1-кп/755/336/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

провівши в приміщені суду в м. Києві відкрите підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010299 від 09 серпня 2013 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Генічеськ, Херсонської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:
19 жовтня 2017 року до Дніпровського районного суду м. Києва з Київської місцевої прокуратури №1 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні з відповідними додатками по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

19 жовтня 2017 року, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, зазначений обвинувальний акт отриманий головуючою суддею.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за можливе призначення справи до судового розгляду, оскільки під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст.291 КПК України, крім того посилався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надали клопотання про повернення обвинувального акту, оскільки він не містить формулювання обвинувачення з посиланням на фактичні обставини, не вказана об`єктивна та суб`єктивна сторони кримінального правопорушення, в обвинувальному акті не конкретизовано, не вказано які саме дії вчиняв за епізодами ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисників.

Захисник ОСОБА_4 надала клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з аналогічних підстав.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання захисника.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання про повернення обвинувального акту.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор, висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно пункту 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально - правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Судовий розгляд, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше), але вказані вимоги КПК України не виконані належним чином.

Вивчивши розділ обвинувального акту «виклад фактичних обставин кримінального правопорушення» (т.2 а.с. 1-2), суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Поряд з цим у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено « В ході проведення другого етапу негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб в період часу з 13.03.2014 року по 14.03.2014 року на загальну суму 8000 грн., за попередньою змовою групою осіб незаконно збули особі, яка з метою конспірації вибрала собі вигадані анкетні дані « ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 », особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 82,08 г.»

Проте обвинувальний акт в цій частині не містить визначення дати, часу та місця вчинення дій, які утворюють склад злочину, не зазначено який злочин утворюється, не вказано, хто є суб`єктом в даному кримінальному правопорушенні, проте зазначено, що злочин вчинено за попередньою змовою, групою осіб, проте яких осіб також відомості відсутні, а також не зазначено про неможливість встановлення таких обставин.

Окрім цього, у викладі фактичних обставин справи (т. 2 а.с. 2) вказано «14.03.2014 року, в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_7 , автомобіля марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у володінні ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено наркотичні засоби, які повторно за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зберігати з метою збуту, загальною масою 223,99 г.

Крім того, 14.03.2014 року під час санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_8 , за місцем проживання ОСОБА_9 , виявлено та вилучено наркотичні засоби, які за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з ОСОБА_9 зберігали з метою збуту загальною масою 34,5 г.». Тобто, фактичні обставини встановлені органом досудового розслідування викладені неповно, не конкретно, оскільки в цій частині відсутня інформація, який саме наркотичний засіб був виявлено та вилучено, також не розкрито дії обвинувачених, які складають кваліфікуючу ознаку, а саме що останні зберігали наркотичні засоби з метою збуту за попередньою змовою групою осіб.

Так, у формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_7 вказано «… ОСОБА_7 діючи умисно та протиправно, з метою реалізації свого злочинного плану у невстановленому досудовим слідством місці, час та обставинах, користуючись особистим знайомством, досяг взаємної згоди з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо здійснення збуту особливо небезпечного наркотичного засобу -канабіс. Після чого, він, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які достовірно знали про незаконні дії ОСОБА_7 …у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб придбав невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобі канабіс. В подальшому, він за попередньою змовою з ОСОБА_8 , 19.11.2013 року в період часу з 12:10 по 13:35 год…домовилися із особою яка з метою конспірації вибрала вигадані анкетні дані « ОСОБА_11 » про незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу…» (т. 2 а.с. 2-3), аналогічні відомості зазначені і у викладі обвинувачення щодо ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 7), проте у обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_9 ( т. 2 а.с. 11-15) відсутні відомості щодо обвинувачення саме за епізодом 19.11.2013 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд погоджується з доводами захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , які викладені в клопотаннях про повернення обвинувального акту прокуророві стосовно того, що в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи про незаконні дії один одного, «так як підтримували тісний зв`язок із здійсненням ними злочинної діяльності діловий зв`язок, постійно спілкуючись між собою за допомогою телефонного зв`язку, та в ході телефонних розмов урегульовуючи та узгоджуючи між собою методи реалізації свого злочинного умислу, час, місце та спосіб вчинення злочину, графіки поставок та місця зберігання, відповідальних по отриманню та розповсюдженню особливо небезпечного наркотичного засобу, визначаючи між собою ціну, та розділяючи отриманий прибуток між собою , достовірно знали та усвідомлювали злочинні наміри один одного, у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб, придбав невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс». (т. 2 а.с. 3,7,11).

Проте висуваючи таке обвинувачення, у обвинувальному акті, в порушення ст.ст. 91,92 КПК України не наведено: коли, де та за яких обставин, особи, що обвинувачуються у попередній змові групою осіб домовились про «час, місце та спосіб вчинення злочину, графіки поставок та місця зберігання, відповідальних по отриманню та розповсюдженню особливо небезпечного наркотичного засобу, визначаючи між собою ціну, та розподіляючи отриманий прибуток», не зазначена яка була роль у кожної особи з групування;не наведено самі графіки поставок наркотичних засобів, не вказано яка особа була «відповідальною по отриманню та розповсюдженню особливо небезпечного наркотичного засобу»; не наведено, в якому місці та за яких обставин розподілявся прибуток та в якому розмірі.

Порівнюючи розділи обвинувального акту в частині формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_7 (т.2 а.с. 2-6), ОСОБА_8 ( т. 2 а.с. 7-9), ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 11-13) за епізодами у вчиненні, кожного обвинуваченого окремо, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, суд прийшов до висновку, що обвинувачення є неконкретним, без зазначення всіх необхідних ознак злочину.

Так дії, передбачені в ч. 2 ст. 307 КК України визнаються вчиненими за попередньою змовою групою осіб, якщо одну дію чи декілька дій спільно вчинили два або більше суб`єкти цього злочину як співвиконавці або з розподілом ролей, які до початку виконання будь-якої дії домовилися про спільне її вчинення та усвідомлювали, що діють для досягнення спільної мети збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

В обвинувальному акті не вказано хто з обвинувачених вчиняв і які саме дії, чи було розподілено ролі, коли саме відбулась домовленість між ними та чи усвідомлювали особи, що діють в складі групи, також не розкрита мета та чи була вона спільною.

Окрім цього « ОСОБА_9 у невстановлений слідством час у невстановленому слідством місці у невстановлений слідством особи незаконно придбав з метою збуту невстановлену слідством кількість особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, після чого почав його зберігати при собі з метою збуту. Так, ОСОБА_9 у невстановленому слідством місці незаконно збув невстановлену кількість наркотичного засобу канабісу, ОСОБА_12 » (т. 2 а.с. 14). Тобто органами досудового розслідування не вказано: час, місце отримання та вид винагороди, в отриманні якої ОСОБА_9 обвинувачується, які конкретно дії вчинив та за яких обставин, яку кількість наркотичного засобу ОСОБА_9 придбав, зберігав та в подальшому збув ОСОБА_12 .

Поряд з цим, на думку слідства, ОСОБА_12 анкетні дані про якого в акті відсутні, вчинив злочин, а саме придбав наркотичний засіб, якщо відомості про особу, щодо якої можуть застосовуватись заходи кримінально-правового характеру не внесені до ЄРДР, а в обвинувальному акті відсутні відомості про вказану особу, посилання в обвинуваченні на найменування вказаної особи, як особи яка придбала наркотичний засіб, неприпустимим.

За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, особа ОСОБА_12 позбавлений можливості реалізувати своє право на участь в судовому засіданні та на захист загалом.

Окрім цього, незрозуміле формулювання обвинувачення в частині «14.03.2014 року в період часу з 15:00 год. по 16:25 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_9 , ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 …».

Такі обставини в своїй сукупності не дають повне та чітке уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожному окремо, що у свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Окремо слід вказати на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України.

Так, п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК визначено, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування повинно міститися реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

Згідно до ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням.

Так, з доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому значиться останнє за часом процесуальне рішення «ухвала суду про встановлення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування» датоване 26.06.2014 року, тобто в реєстрі взагалі не зазначено коли та ким було складено та затверджено обвинувальний акт. Разом з цим, безпосередньо в самому обвинувальному акті зазначається, що він складений 13.10.2017 року прокурором Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 .

Крім того, не може бути залишено поза увагою тривалість значного періоду часу, з моменту повідомлення про завершення досудового розслідування та фактичного складання, затвердження обвинувального акту з послідуючим направленням його до суду, який нічим не обумовлений, що в свою чергу приводить до висновку про безумовне порушення вимог ст.283 КПК.

Враховуючи, що обвинувальний акт містить беззаперечні недоліки, які унеможливлюють призначення його до судового розгляду, суд окрім цього акцентує увагу на те, що згідно ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті повинні бути вказані анкетні відомості обвинуваченого, зокрема і місце його проживання.

В той же час, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проте в обвинувальному акті вказано, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_10 .

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_8 , так в обвинувальному акті також зазначені невірні адреси його реєстрація та місця проживання, так в обвинувальному акті вказано, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 , хоча насправді він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Також невірно вказана адреса проживання обвинуваченого ОСОБА_9 , так замість адреси: АДРЕСА_6 в обвинувальному акті наявна невірна адреса: АДРЕСА_13 .

За таких обставин, суд встановив, що мають місце очевидні порушення вимог ст. 291 КПК України в частині невірного посилання щодо адреси проживання обвинуваченого.

Одночасно слід зазначити, що пред`явлене особі обвинувачення має бути чітким, містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Таким чином, фактично відсутність в обвинувальному акті у розумінні ст. 291 КПК України викладення формулювання обвинувачення стосовно кожного з наведених складових є істотним недоліком обвинувального акту, істотно впливає на визначеність обвинувачення, є порушенням права учасників кримінального провадження на захист та права на справедливий суд, обов`язок забезпечення яких покладається на суд, та однією з гарантій яких є відповідно до п. «а» частини 3 статті 6 Конвенції негайна і детальна поінформованість зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти особи.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».
Крім того аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції (995_004 ), є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції" (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (див. висновки з відповідної практики. Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (див. рішення у справі "Бьомер проти Німеччини" (Bohmer v. Germany), N 37568/97, п. 54, від 3 жовтня 2002 року). Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …», або ж обвинувачують у вчиненні злочину, «… та чітку заяву, зроблену за відсутості остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі "Ісмоїлов та інші проти Росії" (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...».
Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Однак, у цьому кримінальному провадженні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону та кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання, зокрема висловленою у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, і не порушувало б презумпцію невинуватості відсутнє.

Такі обставини позбавляють суд можливості в підготовчому судовому засіданні визначитися з вирішенням питань, передбачених ч.3 ст. 290 КПК України, щодо прийняття передбачених судових рішень, позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовного обвинувачених та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Такі фактичні обставини є такими, що підлягають доказуванню прокурором, які належить викласти в обвинувальному акті, однак вимоги ст.ст.91,291 КПК України не виконані належним чином в обвинувальному акті.

Зазначені фактичні дані не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді.

За таких умов, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.314, 376, 474 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010299 від 09 серпня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України та додані до нього документи, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , для виконання вимог зазначених в мотивувальній частині ухвали.
Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_7 , у вигляді застави залишити без змін.
Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_8 , у вигляді застави залишити без змін.
Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_9 , у вигляді домашнього арешту закінчився, підстави для обрання запобіжного заходу на даному етапі відсутні.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: ОСОБА_13