Єдиний унікальний номер 226/2128/16-к
Номер провадження 11-кп/775/920/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017р. колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 (далі захисник), прокурора Димитрівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_7 (далі - прокурор) на вирок Димитрівського міського суду Донецької області від 29.08.2017 р., яким обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Димирова Донецької області, громадянина України, який мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 29.08.2017р., обвинуваченого ОСОБА_6 (далі обвинуваченого) визнано винуватим за ст. 121 ч. 1 КК України та призначено йому покарання за ст. 121 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_10 (далі потерпілий) моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. та судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 07.10.2016р., у вечірній час доби, приїхав до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_11 , яка знаходилась за місцем своєї роботи в магазині «Витязь», в м.Мирноград, вул.Колодязна, б.26 Донецької області, з метою розмови про їхні стосунки, знаходячись в приміщенні вказаного магазину обвинувачений почав чіплятися до ОСОБА_11 , яка не відповідала йому, і пригрозила розповісти про це своєму хлопцю ОСОБА_12 та зателефонувала останньому. Почувши розмову ОСОБА_11 по телефону, обвинувачений покинув приміщення магазину «Витязь», сів в автомобіль марки ВАЗ 2101 білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 , який знаходиться у нього в користуванні та чекав біля магазину. Приблизно через п`ять хвилин до вказаного магазину підійшов ОСОБА_10 (далі потерпілий), за проханням ОСОБА_12 побути разом з ОСОБА_11 для її безпеки. В цей час, потерпілий підійшов до автомобілю, де сидів обвинувачений з метою попросити його поїхати та не турбувати ОСОБА_11 , після чого обвинувачений вийшов з автомобілю, і між ними виникла словесна сварка, під час якої у обвинуваченого на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків до потерпілого виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому. В ході вказаної сварки обвинувачений почав наносити удари потерпілому по рукам, якими потерпілий закривав голову, невстановленим предметом, схожий на металевий лом, заподіявши потерпілому фізичний біль.

Після чого, обвинувачений усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, тримаючи в руці невстановлений предмет, з плоскою робочою поверхнею, яка має одне лезо та має колючо-ріжучі властивості (ніж та конструктивно схожій з ним предмет) завдав потерпілому не менш чотирьох ударів по правій та лівій нозі, не менш двох ударів по правій та лівій руці, та один удар в область животу. Після цього обвинувачений почувши голоси, які наближалися до місця події, покинув місце скоєння злочину на своєму автомобілі у невідомому напрямку.

В результаті злочинних дій обвинуваченого, потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді:

- колото-різане поранення живота справа, що проникає у черевну порожнину з пошкодженням передньої стінки шлунка з переходом на малу кривизну і проникає в порожнину його, що ускладнилось крововиливом і надходженням шлункового вмісту в черевну порожнину (при оперативному втручанні виявлено близько 150 мл рідкої крові зі згустками та шлункового вмісту) і розвитком комбінованого шоку 3 ступені, яке за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя;

- по одній колото-різаній рані: зовнішній поверхні правого стегна у верхній і середній третині його з пошкодженням чотириголової м`язи стегна, від якої йде рановий канал досередини стегнової кістки; задньої поверхні правої гомілки в середній третини, від якої йде рановий канал уперед на глибину 5 см; внутрішньої поверхні правої гомілки в середній третині її; зовнішній поверхні лівої гомілки в середній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, які вимагали для свого загоєння термін понад 6, але не більше 21 дня;

- по одній колото-різаній рани внутрішньої поверхні правого передпліччя в нижній третині; внутрішньої поверхні лівого передпліччя в середній третині з пошкодженням м`язів ліктьового згинача і розгинача кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як вимагали для свого загоєння термін понад 6, але не більше 21 дня.

Зазначений вирок було оскаржено в апеляційному порядку захисником обвинуваченого та прокурором.

В апеляційній скарзі захисник:

-вважає, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину, неправомірну поведінку потерпілого, добровільне відшкодування потерпілому завданих злочином матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, відсутність судимостей, наявність працевлаштування обвинуваченого, необхідність здійснення догляду за бабусею похилого віку тощо та не застосував до обвинуваченого більш м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України;

- вказує, що вирок є незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є несправедливим через суворість, що є підставою для зміни рішення згідно ст. 409 КПК України;

- прохає змінити вирок суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

Прокурор надіслав відмову від апеляційної скарги на вирок Димитрівського міського суду Донецької області від 29.08.2017р. по кримінальному провадженню № 1-кп/226/73/2017 (ЄРДР № 90001043) відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст.121 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника обвинуваченого та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, прохали змінити вирок суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого положення ст.ст. 75, 76 КК України, думку прокурора, ОСОБА_9 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, прохав залишити його без змін, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого належить відмовити за таких підстав.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржуються, тому на підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційних вимог.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то на думку колегії суддів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Так суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому у межах установлених у санкції ст. 121 ч.1 Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

При цьому суд першої інстанції на основі всебічного врахування фактичних обставин справи в їх сукупності визначив ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, при цьому врахував індивідуальний її ступінь та дав її оцінку у вироку.

Також при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, а саме те, що він за місцем проживання характеризується посередньо, працює приватним підприємцем, не одружений, не має неповнолітніх дітей, вперше притягується по кримінальної відповідальності, на наркологічному та психоневрологічному обліках не перебуває, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 19.12.2016р. №1342 обвинувачений є психічно здоровим, виявляє акцентуацію особистості за нестійким типом, у момент скоєння правопорушення за психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що при призначенні обвинуваченому покарання судом не були враховані обставини, що пом`якшують його покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, визнання своєї винуватості та позитивну характеристику за місцем проживання, то вони, на думку колегії суддів, є непереконливими, оскільки на думку колегії суддів, обґрунтовано не були визнані судом, як пом`якшуючі з огляду на вимоги ст. 66 ч.2 КК України, оскільки визнання обставин, які не зазначені в ст. 66 ч.1 КК України пом`якшуючими покарання, є правом суду, а не його обов`язком. Проте всі зазначені захисником обставини були враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією ст. 121 ч.1 КК України.

Враховуючи наведене вище, а також той факт, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, обставини й спосіб вчинення злочину, форму вини, мотиви і мету, тяжкі наслідки, що настали, а також те, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений, колегія суддів вважає, що суд законно та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе тільки при призначенні йому таких виду та міри покарання, які призначені за оскаржуваним вироком, та що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та підстав для пом`якшення покарання та застосування вимог ст. 75 КК України не вбачається.

Тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що вирок підлягає зміні в частині призначення обвинуваченому покарання з призначенням йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є неспроможними.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів прийшла до висновку про залишення вироку без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Димитрівського міського суду Донецької області від 29.08.2017 р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ст. 121 ч. 1 КК України та призначено йому покарання за ст. 121 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років залишити без задоволення.

Вирок Димитрівського міського суду Донецької області від 29.08.2017 р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ст. 121 ч. 1 КК України та призначено йому покарання за ст. 121 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: