Справа № 185/5311/17
Провадження № 1-кп/185/82/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2018 року м.Павлоград
Дніпропетровської області

Колегія суддів Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,.

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у режимі відеконференції з Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженню № 0000775 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Невиномиськ, Ставропольского Краю, громадянина України, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України
встановила:
В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000775 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання встановлені передбачені Законом підстави повернення зазначеного обвинувального акту прокурору.
Статтею 291 КПК України передбачений вичерпний перелік відомостей, які повинні міститься в обвинувальному акті. При цьому такий перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 , у даному кримінальному провадженні в період з 05.11.2015 року здійснювалося спеціальне досудове розслідування, можливість застосування якого в зазначений період була зумовлена лише наявністю передбачених законом підстав, а саме - існування інформації про переховування особи з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошення останньої у міжнародний та /або міждержавний розшук.
Відповідно до п.2 розділу 2 Реєстру матеріалів досудового розслідування зазначено, що під час досудового розслідування, 25.08.2015 року, тобто, ще до порушення процедури спеціального досудового розслідування, яке відповідно до того ж Рєєстру здійснювалося починаючи з 05.11.2015 року, слідчим слідчої групи СУ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_8 винесено постанову про оголошення ОСОБА_7 у розшук.
При цьому належні данні, які б підтверджували оголошення ОСОБА_7 саме у міжнародний або міждержавний розшук, як того вимагали приписи закону, що діяли на зазначений момент проведення досудового розслідування справи, у суду відсутні.
Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України від 15.01.2015 № 119-VIII, що була чинною та діяла на момент проведення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 досудового розслідування, тимчасово дія положень частини п`ятої статті 139, частини другої статті 2971, пункту 4 частини другої статті 2972, частини першої та абзацу третього частини третьої статті 2974,абзацу першого частини третьої статті 323 Кримінального процесуального кодексу України поширюється на осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції та/або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук.

Таким чином, колегія судів приходить до висновку, про відсутність на вказаний момент проведення відносно обвинуваченого досудового розслідування інформації про оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 у міждержавний та/або міжнародний розшук, та про те, що останній знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження.
Відсутність вказаної вище інформації істотно порушує вимоги передбачені підпунктами «а» та «b» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковану Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року), зокрема що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

- «а» бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

- «b» мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

Колегія суддів, вважає, що допущені у справі порушення прав і свобод обвинуваченого є такими, що становлять істотне порушення права на захист, та на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції.

Зокрема, колегією суду береться до уваги той факт, що, як встановлено під час підготовчого судового засідання з промови захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , позиція якого підтверджена даними, зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування та прийнятими під час досудового розслідуваня процесуальними рішеннями, у справі відсутні бідь-які данні, які б підтверджували оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 у міждержавний або міжнародний розшук , захисник з обвинуваченим жодного разу не бачилися, не спілкувалися, не узгоджували між собою процесуальну позицію, та передбачені законом форми захисту, тощо.

Між тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово повторює, що згідно з його усталеною практикою він не розглядає помилок, щодо питань факту або права, яких припустилися національні суди, якщо тільки такі помилки не порушили права та свободи, що охороняються Конвенцією, коли, як виняток, можна стверджувати, що помилки становлять несумісну зі статтею 6 Конвенції «несправедливість».

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положення статті 9 КПК додатково конкретизують зміст статті 8 КПК, зокрема про те, що під час кримінального провадження суд, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Обидві норми статей 8 і 9 КПК передбачають застосування норм КПК у кримінальному провадженні з урахуванням практики ЄСПЛ, в т.ч. зазначеної вище.

В обвинувальному акті встановлено невідповідність вказаного процессуального рішення вимогам ст. 291 КПК України.
Пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, у тому числі, й про поверення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
При поверненні обвинувального акту прокурору, колегія суддів враховує недотримання норм кримінального процесуального кодексу України при направленні обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України до суду, що унеможливлює призначення судового розгляду без надання належних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, які покладені на суд згідно зі ст. 22 КПК України, що тягне за собою безумовне повернення обвинувального акту.

Керуючись ст.291, 314 КПК України , колегія суддів

ухвалила:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000775 від 31.08.2015 року відносно ОСОБА_7 повернути прокурору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_9

Суддя: ОСОБА_3