У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 р. Слідчий суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , з участю слідчого ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , його представника, адвоката ОСОБА_4 , секретаря ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в залі суду в м. Кобеляки клопотання ОСОБА_3 про встановлення процесуального строку у кримінальному провадженні № 0000014,-

Встановив:

ОСОБА_3 подав до суду клопотання про встановлення процесуального строку (в порядку ст. 114 КПК України) у кримінальному провадженні № 0000014, а саме встановити строк тривалістю 1 календарний місяць з дня набрання ухвалою законної сили старшому слідчому СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області для виконання процесуальних дій ( витребування з Кобеляцької ЦРЛ інформації (медичної документації) історії хвороби із зазначенням періоду лікування та діагнозу щодо ОСОБА_6 у травні червні 2004 року; витребування з Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру інформації щодо перебування на обліку ОСОБА_6 ; призначення по справі психологічної експертизи, проведення опитування ОСОБА_3 із застосуванням поліграфу; звернення із запитом до ради адвокатів Полтавської області з метою отримання інформації про те, чи надходили від ОСОБА_3 скарги на дії адвоката ОСОБА_7 в період часу з 2005 року по теперішній час і, якщо надходили, то які наслідки розгляду даних скарг), проведення яких задоволено слідчим, однак до цього часу не виконані.

ОСОБА_3 , та його представник, адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та прохали задовольнити.

Слідчий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що подані ОСОБА_3 клопотання від 16.10.2016 року та 05.07.2017 року задоволені, про що йому повідомлено. Однак, при виконанні клопотань в частині проведення допиту ОСОБА_3 з використанням поліграфу та проведення по справі психологічної експертизи виконати не представилось можливим.

Суд, заслухавши учасників провадження, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 16.10.2016 року та 05.07.2017 року ОСОБА_3 та його представник, адвокат ОСОБА_8 , зверталися до слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області із клопотаннями про проведення по справі слідчих (розшукових) дій, які були задоволені.

Пунктом 18 ч.1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод чи інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відтак, законом передбачено як відомчий порядок розгляду і вирішення скарг учасників провадження, так і судовий порядок оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора в стадії досудового розслідування, який реалізується шляхом подання відповідних скарг до слідчого судді, основне призначення якого здійснювати контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження та інших осіб, права чи законні інтереси яких були порушені процесуальними діями та рішеннями слідчого.

Відповідно до глави 26 КПК України, до компетенції слідчих суддів під час досудового розслідування відноситься вирішення скарг на дії, рішення чи бездіяльність слідчого або прокурора.

Компетенція слідчого судді у сенсі судового контролю за дотриманням процесуальних строків передбачена ст. 303 КПК України, яка містить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Зазначені скарги розглядаються слідчим суддею в порядку та у строк, передбачені ст.ст. 304, 306 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, має право встановити процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Так, ст. 114 КПК України, на яку посилається заявник, як на підставу звернення до слідчого судді з клопотанням про встановлення процесуальних строків, не є тією нормою, яка регламентує порядок подання та розгляду такого клопотання, оскільки вказана норма передбачає лише право, а не обов`язок слідчого судді, суду встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження розумного строку прийняття процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії, а не проведення слідчих (розшукових) дій, передбачених главою 20 цього Кодексу, тобто слідчий суддя встановлює строки у прийнятих ним рішеннях.

Нормами глави 20 КПК України, не встановлені строки для проведення слідчих (розшукових) дій, тобто дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Разом з тим, як встановлено ст. 308 КПК України, у разі недотримання розумних строків під час досудового розслідування, потерпілий має право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим або прокурором.

Прокурор вищого рівня, відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 КПК України, зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, у тому числі щодо строків проведення слідчих дій, клопотання про проведення яких було задоволено.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З клопотання вбачається, що рішення про пред`явлення підозри конкретній особі не приймалося, фактично заявник скаржиться на бездіяльність слідчого під час досудового розслідування та від слідчого судді жадає спонукання органу досудового розслідування прийняти конкретні процесуальні рішення, які заявник вважає очевидними, по відношенню до визначених ним осіб.

Проте, така дія слідчого судді суперечить вимогам закону та порушує принцип диспозитивності та неупередженості.

Враховуючи вище викладене, в задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

Постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про встановлення процесуального строку у кримінальному провадженні № 0000014 відмовити.

Слідчий суддя