Провадження № 11-кп/792/486/17
Справа № 678/62/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2017 року

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000386 від 11 серпня 2016 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, не судимого в силу ст.89 КК України,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців.
Покладено обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирався.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 967,56 грн.
Як установлено судом першої інстанції, близько 01 год. 11 серпня 2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи поряд із кафе-магазином «Саша», що по вул. Замкова, 31, в смт. Меджибіж Летичівського району Хмельницької області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, помітив, як по проїжджій частині вказаної вулиці із велосипедом в руках іде ОСОБА_9 і в цей час, у нього, на ґрунті відчуття довготривалої неприязні до останнього, з метою помсти за минулий конфлікт, виник умисел на відкрите заволодіння його майном. Реалізуючи свій намір, ОСОБА_8 зупинив ОСОБА_9 та відвів його за торговий кіоск, що на перетині вулиць Ринкова і Замкова. Там, діючи з корисливих мотивів, почав наносити удари ногами та руками по різних ділянках його тіла, спричинивши тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки.
Після спричинення ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, відкрито викрав у потерпілого належні останньому: велосипед марки «Україна», вартістю 449,71 грн., сумку через плече, вартість якої 27 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Nokia» моделі 7373, вартість якого становить 174,82 грн. із сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн., чим спричинив потерпілому матеріальний збиток в сумі 676,53 грн.
Захисник ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі, вважає вирок місцевого суду незаконним та необґрунтованим, просить його змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.125 КК України та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією вказаної статті, у вигляді громадських робіт. Витрати за проведення товарознавчої експертизи віднести на рахунок держави. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Зокрема, вказує, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних відносин і вони не були засобом для того, аби подолати можливу перешкоду - супротив потерпілого, щоб заволодіти його майном. В діях обвинуваченого не встановлено корисливого мотиву при заволодінні майном ОСОБА_9 та умислу на обернення у свою користь чи на користь інших осіб майна потерпілого, що підтверджується показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .
Висновки товарознавчих експертиз та протокол слідчого експерименту від 03.11.2016 року є недопустимими доказами, оскільки вказаний протокол складений усупереч положення ст.240 КПК України, а при оцінці кожного висновку суд вказав, що вартість майна «становить», а не «може становити», як це зазначено у висновках.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав їм належну правову оцінку.

Доводи захисника, в апеляційній скарзі, про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та наявність в його діях ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, вказав, що жодним чином не оспорює фактичні обставини, вказані в обвинуваченні, в тому числі час, місце вчинення злочину, вартість і кількість викраденого, кваліфікацію своїх дій, тощо, щиро кається у вчиненому, просить вибачення в потерпілого за свої дії та просить суд призначити покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі. При цьому, він пояснив, що вирішив з`ясувати стосунки з потерпілим ОСОБА_9 , який за 2-3 тижні, перед цим, завдав йому ножового поранення в спину. На його запитання, чому той заподіяв йому тілесні ушкодження, ОСОБА_9 не відреагував, тому завдав вже йому головою удар, від якого той впав, після цього завдав останньому тілесні ушкодження та забрав його велосипед і вказані речі.
Крім того, винуватість ОСОБА_8 підтверджується послідовними показаннями потерпілого про те, що в кінці літа 2016 року, біля 23 год., обвинувачений наніс йому кілька ударів в голову і по тулубу від чого він втратив свідомість. Перед втратою свідомості відчув, що ОСОБА_8 зірвав сумочку через плече, в якій був телефон. Коли прийшов до свідомості побачив, що зник велосипед, разом з ним сумка та телефон. Очевидцями цього конфлікту були ОСОБА_11 і сестра обвинуваченого ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що в кінці серпня 2016 року між обвинуваченим та потерпілим відбулась сварка і бійка, в зв`язку з чим вони розбороняли їх.

Крім того свідок ОСОБА_10 вказала, що на наступний день вона бачила у брата речі потерпілого велосипед і телефон.

За показаннями свідка ОСОБА_11 , він бачив, як ОСОБА_8 , після закінчення бійки, взяв велосипед ОСОБА_9 та пішов додому.

Ці показання потерпілого та свідків узгоджуються між собою, є послідовними, тому суд першої інстанції правильно визнав їх за достовірні, оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вказаними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними:

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, згідно якої 11 серпня 2016 року близько 00 год. 30 хв. в смт.Меджибіж біля магазину «Саша» ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_8 , з метою привітатись, та ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_10 побили його та нанесли тілесні ушкодження. В ході бійки зник належний ОСОБА_9 телефон «Нокіа 7373» вартістю 110 грн. та сіра шкіряна сумка з ключами вартістю 350 грн. (т. 2 а.с. 3);
- заяви про залучення до провадження як потерпілого від 11 серпня 2016 року, згідно якої 11 серпня 2016 року в смт. Меджибіж, неподалік кафе «Саша», ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження та відкрито викрав належний йому мобільний телефон, сумку та велосипед, чим спричинив матеріальну шкоду (т. 2 а.с. 16);
- протоколу огляду місця події від 11 серпня 2016 року, фототаблицями до протоколу, згідно з яким при огляді прилеглої до магазину «Іграшки» території, який знаходиться по вул. Ринкова, в смт. Меджибіж Летичівського району Хмельницької області, на перехресті вулиць Замкова та Ринкова, виявлено мішок із скловатою, целофановий пакет з будівельним сміттям, металевий військовий медальйон на ім`я ОСОБА_9 , плями, схожі на кров (т. 2 а.с. 9-10, 12);
- висновку судово-медичної експертизи №1057 від 05 жовтня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 , станом на 11 серпня 2016 року, виявлені наступні тілесні ушкодження: крововилив м`яких тканин лівої навколоочної ділянки, лівої щічної ділянки, лівої передвушної ділянки, крововилив під кон`юнктиву лівого ока, садна шкіри спинки носу, в проекції лівого кута рота, поверхневої рани слизової оболонки нижньої губи зліва, що могли утворитись від ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею; садна шкіри задньої поверхні грудної клітки зліва, правого ліктьового суглобу, лівої здухвинної ділянки, що могли утворитись як від ударів тупими твердими предметами, так і від ударів об такі при падінні потерпілого з висоти власного зросту. Перераховані вище тілесні ушкодження, за своїм характером, відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки) згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», які затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року. Судячи по кольору та стану загоєння тілесних ушкоджень, вони можуть мати давність утворення до 1-ї доби до початку проведення судово-медичної експертизи 11 серпня 2016 року, що не виключає можливості їх утворення в час та за обставин, що вказані у постанові про призначення судово-медичної експертизи (т. 2 а.с. 22-23);
- заяви ОСОБА_8 від 11 серпня 2016 року про надання слідчому належного ОСОБА_9 мобільного телефону, сумки та велосипеда, який він у нього забрав 11 серпня 2016 року (т. 2 а.с. 26);
- протоколу огляду речових доказів від 11 серпня 2016 року - належних ОСОБА_9 велосипеду марки «Україна», мобільного телефону марки «Нокіа», модель 7373, 2006 року випуску, ІМЕІ НОМЕР_1 у якому наявна сім карта мобільного оператора «Київстар» з № НОМЕР_2 , які вилучено 11 серпня 2016 року у ОСОБА_8 і постановами слідчого визнані речовими доказами (т. 2 а.с. 36, 37, 45, 46, 62);
- висновку товарознавчої експертизи №1013т від 24 жовтня 2016 року, згідно з яким ринкова вартість представленого на експертизу велосипеда марки «Україна» станом на 11 серпня 2016 року могла становити - 449,71 грн. (т. 2 а.с. 42-44);
- висновку товарознавчої експертизи №1012т від 25 жовтня 2016 року відповідно до якого ринкова вартість наданого на експертизу мобільного телефону торгівельної марки «Нокіа» моделі 7373 на вторинному ринку станом на 11 серпня 2016 року може складати 174,82 грн. (т. 2 а.с. 51-54);
- висновку товарознавчої експертизи №1010т від 28 жовтня 2016 року згідно яким ринкова вартість з урахуванням % зносу станом на 11 серпня 2016 року представленої на експертизу сумочки через плече могла складати 27 грн. (т. 2 а.с. 59-61),
- протоколу проведення слідчого експерименту від 03 листопада 2016 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якого останній розказав і показав, що 11 серпня 2016 року на узбіччі вулиці Замкова поряд із кафе-магазином «Саша», в смт.Меджибіж, ОСОБА_8 наніс йому удар ногою в обличчя, коли присів, потім повалив на землю і почав наносити удари по обличчю, голові, тулубу, ногах. Від ударів він затулявся руками, однак ОСОБА_8 не припиняв побиття. Потім обвинувачений припинив бити і, як лежав на землі, він розстебнув у нього на грудях сумку, у якій знаходився мобільний телефон та разом із велосипедом пішов додому (т. 2 а.с. 63-69);
- висновку судово-медичної експертизи №1444 від 11 листопада 2016 року згідно з яким, в цілому, механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , встановлений в результаті проведеної судово-медичної експертизи від 11 серпня 2016 року, може відповідати його показам під час проведення слідчого експерименту (т. 2 а.с. 71-72);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 05 листопада 2016 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого останній розказав і показав, що 11 серпня 2016 року ОСОБА_8 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, почав наносити удари ОСОБА_9 - спочатку наніс удар рукою по обличчю, а коли той впав, то ще низку ударів по тулубу, той прикривав голову руками (т. 2 а.с. 73-77);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 19 листопада 2016 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_8 , який розказав та показав, що у вказаний день та час він головою наніс один удар по голові ОСОБА_9 , від чого той впав, а потім почав бити його ногами по різних частинах тіла (голови, живота, ніг), наніс, при цьому, близько 20 ударів. При потерпілому була сумка, в якій був мобільний телефон «Нокіа», та велосипед, які забрав додому, щоб ОСОБА_9 прийшов до нього наступного дня та вибачився з конфлікт, який був між ними у минулому. Як приїхали працівники поліції їм добровільно віддав майно ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 95-101).
При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України є правильною.

Твердження захисту про те, що суд не вірно відобразив у вироку фактичні обставини кримінального провадження та дав невірну оцінку доказам є надуманими.

Обвинувачений не заперечував той факт, що забрав зазначені речі у потерпілого та заподіяв йому тілесні ушкодження.

Про його умисел саме на заволодіння майном ОСОБА_9 , вказував сам потерпілий, за показаннями якого ОСОБА_8 наніс йому декілька ударів в голову і по тулубу, при цьому, він зірвав його сумку, в якій був телефон. Після того, як прийшов до свідомості, побачив, що також зник велосипед.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_8 мав намір повернути зазначене майно ОСОБА_9 не заслуговують на увагу, оскільки дії обвинуваченого свідчать саме про корисливий мотив щодо заволодіння майном потерпілого.

Грабіж є закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну можливість розпоряджатись ним, як власним.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 мав реальну можливість розпоряджатись майном, яке він незаконно вилучив у потерпілого, тому злочин, який він вчинив є закінченим, і подальше повернення майна ОСОБА_9 не впливає на кваліфікацію його дій.

Не заслуговують на увагу суду й посилання захисту про те, що висновки товарознавчих експертиз та протокол слідчого експерименту від 03.11.2016 року є недопустимими доказами.
Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено, не вбачає таких і колегія суддів.

Зазначені експертизи були проведені відповідно до вимог закону і досліджені судом.

Слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_9 проведений відповідно до вимог ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_8 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Покарання за цей злочин, у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 1 рік 6 місяців ОСОБА_8 призначено у відповідності до положень ст.65 КК України та у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи таке покарання, судом враховані фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, думка потерпілого, а також пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_8 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога, психіатра та невролога не перебуває, спиртними напоями не зловживає, до складу його сім`ї входить 13 осіб, вину визнав повністю, сприяв розкриттю злочину, готовий нести передбачену законом відповідальність, усвідомив суспільну небезпечність вчиненого, вибачився перед потерпілим, в останнього до обвинуваченого відсутні претензії, а також обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначене ОСОБА_10 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді: