АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/628/17 Номер провадження 11-кп/786/650/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника установи ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 травня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.02.2015 року за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки без конфіскації належного майна;

задоволено заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення, суддя вказав, що відповідно до пояснень засудженого, наданих в ході розгляду справи, ОСОБА_7 у вчиненому злочині розкаявся, вину за вироком визнав повністю, має власне житло у місті Кременчуці, після звільнення гарантовано буде працевлаштований садівником, підтримує тісний зв`язок із родичами. Під час конфлікту з адміністрацією, він допускав порушення режиму, за що отримував стягнення. Проте, усвідомив свою поведінку, виправився та з червня 2016 року режим тримання не порушував.

При цьому суд врахував, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Виправному центрі №136 починаючи з 16 квітня 2015 року, порушення правил відбування покарання були допущені засудженим ОСОБА_11 у період з січня по червень 2016 року включно і накладені на нього стягнення погашені 17 грудня 2016 року. А враховуючи фактичне відбуття ОСОБА_7 двох третин строку призначеного покарання, його ставлення до вчиненого злочину, додержання ним умов режиму з червня 2016 року, те, що він являється інвалідом ІІІ групи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заяви засудженого та доцільність умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання.

Крім того, зауважив, що отримані ОСОБА_7 за порушення режиму стягнення, наразі є погашеними, з червня 2016 року засуджений порушень не допускав.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 .

В поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення, оскільки засуджений ОСОБА_7 , за весь час відбування покарання у ДУ «Полтавський виправний центр № 136», отримав 11 стягнень та жодного заохочення.

Вказує, що надані суду матеріали відносно засудженого ОСОБА_7 не доводять його сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також його виправлення. Судом не надано оцінки та не взято до уваги поведінку засудженого протягом усього часу відбування покарання. Тому, висновки суду про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, є передчасними та суперечать матеріалам особової справи.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги; засудженого ОСОБА_7 , який виступив проти задоволення апеляційної скарги прокурора; захисника ОСОБА_8 , який просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Суд першої інстанції розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином не врахував загальну характеристику особи за весь період відбуття покарання, яка є вкрай негативною, зважаючи на наявність 11 стягнень, хоча і погашених та відсутність жодного заохочення, що взагалі не може свідчити про виправлення засудженого.
Крім того, засуджений не надав суду конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт його працевлаштування лише з червня 2017р. не свідчить про сумлінне ставлення останнього до праці.
Однак, пояснення ОСОБА_7 про позитивну характеристику, надані ним у ході розгляду справи, такі як: визнання вини, наявність власного житла, гарантування працевлаштування після звільнення, підтримання тісних зв`язків з родичами та виправлення і не порушення режиму з червня 2016р., повністю спростовуються матеріалами провадження та особової справи.
Зокрема, до матеріалів справи долучена характеристика на засудженого ОСОБА_7 за якою останній за характером імпульсивний та скритний, участі у громадському житті та суспільно-корисній праці не приймає, схильний до нанесення собі тілесних ушкоджень з метою ухилення від відбування покарання, перебуває на обліку як особа схильна до провокаційних дій, порушень встановлених правил проживання.
Також, засуджений був працевлаштований до НВП «Фероліт», але звільнився за власним бажанням без дозволу представників установи.
Таким чином, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання є помилковими та не відповідають обставинам провадження, даним про особу і поведінку засудженого.
З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала щодо засудженого ОСОБА_7 - скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 травня 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4