АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/193/18 Справа № 187/1740/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000561 від 24 грудня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, маючого вищою освітою,відсторонений від на посади першого заступника голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області , маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, за вироком суду визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційні скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому майна з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки.
На думку прокурора вирок суду першої інстанції є незаконним, не вмотивованим, оскільки суд першої інстанції змінив правову кваліфікацію відносно обвинуваченого ОСОБА_7 належним чином не обґрунтовуючи своєї позиції.
Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку необґрунтовано зазначив про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки він займаючи відповідальне становище, отримував незаконну винагороду від ОСОБА_11 , який не усвідомлював, що дана винагорода є неправомірною. Однак наявні матеріали провадження вказують на те, що обвинувачений шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , використовуючи довірливі відносини з останнім, які були пов`язані з їхнім знайомством та авторитетом обвинуваченого, обумовленого наданою йому владою та службовими повноваженнями, незаконно заволодів коштами ОСОБА_11 в сумі 15 800 гривень.
Обґрунтовуючи свої правову позицію, прокурор зазначає, що ОСОБА_11 надавав в судовому засіданні непослідовні, суперечливі показання з приводу обставин звернень щодо можливості отримання в оренду земельної ділянки, пояснюючи, що обвинувачений ОСОБА_7 конкретно не вимагав коштів, а лише обіцяв допомогти в вирішенні земельного питання, натякав на необхідності надання грошових коштів, необхідних для оформлення документації щодо земельних ділянок, та для внутрішньо-адміністративні витрати.
На думку апелянта, суд першої інстанції невірно зробив висновок про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину, що відноситься до службової сфери, зокрема зловживання владою, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 обіймав посаду першого заступника голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, та виконуючи обов`язки голови у період з липня 2014 року по квітень 2015 року, був службовою особою 5 категорії 9 рангу, уповноваженою на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. При цьому, зловживаючи своїм службовим становищем, скориставшись відсутністю на посаді голови Петриківської районної державної адміністрації і фактично виконуючи його обов`язки, ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_11 20000 гривень неправомірної вигоди, видав розпорядження, згідно якого було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_11 в оренду земельної ділянки.
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.
Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Суд першої інстанції при розгляді матеріалів кримінального провадження прийшов до висновку в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та перекваліфікував дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 190 КК України та визнав ОСОБА_7 винним за то, що обіймаючи посаду першого заступника голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, виконуючи обов`язки голови у період з липня 2014 року по квітень 2015 року, будучи службовою особою 5 категорії 9 рангу, уповноваженою на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, яка займає відповідальне становище, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 заволодів грошовими коштами останнього у розмірі 15 800 гривень за відведення земельної ділянки загальною площею 24,9871 га. в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва за рахунок невитребуваних паїв за межами населеного пункту на території Миколаївської селищної ради, при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_11 в липні місяці 2014 року виявив бажання отримати земельну ділянку загальною площею 24,9871 га в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва за рахунок невитребуваних паїв за межами населеного пункту на території Миколаївської селищної ради та звернувся до першого заступника голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_7 , який на той час виконував обов`язки голови, для надання в оренду вищезгаданої ділянки та у якого виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 шляхом зловживання його довірою.
У липні 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи в смт. Петриківка Дніпропетровської області, використовуючи свій авторитет, обумовлений наданою йому владою та службовими повноваженнями, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , шляхом зловживання його довірою, вказав ОСОБА_11 , що для отримання в оренду земельної ділянки останній має передати йому грошові кошти на розробку проекту відведення земельної ділянки та внутрішньо-адміністративні витрати у розмірі 20 000 гривень, шляхом перерахування їх на картковий рахунок, який відкрито на ім`я головного спеціаліста відділу по роботі зі зверненнями громадян Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_12 , яка про злочинні наміри ОСОБА_7 нічого не знала.
З метою отримання в оренду земельної ділянки, та будучи переконаним, що вказані ОСОБА_7 кошти є офіційним платежем за відведення земельної ділянки загальною площею 24,9871 га в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва за рахунок невитребуваних паїв за межами населеного пункту на території Миколаївської селищної ради, ОСОБА_11 вирішив перерахувати на картковий рахунок, вказаний ОСОБА_7 , 20 000 гривень та здійснив розрахунок двома транзакціями 01.09.2014 та 11.09.2014 в розмірі 5 000 та 15 000 гривень відповідно.
В подальшому ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с.м.т. Петриківка, вул. Леніна, буд. 69, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , шляхом зловживання його довірою, попросив головного спеціаліста відділу по роботі зі зверненнями громадян Петриківської районної державної адміністрації ОСОБА_12 , не повідомляючи їй про злочинність своїх дій, отримати готівкою з її карткового рахунку грошові кошти, що надійшли від ОСОБА_11 та передати йому, що вона і виконала 01.09.2014 та 11.09.2014 відповідно.
Після отримання від ОСОБА_12 грошових коштів у сумі 20 000 гривень ОСОБА_7 , за договором на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі «на місцевості» № 297/1 б/д, укладеного між ФОП ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , здійснив оплату двома платежами 29.09.2015 - 2 000 гривень та 30.09.2015 - 2 200 гривень, на загальну суму 4 200 гривень. Після цього, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що розгляд заяви ОСОБА_11 про надання йому земельної ділянки в оренду не потребує жодних додаткових офіційних платежів, рештою коштів в сумі 15 800 гривень розпорядився на власний розсуд, а саме використав, як засіб платежу за спожиту електроенергію добровольчим батальйоном «Дніпро-1» через відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після заволодіння коштами ОСОБА_11 в сумі 15 800 гривень, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю на посаді голови Петриківської районної державної адміністрації і фактично виконуючи його обов`язки, усвідомлюючи, що розгляд заяви ОСОБА_11 про надання йому земельної ділянки в оренду відноситься до його компетенції, 30.04.2015 видав розпорядження № Р-280/0/343-15, згідно якого було затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_11 та передачу ОСОБА_11 в оренду земельної ділянки терміном на 10 років з кадастровим номером :01:002:1632, загальною площею 24,9871 га ріллі з земель сільськогосподарського призначення (невитребувані паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Миколаївської сільської ради, а 15.05.2015 уклав з ОСОБА_11 договір оренди зазначеної земельної ділянки терміном на 10 років, котрий ОСОБА_11 зареєстрував в Миколаївській сільській раді Петриківського району Дніпропетровської області, тим самим отримав право користування зазначеною земельною ділянкою.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії Недвиги слід кваліфікувати за ч.1 ст. 190 КК України, оскільки докази вказують на те, що обвинувачений шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , використовуючи довірливі відносини з останнім, які були пов`язані з їхнім знайомством та авторитетом обвинуваченого, обумовленого наданою йому владою та службовими повноваженнями, незаконно заволодів коштами ОСОБА_11 в сумі 15 800 гривень.
Звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, суд зазначає, що з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення минув строк давності, оскільки подія відбулась з 01.09.2014 та 11.09.2014 року, тобто у 3 річний термін притягнення до кримінальної відповідальності який минув.
Вислухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим , тоді як апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, доводи прокурора, який просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, призначити покарання відповідно до апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку,що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Апеляційні доводи прокурора в частині наявності допущених судом істотних порушень КПК України при судовому розгляді, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався, тому не можна визнати рішення суду першої інстанції обґрунтованим.
Так, суд першої інстанції формулюючи обвинувачення, яке визнано судом доведеним зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи в смт. Петриківка Дніпропетровської області, використовуючи свій авторитет, обумовлений наданою йому владою та службовими повноваженнями, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , шляхом зловживання його довірою, вказав ОСОБА_11 , що для отримання в оренду земельної ділянки останній має передати йому грошові кошти на розробку проекту відведення земельної ділянки та внутрішньо-адміністративні витрати у розмірі 20 000 гривень, шляхом перерахування їх на картковий рахунок.
Крім того,усвідомлюючи, що розгляд заяви ОСОБА_11 про надання йому земельної ділянки в оренду не потребує жодних додаткових офіційних платежів, рештою коштів в сумі 15 800 гривень розпорядився на власний розсуд.
Наведені судом в обґрунтування висновків суду обставини, суд першої інстанції оцінив, як такі, що вказують на відсутність в діях обвинуваченого злочинів, що відносяться до службової сфери, зокрема зловживання владою та дії ОСОБА_7 передчасно перекваліфікував на ч.1 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном або правами на майно шляхом обману чи зловживанням довірою.
Однак, формулюючи обвинувачення, яке визнано судом доведеним, суд фактично навів фактичні обставини саме отримання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, що свідчить про те,що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності ( ст. 411 КПК )
Судом не взято до уваги, що висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: «Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
На думку колегії судів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки не давав належної оцінки всім доказам у кримінальному провадженні та висновки суду мають досить істотні протиріччя, оскільки зазначаючи у вироку про те,що ОСОБА_7 обіймав посаду першого заступника голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, виконуючи обов`язки голови у період з липня 2014 року по квітень 2015 року, будучи службовою особою 5 категорії 9 рангу, уповноваженою на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, яка займає відповідальне становище, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 заволодів грошовими коштами останнього у розмірі 15 800 гривень, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочинів, що відносяться до службової сфери.
Усталена практика та висновки Верховного Суду України (справи №5-29кс12, № 5-5кс13, №5-28кс14 ) вказують на те, що у контексті різних видів фактичних обставин справи ВСУ раніше зазначав про те, що за нормативними приписами заборони одержувати незаконну винагороду, визначення яких міститься у статті 368 КК, представник влади, одним із яких є керівник органу місцевого самоврядування, не вправі одержувати будь-якої винагороди у зв`язку зі здійсненням своїх службових повноважень.

Вказане законодавче положення передбачає, що кримінальна відповідальність за порушення цієї заборони настає у тому разі, коли особа, яка дає хабар службовій особі, зокрема голові міської ради, усвідомлює, що дає його саме такій особі й у зв`язку із можливостями її посади, а особа, яка одержує незаконну винагороду (хабар), розуміє (не може не розуміти) значущість займаної нею посади, її статусність та можливості; ураховується також вагомість цієї посади у сприйнятті хабародавцем, мета, яку переслідує останній, та його переконаність в тому, що ця мета буде досягнута завдяки можливостям посади, яку обіймає хабароодержувач( одержувач незаконної винагороди).

Наявність такої можливості, вочевидь, обумовлюється авторитетом займаної обвинуваченим посади міського голови керівника органу місцевого самоврядування, який здійснює функції представника влади. Його посада також була пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій державної влади. Тобто на момент вчинення діянь, які інкримінуються ОСОБА_7 , останній, відповідно до положень пункту 2 примітки до статті 368 КК, був службовою особою, яка займала відповідальне становище. Отже, вказана особа є суб`єктом злочину, передбаченого статтею 368 КК.

У кримінальній провадженні встановлено, що особа, ОСОБА_11 звертався до ОСОБА_7 як до голови міської ради, розраховуючи на те, що він використає можливості своєї посади і за хабар виконає дії в його інтересах. Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 в повному обсязі виконував обов`язки голови міської ради та на звернення ОСОБА_11 отримати земельну ділянку площею 24,9871 га в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва та як зазначив суд у вироку у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 давав покази, що саме ОСОБА_7 запропонував йому перерахувати ні на рахунок фінансового органу, ні на рахунок організації, яка за договором розробляє технічну документацію із землеустрою, а на рахунок головного спеціаліста відділу по роботі зі зверненнями громадян Петріківської районної державної організації ОСОБА_12 20 000 гривень та які надалі отримав ОСОБА_7 .

Не взяв суд також до уваги, що надалі ОСОБА_7 видав розпорядження № Р- 280/343-15 , згідно до повноважень якого віднесено, зокрема, підготовка на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, було ухвалено рішення, що повністю відповідало інтересам ОСОБА_11 - особи яка надала неправомірну вигоду. Крім того, саме ОСОБА_7 згідно до договору оренди земельних часток ( паїв) зазначено як орендодавця та саме вказаною особою від імені Петриківської РДА підписано акт передачи земельної ділянки ОСОБА_11 ( а.п. 126-132 т.1).

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_7 , одержуючи незаконну винагороду, не міг не розуміти, що ця винагорода йому надається за використання ним можливості своєї посади.

Аналіз фактичних підстав кваліфікації дій і нормативне тлумачення положень закону про кримінальну відповідальність, за яким було кваліфіковано ці обставини судом першої інстанції, дають підстави зробити висновок, що суд не правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Не можна не звернути уваги на те, що протиріччя у вироку призвели до неправильного тлумачення судом закону України про кримінальну відповідальність та судом не було враховано, що дії службової особи, яка, одержуючи гроші чи інші цінності начебто для передачі іншій службовій особі як неправомірної вигоди, мала намір їх привласнити, слід кваліфікувати не за ст. 368 КК України, а за відповідними частинами ст.ст. 190 і 364 КК України (як шахрайство і зловживання владою чи службовим становищем), а за наявності для того підстав і за відповідними частинами ст.ст. 27, 15 та 369 КК України (як підбурювання до замаху на надання неправомірної вигоди).
Як вбачається, суд першої інстанції у вироку зазначив,що у судовому засіданні доведено,що дії на які розраховував ОСОБА_11 були саме у компетенції ОСОБА_7 та і сам ОСОБА_7 не заперечував вказаний факт, як і те, що саме ним були отримані гроші перераховані ОСОБА_11 та не має підстав вважати,що вказані гроші ОСОБА_7 отримав для передачі іншій службовій особі, що також вказує на помилковість висновків суду щодо перекваліфікації дій на ч.1 ст. 190 КК України.
Крім того, не можна не погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом не дана належна оцінка показам ОСОБА_11 у ході судового розгляду та при досудовому розслідуванні. З заяви ОСОБА_11 про злочин ( а.п. 17-20 т.1) убачається, що саме ОСОБА_11 вказував у заяві про злочин, що ОСОБА_7 , будучи в.о. голови Петриківської РДА Дніпропетровської області запропонував ОСОБА_11 взяти в оренду земельну ділянку та слід компенсувати 35-40 тис. гривень. ОСОБА_11 зазначав, що ОСОБА_7 вимагав декілька разів заплатити зазначені гроші. Саме ОСОБА_7 надалі визначив куди ОСОБА_11 слід перерахувати 20 тис. гривень.
Суд же формально дослідив матеріали кримінального провадження, не усунув протиріччя в показаннях ОСОБА_11 , тоді як приведені у вироку пояснення не повністю відповідають поясненням вказаної особи при допиті у судовому засіданні, що знайшло своє відображення на технічному носії , долученому до матеріалів кримінального провадження.
Допитавши свідка ОСОБА_14 , яка саме є власником будівлі на земельній ділянці, які в 2014 року були зайняті військовослужбовцями, суд зазначив, що вона не сплачувала за електроенергію та хто сплачував їй невідомо. Не відомо про сплату за електроенергію також свідку ОСОБА_15 . З яких підстав, суд прийшов до висновку, що саме ОСОБА_7 було сплачено за електроенергію саме з коштів, які перерахував ОСОБА_11 , у вироку не наведено. Не наведено висновків суду ,що саме доводять показання свідка ОСОБА_16 , яка пояснювала, що на рахунок №301 ПП Роговань надійшла сума у розмірі 24.000.76 грн., оскільки вказана сума значно відрізняється від отриманої ОСОБА_7 від ОСОБА_11 та не доведено, що частка вказаної суми є саме сума надана ОСОБА_11 .
Суд також навів у вироку, як доказ винуватості ОСОБА_7 надану обвинуваченим квитанцію про сплату 12.11. 2014 року за спожиту електроенергію ПП Роговань у розмірі 24000 гривень ( а.. 217-218 т.3), однак суд жодним чином не надав оцінки вказаному документу з точки зору належності та допустимості щодо кримінального провадження та судом не враховано,що одержання неправомірної вигоди може бути як в інтересах службової особи , так і в інтересах третьої особи.
Таким чином, судом у вироку замість оцінки доказів перераховані показання допитаних свідків та наведено перелік письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, без оцінки кожного доказу з точки зору належності,допустимості, достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного судового рішення, тобто судом не виконані вимоги ст. 94, 370, 374 КПК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Оскільки у кримінальному провадженні згідно до ст. 404 КПК України, апеляційний суд встановив помилковість висновків суду , однак процесуально позбавлений можливості постановити нове судове рішення у зв`язку з відсутністю відповідних клопотань, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства (стаття 2 КК), змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого мають бути усунені зазначене неправильне застосування кримінального процесуального закону, розглянуті інші доводи апеляційної скарги та постановлено законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року, відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 190 КК України, скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду
---------------------- ------------------------- ------------------------

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3