Провадження №11-кп/772/1279/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000183 від 24.05.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_7 », раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого : ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2017 року , просив змінити даний вирок в частині призначеного додаткового покарання.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2017 року визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 п.п. 1, 2 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області судових автотехнічних експертиз № 366а від 07.06.2017; № 367а від 30.05.2017 в сумі 1186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) грн. 44 коп.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2017, на автомобіль «Камаз 5511» держ. номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 скасовано.
Вирішено долю речових доказів .
Як убачається з вироку ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення наступного.

24.05.2017 біля 14:00, ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем «Камаз 5511» держ. номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Вінниці по вул. К. Коріатовичів, в напрямку староміського мосту, неподалік буд. № 110, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід, не зупинив транспортний засіб, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_10 , який зліва направо переходив проїзну частину дороги по дорожній розмітці «пішохідний перехід» та допустив наїзд на вказаного пішохода.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 424 від 06.06.2017, смерть ОСОБА_10 настала внаслідок сполучної травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком та яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення і стоїть у причинному зв`язку зі смертю.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 367а від 30.05.2017, в ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «Камаз 5511» держ. номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Водій ОСОБА_6 за вищевказаних обставин порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано:
18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням смерті ОСОБА_10 ..
Неоспорюючи висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій, ОСОБА_6 вважає, що вирок відносно нього підлягає зміні в частині призначення додаткового покарання у зв`язку невідповідністю призначеного додаткового покарання внаслідок суворості відповідно ст.414 КПК України , оскільки судом першої інстанції, всупереч вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року не в повній мірі враховано те, що він, даючи показання в судовому засіданні вину визнав повністю , щиро розкаявся, матеріальні збитки потерпілій відшкодував в повному обсязі, при цьому потерпіла претензій матеріального та морального характеру до нього не має , на суворій мірі покарання не наполягала, прокурор під час судових дебатів вважав за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки обвинувачений працює водієм та це є єдиним засобом заробітку та утримання сім`ї.
Суд при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не в повній мірі врахував , що він вперше притягається до кримінальної відповідальності , позитивно характеризується за місцем роботи, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, а саме відсутність претензій боку потерпілої, те, що на його утриманні перебуває дружина та двоє неповнолітніх дітей; відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а також те, що професія водія є єдиним засобом заробітку.
Таким чином, судом при ухваленні обвинувального вироку було порушено засади індивідуалізації покарання та призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суттєво вплине не тільки на нього , як обвинуваченого, а й на його сім`ю. Крім того, санкція статті 286 ч.2 КК України , за якою він обвинувачується не передбачає обов`язковість накладення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а залишає можливість призначення даного виду покарання на розсуд суду.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що наявні підстави для застосування Закону України « Про амністію у 2016 року» відносно ОСОБА_6 ; обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив застосувати Закону України « Про амністію у 2016 року» , враховуючи те, що на його утриманні двоє неповнолітніх дітей, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, вважає, що в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.286 КК України у апеляційній скарзі не оспорюється.

Судом першої інстанції провадження розглянуто відповідно до вимог ст.349 КПК України.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині призначення додаткового покарання, апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки щодо виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в дотримання вимог ст.65 -67 КК України , керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, а саме те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності , позитивно характеризується, прийняв до уваги його вік, стан здоров`я, сімейні обставини, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей , наявність обставин, що пом`якшують покарання , а саме щире каяття, відшкодування потерпілій матеріальної шкоди в повному обсязі .
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності ряду обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 додаткового покарання є безпідставними, оскільки злочин, вчинений ОСОБА_6 згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, порушення останнім Правил дорожнього руху України потягло за собою загибель людини.

Висновки суду першої інстанції, щодо наявності підстав для застосування ст.75 КК України в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням є належним чином обґрунтованими та вмотивованими.
Апеляційний суд вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України та визначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок підлягає зміні .

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 подав заяву про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно п. « в» ст.1 Закону України « Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
ОСОБА_6 має на утриманні двоє неповнолітніх дітей : ОСОБА_11 , відповідно до свідоцтва про народження , серія НОМЕР_2 , виданого повторно міським відділом РАЦ Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 12.03.2004 року та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , виданого Відділом РАЦ Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 26.12.2006 року ( а.с. 102,103), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, яке відноситься відповідно до ст.12 КК України до тяжких злочинів до дня набрання чинності Закону України « Про амністію в 2016 року» , просив застосувати амністію відносно нього.
Відповідно до ст.15 Закону України « Про амністію в 2016 року» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_6 є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році» , тому підлягає звільненню від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, ст. 15 Закону України « Про амністію у 2016 році» , суд апеляційної інстанції ,-
П о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 ..
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України змінити.
Застосувати ст.1 п. « в » Закону України « Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування від основного і додаткового покарання .

Судове рішення може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом:
Суддя: