Провадження № 1-кс/200/4998/2013
30 грудня 2013 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_3 на дії слідчого та повернення вилученого майна, -
19 грудня 2013 року до суду зі скаргою на дії слідчого з приводу невжиття заходів щодо повернення вилученого майна та грошових коштів, звернувся ОСОБА_3 . У скарзі прохає визнати протиправними дії слідчого СУ ГУ УМВС України у Дніпропетровській області з приводу невжиття заходів з повернення йому вилученого при обшуку його особистого майна та грошових коштів; зобов`язати слідчого вжити передбачених законодавством заходів з повернення йому речей, документів та грошових коштів. Під час розгляду справи доповнив скаргу прохаючи скасувати арешт на майно та припинити тимчасове вилучення його майна; зобов`язати слідчого повернути вилучені у нього грошові кошти, та речі.
У судовому засіданні скаржник свою скаргу підтримав, прохав задовольнити. Пояснив, що усе вилучене із сейфа майно є його власністю. У цьому сейфі, який знаходиться у кімнаті з потрійною системою сигналізації, він зберігав своє особисте майно тому, що такої охорони, як на заводі, вдома він не має. Вилучені у нього кошти, речі та документи не мають ніякого значення для кримінального провадження за фактом вбивства ОСОБА_9 . Слідчий, проводячи обшук, вийшов за межі наданих йому слідчим суддею в ухвалі про проведення обшуку, повноважень. Також вилучені із його сейфа речі та документи, а також гроші, безпідставно визнані речовими доказами, та як не відповідають тим критеріям, які повинні мати речові докази. Знайдені у сейфі та вилучені грошові кошти необхідні для здійснення підприємницької діяльності.
Захисник ОСОБА_5 скаргу підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні текстам скарги та письмових клопотань, поясненням скаржника. Додатково пояснив, що слідчим допущено порушення вимог кримінально-процесуального законодавства при вилученні із сейфа ОСОБА_3 його особистого майна, так як майно може бути вилучено лише у підозрюваного і лише до вирішення питання про йога арешт. Майно, на яке не накладено арешт, повинно бути негайно повернуто власнику або особі, у якої його вилучено.
Захисник ОСОБА_6 також скаргу підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту скарги, текстам клопотань, а також поясненням скаржника та захисника.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважаючи, що дії слідчого з вилучення, а також визнання речовими доказами вилученого 05 грудня 2013 року із сейфа, який знаходився у приміщенні рудоремонтного заводу, майна, документів та грошових коштів, не порушують вимог КПК України. Обшук здійснювався на підставі ухвали слідчого судді, а враховуючи те, що до цього часу злочин не розкрито, усі вилучені із сейфа предмети, які визнано речовими доказами, до його розкриття, мають істотне значення по справі. Також вважав, що наданими ОСОБА_3 у судовому засіданні доказами не доведено те, що вилучені із сейфа речі та документи, а також грошові кошти, належать йому особисто. З цих підстав прохав відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.
Слідчий належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з`явився, письмових заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. У судовому засіданні 25 грудня 2013 року, у якому він узяв участь, пояснити, яке доказове значення по справі мають вилучені із сейфа, що ОСОБА_3 вважає своїм, предмети, документи та гроші, не зміг.
Учасники судового процесу не заперечували проти розгляду справи за відсутності слідчого. З цих підстав, скарга, у відповідності до норми ч. 3 ст. 306 КПК України, розглянута за відсутності слідчого.
Згідно з вимогами ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, постановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги; ухвала про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути скасована. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, під час обшуку предмети, які вилучено законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження; вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучено законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення май питання про арешт майна чи про його повернення. Нормами ч. 2 цієї статті встановлено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони підшукані, підготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю чи частково перетворено. Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом; документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені у частині першій цієї статті. Нормою ч. 1 ст. 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження, або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, встановлених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України. Нормою ч. 6 цієї статі цього Кодексу встановлено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, повертаються власнику. Відповідно до вимог ч. 10 цієї статі цього Кодексу, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується порядку цивільного судочинства.
Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення скаржника і захисників, допитавши свідків, з`ясувавши думку прокурора та дослідивши надані до скарги додатки, приходжу до висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню з підстав, наведених скаржником.
Так, допитаний як свідок ОСОБА_10 пояснив, що близько 10 років тому, працюючи на рудоремонтному заводі, за вказівкою ОСОБА_3 купив у м. Дніпропетровську та привіз на завод сейф, який 6-7 грудня 2013 року на заводі бачив розпиляним. Запросили його на завод брати ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_12 показав, що на заводі, у кімнаті, яка поряд з кімнатою відпочинку, ОСОБА_3 тримав сейф, доступ до якого мав лише сам, і з якого неодноразово надавав йому гроші.
Свідок ОСОБА_13 показав, що у кімнаті, яка поряд з кімнатою відпочинку, ОСОБА_3 у сейфу зберігав свої гроші. З цього сейфу неодноразово надавав йому позики.
Свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_3 зберігав гроші у глухій кімнаті на рудо ремонтному заводі, в сейфі, звідки у 2007 році надав йому позику у 100000 доларів США.
Свідок ОСОБА_15 показав, що йому, як начальнику караулу на рудоремонтному заводі, відомо, що доступ до сейфу, який 05 грудня 2013 року розрізали працівники міліції, мав лише ОСОБА_3 , він лише сам заходив до кімнати, де знаходився сейф, ставив кімнату на сигналізацію. Доступу до цієї кімнати покійний ОСОБА_9 не мав. Він був понятим, коли проводили обшук та різали сейф.
Свідок ОСОБА_16 пояснив, що працює охоронцем на рудоремонтному заводі, був понятим, коли при обшуку різали сейф. Стверджує, що до кімнати, звідки витягли сейф, який розрізали, крім ОСОБА_3 ніхто доступу не мав.
У судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2013 року обшук у особистому службовому кабінеті покійного ОСОБА_9 здійснено на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, згідно з якою проведення обшуку дозволено у зв`язку з навмисним вбивством, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення. У протоколі обшуку від 05 грудня 2013 року зазначено про вилучення грошових коштів, документів та предметів. Зрозуміти, що зазначені речі вилучено із сейфу та де саме (у якій частині приміщення по АДРЕСА_1 ) цей сейф знаходився, неможливо (є приписка «…з сейфу білого кольору…»). Також, із цього протоколу неможливо встановити індивідуальні ознаки вилучених купюр і банкнот, хоча усі вони такі ознаки мають. Вилучені при цьому обшуку предмети, постановою слідчого ОСОБА_17 від 06 грудня 2013 року, визнано речовими доказами. Із цієї постанови слідчого абсолютно неможливо зрозуміти, які, із вилучених при обшуку предметів, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення (вбивства), зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин цього злочину, що встановлюються під час кримінального провадження. Тому, спираючись на норми ч. 1 ст. 100 КПК України, приходжу до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню у частині повернення вилучених грошових коштів та інших цінностей, особі, яка є її власником скаржнику ОСОБА_3 . Враховуючи те, що право власності на вилучені при обшуку 05 грудня 2013 року грошові кошти та валютні цінності кошти не визнає прокурор, який не надав у судовому засіданні доказів того, що ці цінності належать іншій, крім ОСОБА_3 , особі, не спростувавши при цьому його доводів про те, що це майно є його власністю, приходжу до висновку про правомірність заявлених ОСОБА_3 вимог та про повернення йому вилучених грошових коштів та цінностей, предметів та документів, які не містять ознак, встановлених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України. Право власності на вилучені при обшуку предмети іншій, крім ОСОБА_3 особі, прокурор, у відповідності до вимог ч. 10 ст. 100 КПК України, може довести у позовному провадженні, у цивільному судочинстві.
Спираючись на норми ч. 7 ст. 236 КПК України вважаю, що у частині повернення іншого, вилученого при обшуку, майна, скарга задоволенню не підлягає. Так, не знаходжу підстав для повернення вилучених фотографій та негативів оголених жінок та дівчини, тому що вони можуть бути предметами, вилученими з обігу (порнографічними); предмету, схожого на кастет (може бути холодною зброєю) та 2 патронів для вогнепальної зброї (бойові припаси).
Враховуючи те, що вилучені 05 грудня 2013 року із сейфу ОСОБА_3 предмети постановою слідчого від 06 грудня 2013 року визнано речовими доказами, приходжу до висновку про необхідність скасування цієї постанови у частині визнання цих предметів речовими доказами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 98, 100, 167, 236, 303, 307, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, -
Скаргу ОСОБА_3 на дії слідчого та повернення вилученого майна задовольнити частково.
Зобов`язати старшого слідчого по ОВС СУ ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_17 повернути ОСОБА_3 вилучені 05 грудня 2013 року при обшуку на ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» із його сейфу предмети, документи та грошові кошти, крім фотографій та негативів оголених жінок та дівчини, предмету, схожого на кастет та двох патронів для вогнепальної зброї.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчій суддя ОСОБА_1