Справа №484/3557/16-к 05.10.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 жовтня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року,
у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новий Ставок Арбузинського району Миколаївської області, громадянки України, раніше не судимої, проживаючої по АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2
- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні - 1237,18 грн. за лікування потерпілої, та на користь держави в особі державного закладу «Вузлова лікарня станції Миколаїв» ДП «Одеська залізниця» - 458,32 грн. за лікування потерпілої.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник ОСОБА_5 просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи апелянта.
Апелянт вважає, що вирок ґрунтується на припущеннях та прийнятий з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону без повного всебічного аналізу наявних у справі доказів в їх сукупності, тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_9 .

Зазначає, що висновок про винуватість ОСОБА_10 у інкримінованому їй злочині ґрунтується лише висновками експертиз, які не узгоджуються з іншими матеріалам справи, а також з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не були безпосередніми очевидцями події та надавали суперечливі показання. На думку апелянта, їх показання містять протиріччя між собою, вони є близькими людьми для потерпілих, зацікавлені у вирішенні справи на користь останніх, тому до їх показань слід ставитись критично.
Також вважає, що показання потерпілих в судовому засіданні не відповідають формулюванню обвинувачення в обвинувальному акті. Потерпілі зазначали про нанесення ударів декількома особами, а які саме і скільки наніс кожен, пояснити не змогли. Також потерпілі пояснювали про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 до приходу ОСОБА_10 , однак будь-якої оцінки таким показанням судом не надано.
На думку апелянта, судово-медичні експертизи в даному кримінальному провадженні проведені з порушенням Правил проведення судово-медичних експертиз, і є недопустимими доказами. Зазначає, що зі змісту даних експертиз слідує, що потерпіла ОСОБА_8 різними способами намагалась сфальсифікувати матеріали провадження.

Вказує на порушення права обвинуваченої на захист, оскільки, через юридичну необізнаність ОСОБА_6 відмовилася давати пояснення, але мала такий намір надати показання після дослідження судом всіх матеріалів по справі, але суд у цьому їй відмовив.
Також не погоджується з висновками суду в частині задоволення позову.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
05 лютого 2016 року близько 20:20, ОСОБА_6 разом зі своїм молодшим сином ОСОБА_14 та співмешканцем ОСОБА_15 прийшла до квартири АДРЕСА_3 , де проживав її старший син ОСОБА_16 разом зі своєю дружиною ОСОБА_17 . В квартирі ОСОБА_6 знаходилась матір ОСОБА_17 потерпіла ОСОБА_8 . На ґрунті тривалих особистих неприязних відносин між ними розпочалась сварка, в ході якої ОСОБА_6 з силою штовхнула ОСОБА_8 , від чого та впала на диван. Після чого, ОСОБА_6 з метою спричинення тілесних ушкоджень, вилізла зверху на ОСОБА_8 та почала наносити їй серію ударів кулаками обох рук по голові. При цьому для того, щоб ОСОБА_8 не могла вирватись і чинити опір, її руки утримував молодший син обвинуваченої, а ноги - її співмешканець. Таким чином, ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянці обличчя, грудної клітини, верхніх кінцівок, посттравматичний риніт, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 05 лютого 2016 року близько 20.20 год. ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин між нею та ОСОБА_17 , в ході сварки, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла останній один удар кулаком в обличчя, та серію ударів кулаками обох рук по голові ОСОБА_17 , так як остання ніякого опору не чинила, оскільки тримала на руках малолітню доньку. Зазначеними умисними діями ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнана винною в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження та її дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
До суду апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_6 не з`явилися, належним чином повідомлені про дату та місце розгляду апеляційної скарги, клопотання про відкладення апеляційного розгляду не заявили. За таких обставин, апеляційний розгляд проводиться у відсутність обвинуваченої та її захисника.

Заслухавши доповідь судді, заперечення потерпілої ОСОБА_8 , яка просила вирок залишити без змін, думку прокурора про законність та обгрунтованність вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж висунутого обвинувачення, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Хоча апелянт посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та однобічність судового слідства, неналежну оцінку наявним доказам, але ці доводи не відповідають дійсності. В основу вироку покладені докази, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, є допустимими, а доказам надана належна оцінка, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Так, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 05.02.2016 року обвинувачена ОСОБА_6 вдарила кулаком в губи її доньку ОСОБА_17 , а потім повалила її на диван та нанесла удари кулаками по обличчю, грудях. Потім обвинувачена стала бити ОСОБА_17 . Вона викликала швидку допомогу. Їй було дуже погано і в ту ж ніч вона була госпіталізована в Первомайській міській лікарні. Після курсу лікування була направлена до обласної лікарні для продовження лікування, а в подальшому лікувалася у Вузловій лікарні станції Миколаїв.

Показання потерпілої ОСОБА_8 узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_17 , яка пояснила, що після сварки з чоловіком до квартири прийшли матір її чоловіка ОСОБА_6 , співмешканець останньої та її молодший син. Обвинувачена ОСОБА_6 вдарила її кулаком в губу, а потім повалила її матір ОСОБА_8 , на диван та стала бити матір.

Наведені показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_17 щодо характеру та ступеню тяжкості отриманих ними тілесних ушкоджень, їх локалізації, підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, на які суд першої інстанції послався у вироку.

Так, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 43-к від 25.04.2016 року, у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці обличчя, грудної клітини, верхніх кінцівок, посттравматичний риніт. Дані тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметі, якими могли бути рука, нога. За ступенем тяжкості дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Локалізація і характер пошкоджень свідчать про те, що вони могли утворитися як мінімум від чотирьох травматичних впливів (а.с. 109-113).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №84 від 09.02.2016 року, у ОСОБА_17 мав місце струс головного мозку, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні пошкодження при падінні з висоти власного росту утворитись не могли (а.с.103).

З показань потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_17 вбачається, що про вчинений щодо них злочин вони повідомили свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , які в суді підтвердили, що 05.02.2016 року потерпілі їм по телефону повідомили про їх побиття з боку ОСОБА_6 .

Навівши детально показання цих свідків у вироку, суд першої інстанції надав їм вірну оцінку, обгрунтовано поклавши їх в основу вироку, оскільки показання цих свідків узгоджуються між собою, співпадають з показаннями потерпілих, а показання останніх об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичних експертиз. Тому не є слушними наведені апелянтом доводи про зацікавленість цих свідків.

Що стосується показань свідків ОСОБА_15 (співмешканця обвинуваченої), ОСОБА_20 та ОСОБА_20 (синів обвинуваченої), ОСОБА_21 (співмешканки ОСОБА_20 ), які в суді стверджували, що ні ОСОБА_6 , ні будь-хто з них 05.02.2016 року не спричиняли тілесних ушкоджень потерпілим, то їх показання спростовуються як показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , так і висновками судово-медичних експертиз щодо характеру тілесних ушкоджень, які виявлені у потерпілих.

Розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням пояснень потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_17 про те, що їх побиття вчинила ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_6 , про що вказує апелянт, немає.

Наведені апелянтом доводи про те, що висновки судово-медичних експертиз є недопустимими доказами, позбавлені підстав, оскільки ці висновки належним чином обгрунтовані судово-медичними експертами, в їх основу покладені дані медичного обстеження кожної потерпілої, які оглянуті експертами.

Крім того, в основу судово-медичної експертизи у відношенні ОСОБА_8 покладені дані її медичної картки, в тому числі під час проходження нею стаціонарного лікування.

Кожен з експертів попереджений про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку, та за дачу неправдивого висновку.

Висновки судово-медичних експертиз оцінені у сукупності з показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , а також свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 . Тому, немає підстав вважати ці висновки недопустимими доказами.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, інтереси обвинуваченої ОСОБА_6 здійснював захисник, обвинуваченій вручена пам`ятка про її права та обов`язки. Обвинувачена дійсно відмовилася від дачі показань, але посилання апелянта на необізнаність ОСОБА_6 надавати пояснення протягом судового розгляду, не є слушними, оскільки у кожному судовому засіданні захисник приймав участь, тобто ОСОБА_6 скористалася своїм правом не надавати пояснення в суді.
Як слідує з журналу судового засідання та технічного запису, після дослідження доказів у кримінальному провадженні обвинувачена не висловлювала бажання надати показання, її право в цій частині судом не було обмежено, як стверджує апелянт. Навпаки, суд у кожного учасника судового провадження з`ясував, чи є у них клопотання, чи бажають вони доповнити судовий розгляд, але ОСОБА_6 не висловила бажання надати показання. Таким чином, є безпідставними твердження апелянта про порушення прав обвинуваченої на захист та про її юридичну необізнаність.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 проходила стаціонарне лікування, а тому суд першої інстанції, з урахуванням позовних вимог прокурора (а.с. 9-11, 12-14), обгрунтовано стягнув з ОСОБА_6 на користь держави 1237,18 грн та 458,32 грн, тобто витрати, понесені на лікування потерпілої. Тому доводи апелянта про неправильне вирішення цивільного позову є необґрунтованими.
При призначенні покарання обвинуваченій, суд достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винної, яка раніше не судима, характеризується позитивно.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлені.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3