У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.03.2018 Справа №607/5700/15-к

Суддя Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши заяву судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_7 про самовідвід,-
встановив :
Суддя Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_7 подав заяву про самовідвід у справі за заявою обвинуваченого ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_9 , в якого на розгляді знаходиться заява про відвід головуючого судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року відносно ОСОБА_10 . У заяві суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_11 вказав, що він є головуючим у провадженні стосвно ОСОБА_12 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України. ОСОБА_13 19 лютого 2018 року заявив відвід головуючому судді, тобто йому, посилаючись на те, що суд в межах даного кримінального провадження діє упереджено не дотримуючись норм кримінально-процесуального законодавства. Заяву ОСОБА_8 про відвід головуючого судді ОСОБА_7 передано судді ОСОБА_14 для розгляду, якому під час її розгляду ОСОБА_15 також заявлено відвід, оскільки він вважає, що адміністративні повноваження ОСОБА_7 , який є заступником голови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ставлять у пряму залежність будь-якого суддю даного суду, в тому числі і суддю ОСОБА_16 . У зв`язку з цим він сумнівається в неупередженому розгляді питання про відвід судді ОСОБА_7 і вважає за неможливе розглядати заяву про відвід судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_17 , адже на судовому розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 йому, як головуючому було висловлено недовіру, а відтак ця недовіра та сумніви щодо упередженості поширюється на розгляд питання про відвід судді ОСОБА_9 в межах того ж кримінального провадження.
Відповідно до статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя керується верховенством права та основними засадами судочинства.
Згідно ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
У судовому засіданні ОСОБА_4 надав такі пояснення: згідно з ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75- 79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Звертає увагу суду на те, що своєю заявою про самовідвід суддя ОСОБА_7 фактично визнав що він не може бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження як по відношенню до нього так і до свого колеги по роботі судді ОСОБА_17 , при розгляді його заяви про відвід судді ОСОБА_17 , і що розгляд ним даного відводу буде викликати сумнів у сторін-учасників такого розгляду. Положеннями п.1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості у справі. У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді. Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. ІІри винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що виливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно з принципом, який є стабільним та викладеним в Рішенні ССПЛ по справі Le Comte, Van Leuven і De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім. Також у справі Еаусшильдта проти Данії (CASE OF HAUSCH1LDT v. DENMARK) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з об`єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з`ясовувані факти, що можуть ставити під сумнів його безсторонність. З цієї причини навіть виступи можуть мати певне значення. Найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань у його неупередженості, повинен заявити відвід. Підсумовуючи вище наведене можна зробити висновок що найголовнішим при судовому розгляді будь-якого судової справи є довіра всіх учасників судового процесу до його здійснення конкретним складом суду, а також при цьому щоб навіть у стороннього спостерігача не могли б виникнути сумніви у неупередженості прийнятих судом рішень. Звертає увагу суду на те, що у разі незадоволення заяви судді ОСОБА_7 про його самовідвід виникне парадоксальна ситуація при якій даний суддя буде здійснювати розгляд його заяви про відвід іншого судді даного суду ОСОБА_17 , який в свою чергу у разі відмови ним у задоволені цієї заяви, вже суддя ОСОБА_18 буде здійснювати розгляд його усної заяви від про відвід судді ОСОБА_7 , в одній тій же самій судовій справі-607/5700/15-к при наявності в нього обрунтований сумнів в їх неупередженості, про які він зазначив у своїх заявах про відвід судді Кунцьо від 19.02.2018р. та про відвід судді ОСОБА_18 від 27.02.2018р., які є матеріалами судової справи 607/5700/18-к. Такі обставини будуть суперечити вимогам Конституції України, судовій практиці CCПJI та його позиції з даного питання, висновок №1 (2001) який зробила Консультативна рада європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, «Бангалорським принципам поведінки судді» (схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року), вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Кодексу суддівської та вимогам пунктів 3-4 ч.1 ст.75 та ст.80 КПК України.
Захисник ОСОБА_19 пояснив, що підтримує мотиви про які сказав ОСОБА_4 .
Прокурор ОСОБА_20 в судовому засіданні підтримав заяву судді Тернопільського міськрайонного судді ОСОБА_7 та просив її задовольнити.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку якщо для нього є неможливим винесенням об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості.
Проаналізувавши наведене в сукупності суд прийшов до переконання, що у контексті статей 8, 129 Конституції України, статей 2, 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України, роз`яснень Ради суддів України щодо конфліктів інтересів, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в частині забезпечення розгляду справи незалежним і безстороннім судом, з метою не допущення сумнівів в об`єктивності, неупередженості та справедливості суду заяву про самовідвід доцільно задовольнити.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, статтями 75, 80, 81, 82 КПК України, статтями 2, 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексом суддівської етики, затвердженим ХІ з`їздом суддів України, Роз`ясненнями Ради суддів України щодо конфліктів інтересів, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суд,-

постановив:
Заяву судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_7 від 3 березня 2018 року про самовідвід у провадженні щодо розгляду заяви про відвід судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_17 задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.
Суддя ОСОБА_1