Справа №585/2764/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/782/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції провадження №585/2764/17 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2017 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
До Роменського міськрайонного суду Сумської області із клопотанням про застосування положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-V111 від 26.11.2015 року звернувся засуджений ОСОБА_7 . Свої вимоги мотивував тим, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2003 року він засуджений до довічного позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахується з 10.09.2002р. Згідно ухвали Верховного суду України від 16 грудня 2003 року вирок набрав законної сили. За таких обставин засуджений порушив питання про перерахунок строку попереднього ув`язнення за період з 10.09.2002р. по 16.12.2003р. у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2017 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 було відмовлено з огляду на те, що положення ч.5 ст.72 КК України не поширюються на покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки таке покарання не має строкового виміру.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, порушує питання про його скасування та постановлення нової ухвали, якою задовольнити його вимоги згідно заявленого клопотання. Мотивація доводів апеляційної скарги зводиться до того, що суд безпідставно не застосував до нього положення ст.72 КК України, оскільки вказана норма не містить обмежень у її застосуванні до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. При цьому зауважує, що незастосування до нього положень вказаної норми позбавить його права на передбачені положеннями ч.6 ст.151 КВК України пільги, а також на звернення з клопотанням про його помилування. Разом з тим зазначає, що роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не є правовим актом та підставою для прийняття та обґрунтування рішення суду. Наголошує, що оскільки на осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, поширюються права, передбачені ст.107 КВК України, а тому неприпустимим є обмеження у застосуванні до такої категорії засуджених положень ч.5 ст.72 КК України. При цьому посилається на наявність рішень інших судів, згідно яких особам, засудженим до довічного позбавлення волі, попереднє ув`язнення було зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк призначеного їм покарання, та зазначає, що є необхідним також і застосування судом у відповідних судових рішеннях положень Конвенції та практики Європейського суду з прав людини. Крім того, на думку засудженого, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, порушив його права і свободи, передбачені Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, кримінальним процесуальним законом.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини провадження та зміст поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої ним апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та дослідивши додані матеріали, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Cтаттею 51 КК України встановлено перелік покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п.11 ч.1 ст.51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п.12 ч.1 ст.51 КК України), є різними видами покарань.

При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст.63 і 64 КК України) та виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання, як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Згідно з вимогами ч.4 ст.3 КК України, застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Тому, покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути аналогією покарання у виді позбавлення волі.

Також, відповідно до правових позицій Верховного Суду України (справа № 5-16кс11 від 12 вересня 2011 року), які є обов`язковими для всіх судів, убачається, що покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Враховуючи вищевказане, правила ч.5 ст.72 КК України поширюються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , який звернувся до місцевого суду з клопотанням про застосування положень ч.5 ст.72 КК України, був засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2003 року за ч.3 ст.142, ч.2 ст.142, п.п. ж,г, і ст.93 КК України 1960 року, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, п.п.6, 9,12,13 ч.2 ст.115 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 16 грудня 2003 року вирок Апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2003 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для відмови в задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_7 , вважає їх обґрунтованими та такими, що узгоджуються з положеннями закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про вплив зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на права засудженого, то вказані твердження не можуть бути прийняті до уваги, оскільки стосуються можливих наслідків, а не підстав для такого зарахування.

Більше того, колегія суддів вважає необхідним відмітити, що незастосування судом положень ч.5 ст.72 КК України жодним чином не звужує права засудженого та не позбавляє його можливості, зокрема, на покращення умов відбування покарання, передбачених Главою 22 КВК України, оскільки поліпшення деяких умов можуть за законом бути застосовані до особи, яка відбула більше, ніж 5 років покарання, при цьому ОСОБА_7 за матеріалами провадження на цей час відбув строк, який значно перевищує 5 років.

Вимоги засудженого ОСОБА_7 з приводу порушення судом першої інстанції при розгляді клопотання його прав і свобод, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, кримінальним процесуальним законом, є безпідставними, оскільки відмова суду у задоволенні клопотання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання ніяким чином не впливає на права і обов`язки засудженого, як громадянина та особи, що засуджена до довічного позбавлення волі, які гарантуються Конституцією та іншими законодавчими актами України.

Твердження засудженого в апеляційній скарзі про те, що суд при ухваленні своїх рішень має керуватися лише відповідними Законами України, а не роз`ясненнями ВССУ, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки оскаржуване рішення ухвалено виключно на підставі норм матеріального і процесуального закону.

Крім того, посилання засудженого на те, що мали місце ухвалення іншими судами апеляційної інстанції рішень про зарахування в порядку ч.5 ст.72 КК України особам, засудженим до довічного позбавлення волі, строку їх попереднього ув`язнення не порушує законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення у даному провадженні.

За наведених підстав, знаходячи ухвалу суду законною, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, а відповідно, не знаходить підстав, і для задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2017 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ця ухвала набирає чинності негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4