Справа № 169/61/18
Провадження № 1-кп/163/48/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року м. Любомль

Любомльський районний суд Волинської області у складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000350 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Окунин Турійського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.263 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 на початку березня 2017 року, точної дати та години не встановлено, перебуваючи у лісі поблизу с. Окунин Турійського району, знайшов багнет, який, згідно висновку експерта № 842 від 29.12.2017 року, відноситься до клинкової холодної зброї колючої дії і є військовим багнетом 7,62 мм магазинної гвинтівки системи «Мосіна» зразка 1891 року, після чого вказану холодну зброю переніс для зберігання за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , де 26.11.2017 року приблизно о 13 год. 00 хв., перебуваючи на подвір`ї, шляхом носіння при собі, без передбаченого законом дозволу, використав вказаний багнет в якості знаряддя вчинення злочину, а саме для погрози вбивством ОСОБА_6 .
Дії ОСОБА_4 , згідно обвинувального акту, кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України, як незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 надійшло до суду у формі обвинувального акту за ч.2 ст.125, ч.1 ст.129, ч.2 ст.263 КК України.
Ухвалою суду від 29.03.2018 року, провадження за ознаками ч.2 ст.125, ч.1 ст.129 КК України щодо ОСОБА_4 закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, яке має форму приватного обвинувачення.
На стадії підготовчого судового засідання, сторонами кримінального провадження подано угоду про визнання винуватості, укладену 29.03.2018 року між прокурором Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , яку останні просили затвердити.
Розглядаючи таке прохання сторін кримінального провадження, судом встановлено наступне.
За умовами вказаної угоди, ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, в обсязі обвинувачення в ході досудового розслідування та в судовому провадженні.
Сторонами узгоджено покарання за ч.2 ст.263 КК України у виді 2-х років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Сторони підтвердили, що ознайомлені з наслідками укладення даної угоди та наслідками її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений повністю визнав інкриміноване йому обвинувачення, ствердив добровільність укладення угоди і не заперечив проти її затвердження, погодився на призначення узгодженого покарання.
Прокурор та захисник обвинуваченого вважали наявними підстави для затвердження угоди.
Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, та наслідки укладення і затвердження угоди, визначені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що також виходить із вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також, роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, дійшов висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання винуватості та укладення відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.
Відповідно до ст.468, ч.4 ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та, виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості за викладених вище обставин може бути укладена.
Узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого ОСОБА_4 за ознаками ч.2 ст.263 КК України є правильною, а погоджена міра покарання відповідає санкції вказаної норми та відповідає положенням ст.ст.65, 75 КК України.

Встановлені судом обставини кримінального правопорушення приводять до висновку, що тривалість іспитового строку слід встановити обвинуваченому строком на один рік з покладенням на нього передбачених ст.76 КК України обов`язків.
Таким чином, на переконання суду, умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

Виходячи з викладеного, угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про долю речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи холодної зброї, у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання під час судового провадження.
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 474-475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Угоду про визнання винуватості від 29.03.2018 у кримінальному провадженні №0000350, укладену прокурором Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази:

-багнет, який, згідно висновку експерта № 842 від 29.12.2017 року, відноситься до
клинкової холодної зброї колючої дії і є військовим багнетом 7,62 мм., магазинної гвинтівки системи «Мосіна» зразка 1891 року, що знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Турійського ВП Володимир - Волинського ВП ГУНП у Волинській області, - знищити;
-господарські вила, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових
доказів Турійського ВП Володимир - Волинського ВП ГУНП у Волинській області,- повернути власнику - ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 494 (чотириста дев`яносто чотири) гривні 35 копійок процесуальних витрат за проведення судової експертизи холодної зброї.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1