Справа № 577/4694/17
Провадження № 1-кп/577/93/18

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
за ч.1 ст. 125 КК України,
Встановив :
Обвинувачена ОСОБА_4 23 червня 2017 року близько 16 години, перебуваючи на території подвір`я господарства за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків вступила в словесний конфлікт зі своєю сусідкою ОСОБА_5 , мешканкою АДРЕСА_3 , під час якого у неї виник умисел направлений на спричинення останній тілесних ушкоджень. ОСОБА_4 реалізовуючи свої злочинні наміри направлені на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, діючи умисно, підійшла до останньої та вхопившись лівою рукою за волосся повалила останню на землю. Від вказаного падіння ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження в ділянці колінних та ліктьових суглобів. ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні наміри, направлені на умисне спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, вхопила до рук дерев`яну швабру, якою умисно нанесла удари по голові, обличчю, лівому стегну та сідницях ОСОБА_5 , спричинивши при цьому останній не менше 9 ударів.
Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_5 були спричинені легкі тілесні ушкодження, у вигляді синців чола зліва, в ділянці потилиці зліва, садно в ділянці обличчя зліва, синці в ділянці верхньої третини лівого стегна по задній поверхні та лівої сідниці, садна в ділянці колінних та ліктьових суглобів, ЗЧМТ, струс головного мозку, підшкірна гематома та садна обличчя, кінцівок та тулубу з якими вона була доставлена до КЗ «Конотопська ЦРЛ імені академіка М.Давидова» для надання медичної допомоги.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 274 від 22.08.2017 року у ОСОБА_5 на час госпіталізації у відділення лікарні мали місце синці чола зліва, в ділянці потилиці зліва, садно в ділянці обличчя зліва, синці в ділянці верхньої третини лівого стегна по задній поверхні та лівої сідниці, садна в ділянці колінних та ліктьових суглобів. Знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЦРЛ 78 відділення з 23.06.2017 року по 30.06.2017 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, підшкірна гематома та садна обличчя, кінцівок та тулубу. По ступеню важкості синці та садна, ЗЧМТ, струс головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виходячи з наявності тілесних ушкоджень потерпілій було здійснено прикладання біля 9-ти кратної дії травмуючого предмету.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину в скоєному злочину визнала повністю і показала, що побила потерпілу у зв`язку з тим, що вона спровокувала її на ці дії, так як прийшов її брат і повідомив, що надворі потерпіла бризкає з газового балончика на її дітей. Вона прибігла на місце, потерпілої у дворі не було,двері були замкнені. Вона вибила скло у вікні і тоді ОСОБА_5 відкрила двері, а вона почала її бити. Вона захищала своїх дітей від дій потерпілої. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати. Цивільний позов не визнає через те, що не має чим платити, але не заперечує проти матеріальної шкоди 1270, 80 гривень. Проти відшкодування моральної шкоди заперечує, вважає, що потерпіла провокувала її, ображала її дітей.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 23 червня 2017 року близько 16 години діти обвинуваченої намагалися пошкодити замок її вхідних дверей. Вона вийшла і відігнала їх. Робила це тричі. ОСОБА_4 прибігла з битою в руках, розбила їй вікно. Вона взяла газовий балончик і почала розбризкувати. ОСОБА_4 вдарила її битою по голові. Вона впала. Потім викликала поліцію та швидку. Цивільний позов підтримує, просить задовільнити його повністю. Пояснила, що не може забути побиття, від якого погіршився уклад життя через постійні головні болі.
Показання обвинуваченої узгоджуються з фактичними обставинами справи і нею не оспорюються.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.
Крім повного визнання винуватості, вина ОСОБА_4 доводиться наступними письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 23.06.2017 року (а.с.19-22); висновком СМЕ № 274 від 22.08.2017 року (а.с.37-39); протоколом слідчого експерименту від 09.10.2017 року з потерпілою (а.с.45-49); додатковим висновком СМЕ № 403 від 25.10.2017 року (а.с.53-55); протоколом огляду предметів від 24.10.2017 року (а.с. 76-77); постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (а.с. 78); протоколом слідчого експерименту від 26.10.2017 року з ОСОБА_4 (а.с. 96-100) товарними чеками, що підтверджують витрати на лікування (а.с. 27-29), характеризуючими даними (а.с. 80-88).
Таким чином, винуватість ОСОБА_4 повністю доведена і її дії суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачена ОСОБА_4 є особою раніше не судимою, не одружена, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Обставинами, що помякшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Суд, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, обставини справи і наставші наслідки, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченої, з урахуванням інформації органу пробації, викладеній у досудовій доповіді, що виправлення її можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, її ставлення до скоєного, пом`якшуючі обставини, що раніше не судима, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, аналізуючи види покарань, які визначені санкцією ч.1 ст. 125 КК України, дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень і що таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи, що ОСОБА_4 своїми протиправними діями заподіяла матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_5 і добровільно її не відшкодувала, і вчинення злочину перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали у виді заподіяння шкоди потерпілій, в силу ст. 128 КПК України та ст. 1166 ЦК України підлягає задоволенню цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди в межах майнової шкоди, яка доведена матеріалами кримінального провадження, в розмірі 1270,80 гривень, оскільки доказування підстав і розміру цивільного позову у кримінальному провадженні покладається на орган обвинувачення.
Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. На думку та переконання суду, підлягає задоволенню цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 гривень.
Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст.. 100 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив про те, що ОСОБА_4 може бути звільнена від покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, оскільки на час скоєння злочину не позбавлена батьківських прав відносно двох неповнолітніх дітей, злочин скоїла умисний, не тяжкий та не особливо тяжкий, до 07 вересня 2017 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому підпадає під дію вказаного Закону і підлягає звільненню від покарання і він не заперечує проти застосування до ОСОБА_4 вказаного закону і звільнення від покарання.
Обвинувачена ОСОБА_4 подала клопотання про звільнення її від покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового розгляду, які підтримують клопотання, вважає, що дане клопотання обгрунтоване і відповідає діючому законодавству, а тому підлягає задоволенню.
Згідно ст. 85 КК України на підставі Закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи, стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. 07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників. Відповідно до п."в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами. ОСОБА_4 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, злочин скоїла умисний, не тяжкий, до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому згідно ст. 1 п. «в» ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, ЗУ «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року, підлягає звільненню від покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.
Судом роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому, протягом останніх десяти років, до неї не може бути застосована амністія.
Керуючись ст. 1 п. «в» ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, ЗУ «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року, ст. ст. 370, 374 КПК України, -

Ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного даним вироком, на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 1270 (одну тисячу двісті сімдесят) гривень 80 копійок матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.
Речовий доказ дерев`яну швабру, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, знищити.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1