свідками у даному кримінальному провадженні.

Так, 09 червня 2017 року у вищевказаному кримінальному провадженні адвокатом ОСОБА_6 надано договір про надання адвокатських послуг ОСОБА_5 та в цей час його повідомлено про завершення досудового розслідування відповідно до вимог ст.290 КК України.

В подальшому захисник 17 та 18 липня 2017 року повідомлявся слідчим в телефонному режимі про можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, однак до слідчого не з`являвся.

Прокурором скеровувались повідомлення про завершення досудового розслідування відповідно до ст.190 КК України та про необхідність прибути до прокуратури Волинської області для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_6 прибув до прокуратури Волинської області 28 липня 2017 року в неробочий час та 29 липня 2017 року у вихідний день, тоді йому було надано можливість ознайомитися з матеріалами досудового розслідування.

Крім того, захисника повідомлено про необхідність прибуття до органу досудового розслідування для подальшого ознайомлення 31 липня, 01, 02 та 03 серпня 2017 року, однак він повідомив, що не може з`явитися через зайнятість у розгляді інших справ.

Враховуючи вищенаведене, на думку слідчого та прокурора, сторона захисту умисно затягує досудове розслідування з метою ухилення підозрюваного ОСОБА_5 від кримінальної відповідності, умисно зволікає та ухиляється від ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а тому слідчий звернувся з клопотанням про встановлення строку стороні захисту ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 10 січня 2014 року (у 7 томах), за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні, кожен зокрема, клопотання підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення вищевказаного клопотання заперечували, мотивуючи це тим, що 09 червня 2016 року захисник жодних документів про завершення досудового розслідування не підписував. 17 липня 2017 року захисник скерував до прокуратури письмове повідомлення, що з незрозумілих причин він не отримує виклик для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Крім цього, захисник пояснив, що він частково ознайомився з матеріалами, однак 31 липня, 01, 02 та 03 серпня 2017 року він не мав можливості прибути до м.Луцька для ознайомлення з матеріалами, оскільки у ці дні брав участь у розгляді судових справ у різних судових інстанціях на значній віддалі від місця ознайомлення. Захисник ствердив, що він повідомив про те, що буде перебувати у м.Луцьку 15 серпня 2017 року і готовий ознайомитися з матеріалами досудового розслідування, однак такої можливості у прокуратурі він тоді не отримав. Захисник пояснив, що він не зволікає від ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та зробить це найближчим часом.

Заслухавши пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та захисника, розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього документи, вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Клопотання слідчого, яке надійшло до суду, відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ст.290 КПК після завершення досудового розслідування прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати, зокрема, стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, з забезпеченням права робити копії або відображення матеріалів.

Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Право на ознайомлення з усіма матеріалами досудового розслідування гарантує реалізацію конституційного права підозрюваного на отримання інформації, зокрема, щодо суті пред`явленого обвинувачення та стану розгляду справи, а також забезпечує підозрюваному чи його захиснику можливість підготувати захист від пред`явленого обвинувачення. Отже, право на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування та право на отримання інформації про закінчення розслідування у кримінальному провадженні є складовими конституційного права на захист.

Разом з тим, ознайомлення підозрюваного чи його захисника з матеріалами досудового розслідування є елементом кримінального судочинства і його порядок відповідно до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України визначається законами України.

Отже, право на таке ознайомлення не є абсолютним, про що зазначив Конституційний Суд України у рішенні по справі № 1-4/2012 про ознайомлення обвинуваченого і захисника з матеріалами кримінальної справи та суспільства в цілому.

Згідно із ст.290 КПК у разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

У рішенні по справі №1-4/2012 Конституційний Суд України вказав, що положення КПК щодо визначення сторонам строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження узгоджуються з практикою Європейського Суду з прав людини та з підпунктом «b» пункту 3 статті 6 Конвенції, відповідно до якого кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право мати час і можливості для підготовки свого захисту.

Так, Європейський Суд неодноразово зазначав, що право на захист не є абсолютним, а за змістом статті 6 Конвенції прийнятними є лише вкрай необхідні заходи, які обмежують право на захист (рішення від 23 квітня 1997 року у справі «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів», від 25 вересня 2008 року у справі «Полуфакін і Чернишов проти Росії»).

Відповідно до ст.2 КПК,завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду. Пунктом 21 ст.7 КПК встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, зокрема, відносяться розумність строків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.28 КПК, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерієм для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачених та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Як передбачено ч.5 ст.28 КПК кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Таким чином, приймаючи до уваги наведені вище факти і обставини, а також поведінку підозрюваного та його захисника, який частково ознайомився з матеріалами досудового розслідування, 31 липня, 01, 02 та 03 серпня 2017 року не з`являвся до слідчого для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування з поважних причин, враховуючи те, що клопотання слідчого про встановлення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування надійшло до суду 01 серпня 2017 року, вважаю, що вищевказане клопотання подане передчасно, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Поряд з цим звертаю увагу підозрюваного та захисника на необхідності неухильного дотримання передбачених чинним процесуальним законодавством розумних строків ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.28, ч.10 ст.290, ч.3 ст.309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 про встановлення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 10 січня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Скарга на ухвалу і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Слідчий суддя Горохівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1