Справа № 455/2/17
Провадження № 1-кп/455/53/2017
ВИРОК
Іменем України
02 листопада 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю: представника обвинувачення прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , з сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Старий Самбір Львівської обл. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000888 від 05.10.2016 року, відносно -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дитятин Галицького району Івано-Франківської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, депутата Старосамбірської районної ради Львівської області, проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000888 від 05.10.2016 року органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що відповідно до наказу в.о. директора регіонального сервісного центру МВС у Львівській області № 100 о/с від 31.08.2016 року, працюючи на посаді начальника територіального сервісного центру № 4648 (на правах відділу, м. Старий Самбір) регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, здійснюючи функції представника влади, в силу службового становища згідно посадової інструкції начальника територіального сервісного центру № 4648 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області , затвердженої 01.09.2016 року в.о. директора регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, зобов`язаний керуватися Конституцією та законами України, Указами Президента України, постановами Верховної Ради України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, розпорядчими документами МВС України, іншими нормативно правовими актами, інструктивними та недотичними документами, що регулюють діяльність системи сервісних центрів МВС, здійснює керівництво діяльністю ТСЦ і несе персональну відповідальність перед керівництвом РСЦ МВС у Львівській області та ГСЦ МВС за виконання покладених на нього завдань; несе персональну відповідальність за законність в прийняття рішень стосовно проведення переобладнань, зміни вузлів та агрегатів; особисто приймає остаточне рішення щодо проведення реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів, завіряє вказані матеріали особистим підписом; організовує та персонально відповідає за збереження та наявність спец продукції та номерних знаків, які отримує згідно накладних в РСЦ МВС, умисно, з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, одержав від громадянина ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 100 доларів США, що є еквівалентом 2700 гривень, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави щодо надання державного номерного знаку з рядом однакових цифр.

Так, в жовтні 2016 року, у невстановлений слідством час, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні територіального сервісного центру № 4648 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, що за адресою: Львівська область, Старосамбірський район, с. Стрільбичі, вул. Яблунева, 1 зайшов в кабінет начальника вказаного ТСЦ ОСОБА_4 та в ході розмови з останнім повідомив, що хоче змінити діючі номерні знаки на своєму автомобілі марки «Мерседес С-220» на номерні знаки з рядом однакових цифр. Враховуючи те, що в розпорядженні територіального сервісного центру № 4648 таких номерних знаків не було, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 посприяти за неправомірну вигоду в сумі 100 доларів США та здійснити вплив на службових осіб регіонального сервісного центру МВС у Львівській області у вирішенні питання щодо надання державного номерного знаку з рядом однакових цифр. На таку пропозицію та обіцянку ОСОБА_7 погодився. У подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на отримання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на службових осіб регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, у невстановлений слідством час звернувся до службових осіб регіонального сервісного центру та попросив останніх посприяти у наданні територіальному сервісному центру № 4648 номерних знаків з рядом однакових цифр. Після цього, на адресу територіального сервісного центру № 4648 з регіонального сервісного центру МВС у Львівській області надійшли державні номерні знаки з рядом цифр «6888».

24.11.2016 року, о 15 годині 20 хвилин, відповідно до раніше обумовленої домовленості, ОСОБА_7 , перебуваючи біля приміщення територіального сервісного центру № 4648, що за адресою: Львівська область, Старосамбірський район, с. Стрільбичі, вул. Яблунева, 1 передав, а ОСОБА_4 одержав від нього неправомірну вигоду в сумі 2700 гривень, що є еквівалентом 100 доларів США, за вплив на службових осіб регіонального сервісного центру МВС у Львівській області у вирішенні питання щодо надання державного номерного знаку з рядом цифр «6888». Цього ж дня незаконні дії начальника територіального сервісного центру № 4648 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області ОСОБА_4 припинені працівниками правоохоронного органу, а предмет неправомірної вигоди в розмірі 2700 гривень вилучено.

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано, як умисні протиправні дії, які виразились в пропозиції та обіцянці здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 369-2 КК України.

Вислухавши обвинуваченого ОСОБА_4 , який своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав; показання свідків; перевіривши надані стороною обвинувачення та захисту докази суд прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України не доведено з наступних міркувань:

У відповідності зі ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана не обгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, заперечив про обставини, викладені органом досудового розслідування в обвинувальному акті. Суду дав покази, що на посаді начальника територіального сервісного центру № 4648 працює з 01 вересня 2016 року. 24 листопада 2016 року перебував на роботі. Цього дня біля 14 години 30 хвилин до нього в робочий кабінет зайшов ОСОБА_7 по питанню переоформлення автомобіля у зв`язку із заміною номерного знаку. Попередньо ОСОБА_7 до нього також заходив 22 листопада 2016 року та запитував про можливість отримання номерного знаку з рядом однакових цифр. В ході першої зустрічі та розмови він повідомив ОСОБА_7 , що в ТСЦ № 4648 є в наявності номерний знак з рядом цифр «6888» та він погодився на його отримання, сказавши що найближчим часом приїде в територіальний сервісний центр для перереєстрації автомобіля. При розмові з ОСОБА_7 22 листопада 2016 року жодної неправомірної грошової винагороди у нього не вимагав, а також нічого не говорив про необхідність вчинення будь-яких дій щодо сприяння в цьому. Станом на 22 листопада 2016 року в територіальному сервісному центрі № 4648 були в наявності номерні автомобільні знаки НОМЕР_1 , які були отримані територіальним сервісним центром в жовтні 2016 року на прохання громадянина ОСОБА_8 , який мав намір отримати їх для власного автомобіля, реєстрацію якого проводив в ТСЦ № 4648 в кінці жовтня 2016 року, але в подальшому відмовився від такого номерного знаку. Коли ОСОБА_7 приїхав до територіального сервісного центру 24 листопада 2016 року з метою здійснити заміну номерного знаку він скерував його до експерта для проведення експертного дослідження автомобіля. Від ОСОБА_7 співробітником ТСЦ № 4648 було сформовано заяву на перереєстрацію автотранспортного засобу у зв`язку із заміною номерного знаку, він провів необхідні оплати за здійснення реєстраційної операції та автомобіль було оглянуто експертом. Жодних перепон ОСОБА_7 у здійсненні ним перереєстрації автомобіля не виникало. Після проведення необхідних реєстраційних дій ОСОБА_7 отримав в ТСЦ № 4648 номерні знаки НОМЕР_1 та пішов до свого автомобіля. Зустрівшись з ОСОБА_7 на вулиці останній підійшов до нього та намагався дати йому згорнуті грошові купюри, які були в нього в правій руці. Такі дії ОСОБА_7 його насторожили, оскільки останніми днями він, тобто ОСОБА_4 , зауважував, що його мобільний телефон прослуховується., а окрім того він згадав, що при першій зустрічі 22 листопада 2016 року ОСОБА_7 при розмові проявляв власну цікавість щодо можливої подяки за номерні знаки. Сприймаючи на той час таку цікавість ОСОБА_7 з насторогою, він ОСОБА_4 іронічним жестом руки показав по шиї та сказав «сто», маючи на увазі щоб той, тобто ОСОБА_7 , колись при нагоді пригостив його, так як номерні знаки НОМЕР_1 не мали будь-якого особливого інтересу. Боячись провокації, він відхилив руку ОСОБА_7 , в якій були гроші, в сторону та направився до приміщення ТСЦ № 4648. Жодних грошових коштів від ОСОБА_7 він не отримував та не мав наміру цього робити. По дорозі до приміщення сервісного центру до нього раптово підійшли невідомі люди в цивільному одязі та запропонували пройти до службового кабінету. В приміщенні службового кабінету один із цих осіб представився слідчим ГУ НП у Львівській області, показав своє службове посвідчення та задав запитання чи він, ОСОБА_4 , отримував будь-які грошові кошти в громадянина ОСОБА_7 . Отримавши заперечну відповідь на своє запитання слідчий повідомив, що є ухвала суду на проведення обшуку в приміщенні територіального сервісного центру № 4648. Невідомі дві особи утримували його, ОСОБА_4 за обидві руки та обмежували дії і рухи. Такі зухвалі, грубі і на його думку, протиправні дії викликали різкий стресовий стан, що призвело до погіршення самопочуття, а саме підвищення артеріального тиску та запаморочення в голові і сердечні спазми. ОСОБА_4 неодноразово звертався до присутніх в кабінеті осіб з проханням викликати швидку медичну допомогу, проте вони в цьому постійно зволікали. Оскільки стан самопочуття весь час погіршувався він зробив спробу відкрити вхідні двері до кабінету щоб покликати будь-кого із співробітників територіального сервісного центру, щоб ті викликали швидку. В цей час присутні особи почали застосовувати по відношенню до нього фізичну силу, утримували та викручували йому руки за спину та нанісши декілька ударів по нирках та ззаду по ногах під коліна, повалили його на підлогу знявши при цьому куртку та розбивши вазон в кабінеті. Після цього до кабінету зайшли двоє осіб та слідчий сказав, що вони будуть понятими і продовжив проводити обшук. При допомозі лапми з ультрафіолетовим світлом у нього просвічували долоні правої та лівої рук, а також робили змиви з долоней обох рук на спеціальні тампони. Слідів світіння на руках та на тампонах із змивами не було. Щодо виявлених в зовнішній лівій кишені куртки грошових коштів в сумі 2700 грн., які були помічені спеціальним хімічним препаратом, ОСОБА_4 пояснив, що вказані грошові кошти найбільш ймовірно йому були підкинуті в кишеню в момент коли група осіб в кількості біля шести застосовували по відношенню до нього фізичне насильство, поваливши на підлогу. Він особисто цих грошових коштів до кишені куртки не клав.

Окрім цього, при допиті в судовому засіданні ОСОБА_4 останній вказав, що ухвалу слідчого судді про проведення обшуку в приміщенні територіального сервісного центру № 4648 слідчий йому для особистого ознайомлення не надавав, він особисто цієї ухвали не бачив та з нею не ознайомлювався і її не підписував.

Також ОСОБА_4 зазначив, що йому не відомо було на час проведення обшуку хто саме був понятим, слідчий не повідомляв та не з`ясовував їх анкетні дані. Йому також не було нічого відомо з приводу того хто з інших осіб приймав участь в проведенні слідчої дії, він допускає, що найбільш ймовірно це були оперативні працівники органів СБУ. Протокол обшуку йому для ознайомлення не надавався він його не підписував. З показань ОСОБА_4 в судовому засідання також встановлено, що після того коли його забрала швидка медична допомога обшук в приміщенні службового кабінету слідчим проводився без запрошення та участі будь-кого з інших службових осіб територіального сервісного центру № 4648.

Окрім цього, ОСОБА_4 суду пояснив, що про завершення досудового розслідування йому було оголошено 28 грудня 2016 рок та в цей же день йому надано для ознайомлення письмові документи. Матеріали відеозапису (DVD-R диски) проведення обшуку в приміщенні службового кабінету ТСЦ № 4648 для ознайомлення йому не надавали, вперше цей відеозапис він побачив під час судового засідання 23 червня 2017 року. Аналогічним чином йому при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування не було надано аудіо та відео записи на DVD-R дисках, як додатки до протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які він також вперше побачив під час судового засівання 23 червня 2017 року. Також ОСОБА_4 в своїх показаннях суду зазначив, що при ознайомленні 28 грудня 2016 року з матеріалами кримінального провадження йому не було надано для ознайомлення висновки судових експертиз так, як станом на цей день їх не було завершено. Щодо протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 17 січня 2017 року ОСОБА_4 суду пояснив ці обставини та заперечив факт надання йому для ознайомлення висновків експертиз, ствердивши що він лише підписав цей протокол за пропозицією прокурора та рекомендацією його попереднього захисника. При цьому вказані події мали місце не 17 січня 2017 року в приміщенні прокуратури Львівської області, а 23 січня 2017 року в приміщенні Старосамбірського районного суду Львівської області перед початком підготовчого судового розгляду у даній справі.
ОСОБА_4 , вважає, що жодного кримінального правопорушення він не вчиняв, а щодо нього мала місце провокація злочину з сторони, на його думку, оперативних працівників органів СБУ у Львівській області. Громадянина ОСОБА_7 до подій листопада 2016 року він не знав взагалі, знайомий з ним не був, між ними жодних взаємовідносин не існувало.
У суду не має підстав сумніватися у правдивості показань обвинуваченого, оскільки такі підтверджуються належними та допустимими доказами:

Свідок ОСОБА_9 , суду дав покази, що він працює на посаді старшого експерта Львівського НДЕКЦ МВС України та орієнтовно з жовтня 2016 року, згідно наказу начальника експертного центру, закріплений за територіальним сервісним центром № 4648 (м. Старий Самбір Львівської області) де здійснює свої функціональні обов`язки щодо проведення криміналістичних досліджень транспортних засобів та документів, які їх супроводжують. Через це він з обвинуваченим ОСОБА_4 знайомий та перебуває з ним в службових відносинах. 24 листопада 2016 року перебував на роботі та пригадує, що цього дня проводив експертний огляд автомобіля «Мерседес С-220» за заявою громадянина ОСОБА_7 , який звернувся в сервісний центр для здійснення заміни номерних знаків автомобіля. ОСОБА_7 заповнив заяву про здійснення експертного огляду (дослідження) його транспортного засобу, оплатив грошові кошти за експертизу в сумі 207 грн., після чого він у присутності заявника провів огляд автомобіля «Мерседес С-220» за наслідками якого склав експертний висновок. Номер кузова та двигуна транспортного засобу, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відповідали вимогам закону, будь-яких ознак втручання чи зміни записів не виявлено. Огляд автомобіля ОСОБА_7 проводив біля 30 хвилин. Начальник територіального сервісного центру ОСОБА_4 не давав йому будь-яких вказівок щодо огляду та складення експертного висновку. Чи розмовляв ОСОБА_4 з ОСОБА_7 він не бачив, оскільки після огляду автомобіля ОСОБА_7 одразу пішов здійснювати огляд іншого автомобіля, а коли через певний час повернувся до приміщення сервісного центру довідався про проведення слідчих дій в кабінеті начальника територіального сервісного центру.

Свідок ОСОБА_10 , дав покази, що він працює на посаді спеціаліста сектору організації закупівель Регіонального центру МВС у Львівській області та начальника територіального сервісного центру № 4648 ОСОБА_4 знає по роботі. В його функціональні обов`язки входить забезпечення територіальних сервісних центрів Львівської області спеціальною продукцією, у т.ч. номерними знаками. Номерні знаки для автотранспортних засобів в Регіональному сервісному центрі видаються по накладних уповноваженим службовим особам територіальних сервісних центрів, які закріплені відповідними наказами. Державний номерний знак НОМЕР_1 було видано територіальному сервісному центру № 4648 (м. Старий Самбір) згідно накладної на внутрішнє переміщення від 31 жовтня 2016 року. Вказаний номерний знак видавався ним особисто на загальних підставах. Щодо видачі цього номерного знаку для потреб ТСЦ № 4648 відносно нього жодного тиску чи впливу не чинилось. ОСОБА_4 йому будь-якої грошової винагороди за вказаний номерний знак не обіцяв та з цього приводу між ними розмови взагалі не було. Номерні знаки видаються для потреб територіальних сервісних центрів виходячи із залишку спец продукції у них на завершення кожного робочого дня.

Свідок ОСОБА_8 , дав покази, що він працює головним інженером ДП «Старосамбірське лісове господарство». Обвинуваченого ОСОБА_4 знає як керівника територіального сервісного центру м. Старий Самбір, знайомий з ним впродовж 14 років, охарактеризувати його може виключно з позитивної сторони. В жовтні 2016 року він в територіальному сервісному центрі м. Старий Самбір реєстрував власний автомобіль «Шкода Октавія». В 20-х числах жовтня місця 2016 року він звернувся до ОСОБА_4 з проханням про можливість отримати для свого автомобіля номерний знак з цифрами « НОМЕР_2 ». В ході розмови ОСОБА_4 повідомив, що така серія номерних знаків уже використана, після чого він запитав про можливість отримання номерних знаків з трьома підряд цифрами «8», на що ОСОБА_4 відповів що він спробує довідатись про наявність таких номерних знаків. Через декілька днів в черговій розмові з ОСОБА_4 йому стало відомо, що є в наявності номерний знак з цифрами «6888» та він дав згоду на їх отримання для власного автомобіля. Проте, порадившись дома з дружиною, остання переконала його, що такий номерний знак для їх автомобіля не підходить оскільки спереду цифра «6», а відтак він через пару днів повідомив ОСОБА_4 , що відмовляється брати номерний знак з цифрами «6888». Автомобіль «Шкоду Октавію» він зареєстрував в останніх числах жовтня 2016 року та отримав номерні знаки з цифрами « НОМЕР_3 ».

Свідок ОСОБА_11 дав покази, що він проживає в м. Городок Львівської області. 24 листопада 2017 року зранку біля 10-12 години він разом з своїм сусідом ОСОБА_12 знаходились на вулиці Л.України та в цей час до них під`їхав автомобіль «Фольксваген Поло». Водій, який вийшов з автомобіля, представився працівником СБУ та запропонував їм бути понятими при проведенні слідчих дій. На яких конкретно слідчих діях потрібна була їх участь та місце проведення цих слідчих дій працівник СБУ нічого не говорив і не пояснював. Вони обидва погодились, сіли в автомобіль працівника СБУ та разом поїхали в м. Самбір Львівської області де зупинились біля АЗС та очікували впродовж декількох годин на ще одного працівника СБУ. В подальшому вони поїхали в м. Старий Самбір та в проміжку між 15-16 годинами під`їхали, як йому стало в подальшому відомо, до приміщення МРЕО (територіального сервісного центру). В машині вони не очікували, а одразу в супроводі працівника СБУ зайшли до приміщення сервісного центру в кабінет на дверях якого була вивіска «начальник сервісного центру». Працівник СБУ, який їх супроводжував, до кабінету не заходив. Зайшовши в кабінет побачив там обвинуваченого ОСОБА_4 , якому було погано та він постійно скаржився на стан свого самопочуття, вимагаючи надати йому медичну допомогу. Окрім обвинуваченого, в кабінеті на момент їх приходу був слідчий, людина з відеокамерою проводила відео зйомку та ряд інших осіб, яких він не знав. Поряд з кабінетом бачив двох лікарів швидкої медичної допомоги. Слідчий йому та ОСОБА_12 нічого не пояснював та не роз`яснював що діється, проте вони зрозуміли, що в кабінеті проводять обшук. Разом з ОСОБА_12 вони спостерігали за подіями в кабінеті. В приміщені кабінету було все перевернуто, розбитий вазон на підлозі, земля з вазону розсипана на столі та на підлозі. Також на підлозі лежала чоловіча куртка, якого кольору не пригадує. Кому належала ця куртка йому не відомо, слідчий з цього приводу нічого не говорив. Спочатку слідчий при допомозі іншого працівника, який тримав в руках лампу ультрафіолетового світла, почали просвічувати долоні та пальці правої і лівої рук ОСОБА_4 , який на цей час сидів за своїм столом, а також слідчий робив змиви з долоней і пальців рук. Видимого світіння при дії лампи на долонях і пальцях обидвох рук ОСОБА_4 не було. Також не було видно світіння на тампонах, якими слідчим робились змиви з долоней і пальців рук. Після огляду лікарями швидкої медичної допомоги ОСОБА_4 його забрала швидка. Слідчий продовжив проводити обшук у відсутності ОСОБА_13 в присутності лише понятих та інших працівників, які були разом з слідчим. Слідчий шукав в куртці, яка лежала на підлозі, помічені гроші. З зовнішньої лівої кишені куртки він вийняв гроші купюрами більшістю по 200 гривень в загальній сумі 2700 гривень, які просвічувались іншим працівником лампою та вони світились. Вищевказані купюри слідчий та інший працівник звіряли по номерах з якимось документом, після чого ці купюри помістили в паперовий конверт, який в подальшому було опечатано. Також слідчий просвічував лампою кишеню куртки з якої ним було витягнуто гроші, однак чи світилась кишеня куртки він не пам`ятає. У внутрішніх кишенях куртки також було виявлено інші грошові кошти, які не мали видимого світіння від лампи. Також слідчий в ході проведення обшуку оглядав робочий стіл, сейф та інші місця в приміщенні кабінету. Після завершення обшуку в кабінеті він разом з понятим ОСОБА_12 та працівниками СБУ поїхали в м. Львів де слідчим було складено протокол обшуку, який він підписав.

Крім цього, свідок ОСОБА_11 вказав, що як понятий при проведенні слідчих дій працівниками правоохоронних органів він залучався вперше, раніше ніколи понятим не був. Будь-якої грошової винагороди від працівників СБУ за участь в проведенні слідчої дії він не отримував. Раніше до 24 листопада 2016 року в приміщенні сервісного центру в м. Старий Самбір він ніколи не був. Обвинуваченого ОСОБА_4 раніше не знав, з ним знайомий не був. ОСОБА_4 протоколу обшуку не підписував, оскільки його забрала швидка. Чи роз`яснював слідчий ОСОБА_4 його процесуальні права, зокрема право на захист, він не пригадує.

Аналогічні покази в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_12 , який також залучався понятим при проведенні 24 листопада 2016 року обшуку в приміщенні територіального сервісного центру № 4648. Окрім цього, при допиті свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні також з`ясовано, що в приміщення сервісного центру він зайшов разом з понятим ОСОБА_11 за вказівкою та в супроводі працівника СБУ одразу після того, як працівник СБУ привіз їх на автомобілі до сервісного центру. На цей час обвинувачений ОСОБА_4 , слідчий та інші невідомі йому працівники СБУ були уже в приміщенні кабінету в якому проводився обшук. Моменту коли ОСОБА_4 та слідчий і працівники СБУ заходили з вулиці до приміщення сервісного центру він не бачив. Коли він та ОСОБА_11 зайшли в кабінет побачили, що в кабінеті все перевернуто, розбитий вазон, земля з вазона на підлозі та на столі. На підлозі лежала куртка. Кому вона належала, а ні слідчий, а ні будьхто з інших присутніх осіб нічого не говорили. Яким чином та при яких обставинах куртка опинилась на підлозі йому не відомо. Вважає, що початком слідчої дії (обшуку) є той момент коли він разом з понятим ОСОБА_11 зайшли до кабінету, а що відбувалось до того часу йому не відомо. Хто з присутніх в кабінеті осіб проводив відео зйомку обшуку йому не відомо. Чи роз`яснював слідчий ОСОБА_4 його права та зокрема право на захист він не пригадує. Слідчий оглядав куртку, що лежала на землі та з зовнішньої лівої кишені вийняв гроші в сумі 2700 гривень купюрами більшістю по 200 грн., які світились при освітленні лампою з ультрафіолетовим світлом. На момент огляду слідчим куртки, ОСОБА_4 в кабінеті вже не було, його забрала швидка. Слідчий продовжив проводити обшук у відсутності ОСОБА_13 в присутності лише понятих та інших працівників, які були разом з слідчим. ОСОБА_4 протокол обшуку не підписував. В ході обшуку слідчим було вилучено також певні документи, але які саме він не пригадує. По завершенні обшуку в сервісному центру він разом з ОСОБА_11 та з працівниками СБУ поїхали в м. Львів де слідчий склав протокол обшуку. Слідчий зачитав складений ним протокол обшуку під відеозапис та він разом з другим понятим його підписали. Відеозапис обшуку слідчий для перегляду не надавав та він його не переглядав. Для участі в слідчих діях як понятий залучався вперше.

Свідок ОСОБА_7 суду дав покази, що на даний час проживає з сім`єю в с. Стрільбичі Старосамбірського району. В один із днів в серпні 2016 року, він відпочивав в сауні в м. Старому Самборі де через свого знайомого по імені ОСОБА_14 познайомився з товаришем ОСОБА_14 , якого звали ОСОБА_15 . В ході розмови ОСОБА_14 звернувся з проханням допомоги його товаришу Володі в одній справі. Через 2-3 дня ОСОБА_15 зателефонував, вони домовились про зустріч та в подальшому зустрілись в м. Самборі. ОСОБА_15 повідомив, що йому потрібно допомогти змінити в сервісному центрі м. Старий Самбір номерні знаки на автомобіль «Мерседес», оскільки останній через певні причини сам не в змозі цього зробити. При цьому він запевнив, що будь-яких перешкод в цьому не буде, в сервісному центрі все буде домовлено, всі грошові витрати за заміну номерного знаку він гарантує, а також обіцяв відшкодувати «моральні збитки», тобто оплатити за надану послугу винагороду в сумі 700 доларів США. За вказівкою ОСОБА_15 він спочатку в сервісному центрі звернувся з питанням про зміну номерних знаків до працівника сервісного центру ОСОБА_16 , пояснивши, що має намір змінити номерні знаки на автомобілі на інші з однаковими 4 цифрами. При розмові ОСОБА_16 повідомив, що вартість таких номерних знаків становитиме біля 20 тис. грн. Про результати розмови з ОСОБА_17 він повідомляв ОСОБА_18 , який в подальшому порекомендував йому з цього питання звернутись безпосередньо до начальника сервісного центру ОСОБА_4 . При першій зустрічі та розмові з ОСОБА_4 він повідомив, що хотів би отримати номерні знаки не з числа дорогих, а можливо з трьома однаковими цифрами. Коли ОСОБА_4 повідомив, що в наявності є номерний знак з цифрами «6888», він, тобто ОСОБА_7 погодився на його отримання та одразу спитав про вартість номерного знаку на що отримав від ОСОБА_4 відповідь «сто грам». В один із послідуючих днів після вищевказаної розмови з ОСОБА_4 він зустрівся з ОСОБА_15 на АЗС «ОККО» в м. Самборі. ОСОБА_15 передав йому автомобіль «Мерседес С-220», свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля та довіреність від власника автомобіля громадина ОСОБА_19 на право користування та розпорядження автомобілем. Також цього дня безпосередньо в салоні автомобіля «Мерседес Бенц» на АЗС «ОККО» в м. Самборі ОСОБА_15 передав йому окремо гроші для здійснення оплати за реєстраційні операції в сервісному центрі, а також окремо грошові купюри, що були призначені для передачі ОСОБА_4 . Суму грошей, які призначались згідно вказівки Володі для передачі ОСОБА_4 на момент їх отримання він не знав, гроші не перераховував, вони були зв`язані резинкою та ОСОБА_15 акцентував увагу, що саме цими грошима він повинен «віддячитись» ОСОБА_4 і обов`язково їх йому передати (запхати в кишеню). Отримавши від Володі автомобіль «Мерседес Бенц» та гроші він поїхав до сервісного центру де зайшов в кабінет до начальника ОСОБА_4 та повідомив, що приїхав для заміни номерного знаку автомобіля. Після цього пішов здійснювати реєстраційні операції, провів необхідні оплати за перереєстрацію та експертне дослідження, автомобіль було оглянуто експертом. Отримавши номерні знаки він побачив на вулиці ОСОБА_4 та підійшов до нього щоб передати гроші, оскільки був впевнений, що з ним все домовлено як запевняв ОСОБА_15 . Він спробував передати ОСОБА_4 гроші, той його руку з грошима відвів в сторону, проте він незамітно впхав йому гроші до кишені, а сам одразу пішов в напрямку автомобіля щоб прикручувати номерні знаки. Підійшовши до автомобіля побачив, що до ОСОБА_4 підбігли незнайомі йому люди в цивільному одязі, у тому числі і ті, яких він раніше бачив з ОСОБА_15 . Вони почали ОСОБА_4 утримувати за руки і він в цей момент зрозумів, що діється щось не так, як йому розповідав ОСОБА_15 . Група людей які підбігли до ОСОБА_4 , утримуючи його за руки, завели до приміщення сервісного центру. В один із наступних днів після 24 листопада 2016 року в м. Городок Львівської області на авто заправці ОСОБА_15 дав йому раніше обіцяну винагороду в сумі 700 доларів США, проте вказану суму він повернув назад Володі приблизно через тиждень в м. Львові, оскільки зрозумів, що була «підстава» та для себе зробив висновок що йому «брудних» грошей не потрібно.

Також свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що автомобіль «Мерседес Бенц С-220» на якому він 24 листопада 2016 року в сервісному центрі м. Старого Самбора здійснював заміну номерних знаків йому не належить та ніколи не належав. Цей автомобіль йому було надано ОСОБА_18 , який, як пізніше він зрозумів, має відношення до органів СБУ. Він у своєму користуванні має автомобіль на польській реєстрації. Нотаріальної довіреності від 13 вересня 2016 року від громадянина ОСОБА_19 на право користування та розпорядження автомобілем «Мерседес Бенц С-220», реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 він ніколи не отримував та не мав в цьому жодної необхідності. У вищевказаний день в м. Львові у нотаріуса, якою посвідчена довіреність, він не був. Громадянина ОСОБА_19 взагалі не знає, з цією особою не знайомий та ніколи не спілкувався. Автомобіль «Мерседес Бенц С-220» в його користуванні був лише один день, а саме 24 листопада 2016 року після чого його знову забрав працівник СБУ ОСОБА_15 . Також ОСОБА_15 забрав нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

24 листопада 2016 року в м. Самборі в приміщенні відділу Мостиського МРВ УСБУ у Львівській області за адресою: м. Самбір вул. Степана Бандери, 4 в період часу з 12.45 год. до 13.15 год. він не був, при ньому в цей час слідчим помічення грошових коштів не проводилось. Про те, що грошові кошти, які за вказівкою ОСОБА_18 він мав передати ОСОБА_4 , були поміченими спеціальним хім. препаратом, він не знав. Він ніяких особистих грошових коштів в сумі 2700 гривень для помічення з метою послідуючої передачі працівникам поліції не надавав, а також у вищевказаному приміщенні від них не отримував. Гроші, які призначались для передачі ОСОБА_4 , йому надав ОСОБА_15 в автомобілі на території АЗС «ОККО» в м. Самборі.

Начальника сервісного центру ОСОБА_4 він раніше не знав, знайомий з ним не був. До 24 листопада 2016 року в сервісному центрі ( МРЕВ ) м. Старого Самбора він ніколи не був, жодного разу не здійснював реєстрації чи перереєстрації транспортних засобів. До 24 листопада 2016 року він спілкувався з ОСОБА_4 один раз, та другий раз безпосередньо 24 листопада 2016 року. ОСОБА_4 в нього жодних грошових коштів не вимагав, гроші він передав по вказівці людей, які йому доручали це зробити, оскільки вони запевнили що все домовлено. ОСОБА_4 нічого не говорив, що є будь-які проблеми в отриманні номерного знаку для автомобіля. Жодних особистих претензій до ОСОБА_4 у нього ніколи не було та немає.

Заяву про надання згоди на співробітництво з працівниками правоохоронних органів, яка датована 06 жовтня 2016 року, він писав на вимогу ОСОБА_18 після 24 листопада 2016 року, оскільки той переконував, що таку заяву потрібно написати, щоб він не мав ніяких особистих проблем в подальшому. В чому повинні були полягати ці проблеми йому не відомо. Заяву він передав ОСОБА_18 , а не слідчому.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні відмовився від надання показів щодо себе на підставі ст. 63 Конституції України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011від 20.10.2011р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення на підтвердження висунутого ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст. 369-2 КК України подано до суду наступні письмові документи (докази):

- витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування згідно якого вбачається, що 05 жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження № 0000888 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 14, ч.3 ст. 368 КК України (а.с. 1);

- лист Управління СБУ у Львівській області № 62/14/2-2159 від 05.2016 року на ім`я заступника начальника ГУ Національної поліції у Львівській області начальника слідчого управління з рапортом о/у Управління СБУ ОСОБА_20 від 05.10.2016 року щодо можливих кримінальних правопорушень в діях службових осіб територіального сервісного центру № 4648 (а.с.7-8,9-10);

- заява ОСОБА_7 від 06.10.2016 року на ім`я слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_21 про надання згоди на співробітництво з працівниками правоохоронних органів для документування злочинної діяльності службових осіб ТСЦ № 4648 (а.с. 11);

- постанова слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_21 від 06 жовтня 2016 року про відмову у визнанні потерпілим, згідно якої у кримінальному провадженні № 0000888 прийнято рішення про відмову у визнанні ОСОБА_7 потерпілим (а.с. 16-17);

- протокол огляду та ідентифікації грошових коштів від 24.11.2016 року та фотокопії грошових купюр (а.с. 25-31);

- протокол обшуку від 24.11.2016 року з двома CD-R дисками відео обшуку та відео зачитування протоколу обшуку (а.с. 35-40);

- постанова слідчого від 25.11.2016 року про визнання предметів речовими доказами (а.с. 60-61);

- документи щодо перереєстрації автомобіля ОСОБА_7 в ТСЦ № 4648 24.11.2016 року, а саме квитанція терміналу ПТ «Банк Січ» від 24.11.2016 року, заява № від 24.11.2016 року, реєстраційна картка транспортного засобу, нотаріальна довіреність від 13.09.2016 року, акт огляду транспортного засобу та реєстраційних документів № 425 від 24.11.2016 року, висновок експертного дослідження від 24.11.2016 року ( а.с. 140-144);

- постанова слідчого від 09.12.2016 року про визнання речовим доказом (а.с. 138-139);

- лист в.о. директора регіонального сервісного центру МВС у Львівській області ОСОБА_22 № 31/13- 4358 від 21.12.2016 р. про порядок переміщення номерних знаків з РСЦ до ТСЦ та інформація щодо переміщення номерного автомобільного знаку НОМЕР_1 до ТСЦ № 4648 з копією накладної на внутрішнє переміщення № 7 від 31.10.2016 р. (а.с. 191-192);

- копія наказу № 100 о/с від 31.08.2016 року в.о. директора регіонального сервісного центру МВС у Львівській області ОСОБА_22 про призначення ОСОБА_4 на посаду начальника ТСЦ № 4648 (на правах відділу, м. Старий Самбір) регіонального сервісного центру МВС у Львівській області (а.с. 92);

- довідка в.о. директора регіонального сервісного центру МВС у Львівській області ОСОБА_22 від 30.11.2016 р. про те, що 24.11.2016 року начальник ТСЦ № 4648 ОСОБА_4 перебував на роботі (а.с.96);

- посадова інструкція начальника територіального сервісного центру № 4648 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області ОСОБА_4 (а.с. 117-123);

- Положення про територіальний сервісний центр № 4648 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області (а.с. 98-103);

- висновок № 6084 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29 грудня 2016 року (експертиза куртки) (а.с.) 169-170;

- висновок № 6085 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29 грудня 2016 року (експертиза змивів обох рук ОСОБА_4 ) ( а.с. 156-157);

- висновок № 6086 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29 грудня 2016 року (експертиза грошових купюр) (а.с. 150-151);

- висновок № 6087 криміналістичної судово-технічної експертизи друкарських форм (грошових купюр) (а.с. 162-164) ;

- протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 30.11.2016 року з DVD-R диском аудіо та відео записів (а.с. 218-222);

- протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 06.12.2016 року з DVD-R диском аудіо записів (а.с. 223-233);

Заслухавши показання свідків, показання обвинуваченого, дослідивши під час судового розгляду письмові докази, надані стороною обвинувачення в підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 , оглянувши та дослідивши в судовому засіданні відеозапис проведення обшуку та аудіо записи і відеозапис проведених в ході досудового розслідування негласних слідчих (розшукових) дій, заслухавши з цього приводу думки, зауваження та заперечення сторін, а також розглянувши та перевіривши доводи сторони захисту, викладені в поданих до суду клопотаннях щодо недопустимості ряду доказів суд вважає:

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 05 жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження № 0000888 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 368 КК України. У витягу зазначено, що службові особи однієї з державних установ, використовуючи своє службове становище за змовою у групі осіб, вимагають неправомірну вигоду у розмірі 200 доларів США за прийняття управлінських рішень. При цьому з наданого витягу жодним чином не можливо зробити ні припущення, ні висновок про те, що внесена до ЄРДР інформація стосується територіального сервісного центру № 4648 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області чи будь-кого із службових осіб цієї установи.

Обвинуваченому ОСОБА_4 згідно обвинувального акту, складеного та затвердженого 28 грудня 2016 року, висунуто обвинувачення за ч.2 ст. 369-2 КК України. Проте, стороною обвинувачення не надано суду доказів, що відомості про вказане кримінальне правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_4 , внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч.1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не більше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про обставини вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Частиною 4 ст. 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Оглянутим та дослідженим судом лист Управління СБУ у Львівській області № 62/14/2-2159 від 05.10.2016 року на ім`я заступника начальника ГУ Національної поліції у Львівській області начальника слідчого управління з рапортом о/у Управління СБУ ОСОБА_20 від 05.10.2016 року щодо можливих кримінальних правопорушень в діях службових осіб територіального сервісного центру № 4648 з`ясовано, що вони були підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, відомості які містяться у листі та рапорті в ході досудового розслідування та судового розгляду свого об`єктивного підтвердження не знайшли. Жодним чином стороною обвинувачення в ході судового розгляду не доведено обставини, що службові особи ТСЦ № 4648 за змовою групою осіб «налагодили схему протиправного отримання грошових коштів від громадян України», «вимагають у громадянина ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 200 доларів США за не перешкоджання в оформленні транспортного засобу марки Мерседес С-220, а також за надання сприяння в отриманні державних номерних знаків з рядом однакових цифр».

Як на доказ винуватості ОСОБА_4 прокурор покликається на заяву ОСОБА_7 від 06 жовтня 2016 року про надання ним добровільної згоди на співробітництво з працівниками правоохоронних органів по документуванню злочинної діяльності службових осіб територіального сервісного центру № 4648. Оглядом та дослідженням в суді цієї заяви, яка на думку сторони обвинувачення є доказом, судом встановлено, що заява в належному законом порядку не зареєстрована, вона не містить жодних реквізитів реєстраційного документа в системі правоохоронних органів, в ній немає будь-якої резолюції відповідної посадової особи правоохоронного органу, якому ця заява адресована, а відтак така заява жодним чином не відповідає вимогам поняття «офіційний документ» згідно примітки до статті 358 КК України. Більше того свідок ОСОБА_7 з цього приводу пояснив суду, що заяву про надання згоди на співробітництво з працівниками правоохоронних органів, яка датована 06 жовтня 2016 року, він писав на вимогу співробітника СБУ по імені ОСОБА_15 після 24 листопада 2016 року, оскільки той переконував, що таку заяву потрібно написати, щоб він не мав ніяких особистих проблем в подальшому. В чому повинні були полягати ці проблеми йому не відомо. Заяву він передав ОСОБА_18 , а не слідчому.

Згідно постанови слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_21 від 06 жовтня 2016 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні органом досудового розслідування прийнято рішення про відмову у визнанні ОСОБА_7 потерпілим оскільки, як вважає слідство, йому не спричинено моральної, фізичної або матеріальної шкоди. Вказаний процесуальний документ фактично є підтвердженням показань свідка ОСОБА_7 про те, що грошові кошти в сумі 2700 грн. йому не належали, це не були його особисті гроші та він ніяких особистих грошових коштів в сумі 2700 гривень для помічення з метою послідуючої передачі, працівникам поліції не надавав, Гроші, які призначались для передачі ОСОБА_4 , йому надав 24.11.2016 року працівник СБУ по імені ОСОБА_15 в автомобілі на території АЗС «ОККО» в м. Самборі.

В судовому засіданні стороною обвинувачення як доказ надано протокол огляду та ідентифікації грошових коштів від 24 листопада 2016 року та фотокопії грошових купюр номіналом по 200 грн. та 50 грн. З цього приводу стороною захисту до суду подано письмове клопотання про визнання такого доказу недопустимим та ухвалення рішення щодо неможливості його використання при прийнятті судового рішення у справі. Дослідивши протокол огляду та ідентифікації грошових коштів від 24 листопада 2016 року та перевіривши мотиви та підстави заявленого в цій частині клопотання сторони захисту суд зазначає, що відомості, які занесені до протоколу огляду та ідентифікації грошових купюр від 24.11.2016 року викликають обґрунтований сумнів в їх достовірності. Зокрема, в протоколі слідчим зазначено місце проведення процесуальної дії «приміщення Мостиського МРВ УСБУ у Львівській області, що за адресою м. Самбір вул. С.Бандери, 4» в той час як місцем складення протоколу зазначено м. Львів. В описовій частині протоколу зазначено про «проведення огляду та ідентифікації грошових коштів в сумі 2700 грн., добровільно наданих ОСОБА_7 ». Вказано, що «надані заявником» гроші в сумі 2700 грн. після оброблення спец хімпрепаратом «повернуто ОСОБА_7 для подальшого використання їх під час проведення заходів». Будучи допитаним в судовому засіданні з приводу вищевказаних обставин ОСОБА_7 , категорично заперечив відомості, які відображено слідчим у протоколі огляду та ідентифікації грошових коштів від 24 листопада 2016 року. Пояснив суду, що 24 листопада 2016 року в період часу з 12.45 годин до 13.15 годин в приміщенні Мостиського МРВ УСБУ у Львівській області за адресою с. Самбір вул. С.Бандери, 4 він не був взагалі, його туди ніхто не викликав та не запрошував, при його присутності грошові кошти не помічались. Він також категорично заперечив занесені слідчим в протокол відомості про те, що саме він добровільно надав кошти в сумі 2700 грн., а після поміщення отримав їх назад для подальшого використання. Ствердив, що працівникам правоохоронних органів 24 листопада 2016 року ніяких власних грошових коштів не надавав. Грошові кошти, які в подальшому він повинен був передати обвинуваченому ОСОБА_4 він отримав цього дня, тобто 24 листопада 2016 року від працівника органів СБУ по імені Володимир на території АЗС «ОККО» в м. Самборі Львівської області. При цьому, на момент передачі грошових коштів ОСОБА_18 , він взагалі не знав яка сума грошей йому передана.
До протоколу огляду та ідентифікації грошових коштів від 24.11.2016 року прокурором у справі долучено фотокопії грошових купюр номіналом по 200 грн. (13 шт.) та номіналом по 50 грн. (2шт.). При цьому в самому тексті протоколу процесуальної дії не відображено інформації, що ці фотокопії є додатками до протоколу, а також такої інформації не міститься на аркушах паперу А-4 з фотокопіями купюр. Фотокопії грошових купюр в порушення вимог ч. 3 ст. 105 КПК України не засвідчені підписами слідчого, яким проводилась процесуальна дія. Вищезазначене є свідченням того, що вказана процесуальна дія не відповідає та проведена з порушенням вимог ст. ст. 103 - 105 КПК України.
Дослідженням в суді протоколу обшуку від 24 листопада 2016 року приміщення ТСЦ № 4648 та DVD-R дисків з відеозаписом проведення цієї слідчої дії, а також перевіркою заявленого в цій частині стороною захисту клопотання про недопустимість такого доказу і неможливість його використання при ухваленні судового рішення судом з`ясовано, що в порушення вимог ч.7 ст. 223 КПК України вона була розпочата та проводилась без участі понятих. Аналізуючи зміст відеозапису видно, що присутність понятих при проведенні слідчої дії була забезпечена як мінімум через 12 хв. 11 сек. після початку її проведення (це без врахуванням часового інтервалу між першою та другою частинами відеозапису, оскільки на відео не відображено дійсний реальний час відео зйомки).

Вищезазначені обставини про те, що поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не були своєчасно залучені до слідчої дії (обшуку) об`єктивно стверджуються їх особистими показаннями в судовому засіданні, так як кожен з них підтвердив, що до кабінету вони зайшли в супроводі працівника СБУ в той момент коли в кабінеті було все розкинуто, куртка лежала на підлозі.

Зміст протоколу обшуку та зміст відеозапису цієї слідчої дії в частині присутності понятих не відповідають один одному. Зокрема, в протоколі вказано відомості про понятих, а на відеозапису слідчий взагалі не зазначає жодної інформації про залучення понятих, не називає їх анкетні дані, не роз`яснює їх процесуальні права і обов`язки та взагалі не доводить до відома обвинуваченого ОСОБА_4 про залучення понятих.

Окрім цього, дослідивши в судовому засіданні зміст протоколу обшуку та зміст відеозапису проведення цієї слідчої дії, суд зазначає, що слідчим не роз`яснювались процесуальні права підозрюваній особі щодо якої проводився обшук ( ОСОБА_4 ), у т.ч. право знати у вчиненні якого конкретно кримінального правопорушення він підозрюється; право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої процесуальні права; право на захист; право не говорити нічого з приводу підозри проти нього або у будь-який момент відмовитись відповідати на запитання та ряд інших, тобто грубо порушено його конституційні права, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК України, ст. 63 Конституції України.

В порушення вимог ст. 71, ч. 1 ст. 236 КПК України, а ні в протоколі слідчої дії, а ні в ході її проведення не зазначено жодних відомостей про особу, яка залучалась для надання технічної допомоги, а саме проведення відео фіксації ходу слідчої дії. Аналогічним чином при проведенні слідчої дії (згідно змісту відеозапису) слідчим не вказано жодної інформації щодо цілого ряду інших осіб, які були учасниками цієї слідчої дії.

В порушення вимог ч. 3 ст. 236 КПК України слідчим не пред`явлено (не оголошено в повному об`ємі) підозрюваній особі, тобто ОСОБА_4 , зміст ухвали суду та не надано її копії. Протокол обшуку не підписаний, а ні обвинуваченим ОСОБА_4 , а ні будь-яким ким із інших посадових осіб територіального сервісного центру № 4648. Більше того, із змісту відеозапису слідує, що після того як ОСОБА_4 забрала швидка медична допомога, слідчим не було запрошено до участі в слідчій дій будь-кого з інших відповідальних посадових осіб ТСЦ № 4648, а обшук продовжувався у присутності лише оперативних працівників та понятих.

Враховую вищезазначене, беручи до уваги показання свідків та проаналізувавши обставини та хід проведення вказаної слідчої дії суд приходить до переконання, що протокол обшуку приміщення територіального сервісного центру № 4648 від 24 листопада 2016 року з доданими двома DVD-R дисками відеозапису проведення обшуку є недопустимим доказом, оскільки вказана процесуальна дія виконана з порушенням суттєвих умов її проведення, з порушенням права особи на захист, а також з порушенням процесуальних прав особи, зокрема правом бути повідомленим про своє право відмовитись від давання показань та відповідати на запитання.

Суд приймає до уваги також посилання сторони захисту, викладені у відповідному письмовому клопотанні, про те, що речові докази у справі, а саме грошові купюри в сумі 2700 грн., вилучені при проведенні обшуку, не відповідають вимогам допустимості доказів та не можуть бути використані при ухваленні судового рішення у справі, оскільки вони є похідними від первинних доказів, а саме протоколу огляду та ідентифікації грошових коштів від 24.11.2016 року та протоколу обшуку приміщення територіального сервісного центру № 4648 від 24.11.2016 року.

Окрім цього, стороною захисту до суду подано письмове клопотання про визнання недопустимими доказами та неможливість їх використання при прийнятті судового рішення речових доказів, а саме куртки обвинуваченого ОСОБА_4 та обеззолених фільтрів із змивами з правої та лівої руки, оскільки такі докази здобуті з порушенням порядку визначеного КПК України. Так, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України визначено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучено законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Частиною 3 ст. 168 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша уповноважена особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копію якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої воно було вилучено. Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається та в ході судового розгляду підтверджено, що органом досудового розслідування після вилучення при проведенні обшуку предметів те речей щодо яких судом не було надано дозволу на їх вилучення, в порушення вищевказаних норм кримінального процесуального законодавства України не складено протоколу тимчасового вилучення майна та не накладено на нього арешт.

Відтак вищезазначені обставини та порушення вимог кримінального процесуального законодавства України дають достатні підстави твердити, що запропоновані стороною обвинувачення речові докази (куртка, обеззолені фільтри із змивами з правої та лівої руки обвинуваченого ОСОБА_4 ) суперечать вимогам КПК України щодо встановленої процедури їх отримання, а тому є достатні підстави для ухвалення рішення про неможливість їх використання при ухваленні судом рішення у зазначеному кримінальному провадженні.
Згідно висновку № 6084 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29.12.2016 року об`єктом експертного дослідження була куртка обвинуваченого ОСОБА_4 .

Згідно висновку № 6085 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29.12.2016 року об`єктом експертного дослідження були обеззолені фільтри із змивами з лівої та правої руки обвинуваченого ОСОБА_4 .

Вищезазначені речі, які визнано у справі речовими доказами, вилучено в ході проведення 24 листопада 2016 року обшуку в приміщенні територіального сервісного центру № 4648. Обшук здійснювався на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду Львівської області ОСОБА_23 від 24.11.2016 року. Проте, куртка обвинуваченого ОСОБА_4 та обеззолені фільтри із змивами з лівої та правої руки обвинуваченого не входили до переліку щодо якого ухвалою суду було надано прямий дозвіл на їх відшукання при проведенні обшуку. Оскільки речові докази куртка та обеззолені фільтри із змивами правої та лівої руки обвинуваченого ОСОБА_4 отримані та використані у справі з порушенням вимог ч. 7 ст. 236, ч. 3 ст. 168, ч. 5 ст. 171 КПК України вони є недопустими доказами в розумінні ст. ст. 86,87 КПК України.

Згідно висновків № 6086 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29.12.2016 року та № 6087 криміналістичної судово-технічної експертизи друкарських форм від 29.12.2016 року об`єктом експертного дослідження були грошові кошти в сумі 2700 грн. купюрами номіналами по 200 грн.(13 шт.) та по 50 грн. (2 шт.). З матеріалів справи слідує, що грошові кошти у вищевказаній сумі органом досудового розслідування залучені до провадження відповідно до протоколу огляду та ідентифікації грошових коштів від 24.11.2016 року та в подальшому цього ж дня їх виявлено за наслідками проведення обшуку в приміщенні ТСЦ № 4648 згідно протоколу обшуку від 24.11.2016 року. В судовому засіданні досліджено питання щодо належності та допустимості цих доказів (протокол огляду та ідентифікації грошових коштів від 24.11.2016 року, протокол обшуку від 24.11.2016 року) та суд прийшов до переконання про наявність достатніх підстав щодо визнання цих доказів недопустимими і неможливість їх використання при ухваленні в справі судових рішень.

Висновки №№ 6084,6085,6086 криміналістичних експертиз речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29.12.2016 є похідними від зазначених вище доказів, а саме протоколу обшуку від 24.11.2016 року в приміщенні ТСЦ № 4648, постанови слідчого від 25.11.2016 року про визнання куртки ОСОБА_4 речовим доказом та постанови слідчого від 09.12.2016 року про визнання обеззолених фільтрів із змивами з правої та лівої руки ОСОБА_4 речовим доказом. Висновок № 6087 криміналістичної судово-технічної експертизи друкарських форм від 29.12.2016 року також є похідним від первинних запропонованих стороною обвинувачення доказів, а саме протоколу огляду та ідентифікації грошових коштів від 24.11.2016 року, протоколу обшуку в приміщенні ТСЦ № 4648 від 24.11.2016 року, постанови слідчого від 25.11.2016 року про визнання грошових коштів в сумі 2700 грн. речовими доказами.

У зв`язку з цим зазначені вище висновки експертиз відповідно до змісту вимог ст. ст. 86, 87 КПК України також є недопустимими доказами, оскільки отримані не у відповідності до порядку, встановленому КПК України та отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Окрім цього, з змісту висновку № 6087 криміналістичної судово-технічної експертизи друкарських форм від 29.11.2016 року, який досліджено в судовому засіданні, вбачається, що резолютивна частина цього висновку повністю та докорінно відрізняється від змісту постанови про її призначення, описової частини та в цілому не відповідає іншим матеріалам судової справи. Зокрема, згідно зазначеного висновку слідує, що експертом надано висновки зовсім по інших грошових купюрах ніж тих, що слідством було залучено до кримінального провадження згідно протоколу огляду та ідентифікації грошових купюр від 24.11.2016 року та тих, що виявлені при проведенні обшуку згідно протоколу обшуку від 24.11.2016 року. Тим самим, висновок № 6087 криміналістичної судово-технічної експертизи друкарських форм від 29.11.2016 року не відповідає вимогам ст. ст. 101,102 КПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 101 КПК України визначено, що висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Окрім цього, відповідно до змісту протоколу обшуку від 24.11.2016 року при огляді з допомогою лампи ультрафіолетового випромінювання долоней та пальців правої і лівої руки ОСОБА_4 слідів світіння спецхімпрепарату «Промінь-1» виявлено не було. Також не було виявлено таких слідів світіння цього спецхімпрепарату на обеззолених фільтрах при допомозі яких робились змиви з правої та лівої руки у ОСОБА_4 . Проте, у висновку № 6085 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29.12.2016 року зазначено, що «на наданих для дослідження дисках фільтрувального паперу, якими проводили змиви обох рук ОСОБА_4 , є нашарування спеціальної хімічної речовини, яка має спільну родову належність з наданим зразком СХР «Промінь-1». Вищенаведене дає підстави зробити висновок, що відомості, які в цій частині містяться в протоколі обшуку від 24.11.2016 року та відомості, які містяться у висновку експерти № 6085 за своїм змістом докорінно відрізняються, є суперечливими, а відтак висновок експертизи № 6085 викликає обґрунтований сумнів в його достовірності. Жодним чином ця розбіжність, а ні органом досудового розслідування, а ні стороною обвинувачення не спростована та не усунута.
У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі "Вагbега, Меssеgи аnd Jаbагdо v. Sраіn" від 06.12.1998р. Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали свої справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного ("Вагbега, Меssеgи аnd Jаbагdо v. Sраіn", judgment of December 1988, Sегіеs А по.146, р.33, & 77").
Із оглянутих в судовому засіданні протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 30.11.2016 року та від 06.12.2016 року, прослуханих в судовому засіданні записів аудіо розмов та переглянутих відеозаписів розмов між обвинуваченим та іншими особами та свідком у справі ОСОБА_7 , суд не вбачає жодних підстав зробити висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_4 мав будь-який намір чи тим більше вчиняв будь-які протиправні дії, що виражалися б в пропозиції та обіцянці здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за неправомірну вигоду для себе чи третьої особи.

В ході судового розгляду справи та зокрема при допиті в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 з`ясовано, що в порушення вимог ч. ч. 2,3 ст. 290 КПК України органом досудового розслідування при відкритті матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 не було надано доступу та можливості ознайомлення з змістом відеозапису обшуку, з змістом аудіо та відеозаписів проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Підтвердженням цьому є оглянутий та досліджений судом протокол про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 28 грудня 2016 року, згідно якого зазначено, що обвинуваченому цього дня надано для ознайомлення лише письмові документи в 1 томі на 247 аркушах з якими він ознайомився в період часу з 14.00 годин до 15.00 годин. Жодних відомостей про надання для ознайомлення інших матеріалів (доказів), у т.ч. аудіо та відео матеріалів в протоколі не зазначено.

Також із показань обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні з`ясовано, що стороною обвинувачення не забезпечено належного ознайомлення обвинуваченого з матеріалами судових експертиз №№ 6084,6085,6086,6087 від 29 грудня 2016 року. Зокрема, з матеріалів справи слідує, що усі вищевказані висновки експертиз завершені 29 грудня 2016 року, тобто по закінченні досудового розслідування. З наданих суду підтверджуючих документів вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_4 про завершення досудового розслідування було оголошено 28 грудня 2016 року та цього ж дня згідно протоколу від 28.12.2016 року в період часу з 14.00 годин до 15.00 годин надано для ознайомлення матеріали провадження (письмові документи) в 1 томі на 247 аркушах. Ознайомитись цього дня обвинувачений з висновками вищевказаних експертиз жодним чином не міг, оскільки станом на 28 грудня 2016 року експертизи не були завершені та їх не могло бути в розпорядженні органу досудового розслідування. В судовому засіданні процесуальним прокурором у справі надано для ознайомлення та долучено до суду протокол від 17 січня 2017 року про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Згідно цього протоколу зазначено, що ОСОБА_4 «17 січня 2017 року у приміщенні прокуратури Львівської області за адресою м. Львів, проспект Шевченка, 23 у період часу з 10.30 до 10.45 год.» надано для ознайомлення висновки експертиз №№ 6084,6085,6086,6087 від 29.12.2017 року. Будучи допитаним з цього приводу в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 категорично заперечив ці обставини, заперечив факт надання йому для ознайомлення висновків експертиз, ствердивши, що він лише підписав цей протокол за пропозицією прокурора та рекомендацією його попереднього захисника. При цьому вказані події мали місце не 17 січня 2017 року в приміщенні прокуратури Львівської області, а 23 січня 2017 року в приміщенні Старосамбірського районного суду Львівської області перед початком судового розгляду справи.
Зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок, що стороною обвинувачення допущено в цій частині грубі порушення вимог ч.ч. 11, 12 ст. 290 КПК України згідно з якими сторони кримінального провадження зобов`язані здійснити відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Аналогічна правова позиція з цього приводу закріплена в Постанові Верховного суду України № 671/463/15-к від 16 березня 2017 року.

Згідно листа в.о. директора регіонального сервісного центру МВС у Львівській області ОСОБА_22 № 31/13- 4358 від 21.12.2016 р. про порядок переміщення номерних знаків з РСЦ до ТСЦ з наданою інформацією щодо переміщення номерного автомобільного знаку НОМЕР_1 до ТСЦ № 4648 з копією накладної на внутрішнє переміщення № 7 від 31.10.2016 р. вбачається, що номерний автомобільний знак НОМЕР_1 з Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області до територіального сервісного центру № 4648 м. Старий Самбір було передано ще 31 жовтня 2016 року.

Відповідно до квитанції терміналу ПТ «Банк Січ» від 24.11.2016 року ОСОБА_7 провів оплату за здійснення реєстраційної операції по перереєстрації автотранспортного засобу о 14:58:40 год. в сумі 490,09 грн. та 10,00 грн. комісія.

Згідно висновку експертного дослідження №14/4648/272 від 24.11.2016 року вбачається, що в автомобілі «Мерседес Бенц С-220» номерний знак НОМЕР_4 з яким ОСОБА_7 24.11.2016 року звернувся до ТСЦ № 4648 для перереєстрації у зв`язку із заміною номерного знаку номер кузова не змінювався, бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу, змін у записах та бланку не виявлено.

Згідно нотаріально посвідченої копії довіреності від 13 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_19 , мешканець с . Головецько Сколівського району Львівської області цією довіреністю уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси як власника транспортного засобу, що пов`язані з його володінням, користуванням та розпорядженням. Допитаний в суді з приводу цієї довіреності свідок ОСОБА_7 вказав, що нотаріальної довіреності від 13 вересня 2016 року від громадянина ОСОБА_19 на право користування та розпорядження автомобілем «Мерседес Бенц С-220», реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 він ніколи не отримував та не мав в цьому жодної необхідності. У вищевказаний день в м. Львові у нотаріуса, якою посвідчена довіреність, він не був. Громадянина ОСОБА_19 взагалі не знає, з цією особою не знайомий та ніколи не спілкувався.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

Частиною 2 ст. 84 КПК України визначено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частиною 2 цієї ж статті КПК України визначено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит;
Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, заслухавши показання обвинуваченого, свідків, дослідивши всі фактичні обставини справи, перевіривши доводи поданих стороною захисту клопотань про визнання доказів недопустимими, суд, з врахуванням вищенаведених норм чинного кримінального процесуального законодавства України, приходить до переконання про наявність достатніх підстав щодо прийняття рішення про недопустимість ряду наданих стороною обвинувачення доказів і неможливість їх використання при ухваленні судового рішення по справі, а саме:

- протоколу огляду та ідентифікації грошових коштів від 24 листопада 2016 року та фотокопії грошових купюр номіналом по 200 грн. та 50 грн;

- протоколу обшуку приміщення ТСЦ № 4648 від 24 листопада 2016 року та два DVD-R диски з відеозаписом проведення обшуку та відеозаписом зачитування протоколу обшуку;

- речових доказів (грошові кошти в загальній сумі 2700 грн., номіналами 13 купюр по 200 грн. та 2 купюри по 50 грн., долучені до матеріалів кримінального провадження згідно постанови від 25 листопада 2016 року;

- речових доказів (куртка обвинуваченого ОСОБА_4 , яка долучена до матеріалів кримінального провадження згідно постанови від 25 листопада 2016 року;

- речових доказів (обеззолені фільтри із змивами з правої та лівої руки обвинуваченого ОСОБА_4 , які долучені до матеріалів кримінального провадження згідно постанови від 09 грудня 2016 року;

- висновку № 6084 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29 грудня 2016 р.;

- висновку № 6085 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29 грудня 2016 р.;

- висновку № 6086 криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 29 грудня 2016 р.;

- висновку № 6087 криміналістичної судово-технічної експертизи друкарських форм від 29 грудня 2016 р.;

- протоколу за результатами проведення негласних слідчих дій від 30 листопада 2016 року з доданими аудіо записами на DVD-R диску;

- протоколу за результатами проведення негласних слідчих дій від 06 грудня 2016 року з доданими аудіо та відеозаписами на DVD-R дисках.

Дослідивши фактичні обставини справи та зокрема проаналізувавши показання свідка ОСОБА_7 щодо обставин отримання ним нотаріально завіреної довіреності на автомобіль «Мерседес Бенц С-220», щодо обставин користування ним цим автомобілем, щодо обставин виплати йому працівниками СБУ винагороди в сумі 700 доларів США та ряд інших встановлених в ході судового розгляду обставин, суд приходить до переконання, що з сторони працівників правоохоронних органів похідною була ініціатива вчинення злочину. ОСОБА_7 не був ініціатором виявлення та документування можливих протиправних дій службових осіб ТСЦ № 4648. Ця ініціатива походила виключно з сторони оперативних працівників органів СБУ. В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово наголошувалось, що такі дії правохоронних органів суперечать вимогам закону. Зокрема, такі правові позиції Європейського суду з прав людини викладено у справах «Раманаускас проти Литви» рішення від 5 лютого 2008 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» рішення від 09 червня 1998 року, «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів» рішення від 23 квітня 1997 року та ряді інших.

Провокація злочину є недопустимою з огляду на правову позицію Верховного Суду України, викладену в узагальненні цього суду від 01.01.2008 року про «Практику розгляду судами справ про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», в якому Верховний суд України вказує на обов`язковість застосування судової практики ЄСПЛ при проведені досудового слідства, а відтак судам при розгляді таких справ необхідно перевіряти, чи не було з боку працівників міліції та їхніх довірених осіб підбурювання та організації придбання і збуту наркотичного засобу. Суспільним інтересом не можна виправдати використання доказів, здобутих шляхом підбурювання до такої діяльності з боку працівників правоохоронних органів.

В ст.7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до загальних принципів судочинства визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведення її вини, а обвинувальний вирок може грунтуватися тільки на переконливих та безспірних доказах.

Обов`язок доказування обставин,передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків передбачених ч. 1 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого ( ч. 1 ст. 92 КПК України).

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які не містять даних про фактичні обставини справи, або на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Статтею 17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 цього Кодексу ухвалюється виправдувальний вирок.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 "Зі змінами внесеними постановами від 04.06.1993 року №3 та від 03.12.1997 року №12", 30.05.2008 р. №6 « Про виконання судами України законодавства і постанов пленуму ВС України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» . У цій Постанові Пленум Верховного Суду України зазначив, що вказати судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невиність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь підсудного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Основною із правових підстав ухвалення виправдувального вироку є недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, тобто, не доказано сам факт кримінального правопорушення.

Таким чином суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспози-тивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою проведення певних слідчих дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази та давши їм належну оцінку, керуючись ст.94 КПК України, яка вимагає, щоб суд оцінював докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, в їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що в рамках даного кримінального провадження із врахуванням вимог ч. 1 ст. 89 КПК України, вважає, що у судовому засіданні наданими стороною обвинувачення доказами не доведена вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, що в свою чергу свідчить про відсутність в його діях складу вказаного кримінального правопорушення, а тому обвинувачений підлягає виправданню.

З речовими доказами слід поступити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, цивільний позов не заявлявся, процесуальних витрат не має. Речові докази грошові кошти в загальній сумі 2700 грн. купюрами номіналом по 200 грн. (13 шт), номіналом по 50 грн. (2шт.), які передано на зберігання у відділення ЗГРУ «Приватбанк» конфіскувати в дохід держави; куртка обвинуваченого ОСОБА_4 повернути обвинуваченому; документи щодо перереєстрації автомобіля ОСОБА_7 в ТСЦ № 4648 24.11.2016 року, а саме квитанція терміналу ПТ «Банк Січ» від 24.11.206 року, заява № від 24.11.2016 року, реєстраційна картка транспортного засобу, нотаріальна довіреність від 13.09.2016 року, акт огляду транспортного засобу та реєстраційних документів № 425 від 24.11.2016 року, висновок експертного дослідження від 24.11.2016 року залишити при матеріалах кримінального провадження; обеззолені фільтри із змивами з правої та лівої руки обвинуваченого ОСОБА_4 - знищити; обеззолені фільтри із взірцем спецхімречовини «Промінь-1», гумові рукавички у яких проводилось помічення грошових коштів, гумові рукавички у яких проводився обшук знищити після набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного керуючись ст..62 Конституції України, ст.ст. 85-86, 91-94, ч.7 ст.284, ст.ст. 368, 369,370, 373-374 КПК України суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України і виправдати.

Речові докази грошові кошти в загальній сумі 2700 грн. купюрами номіналом по 200 грн. (13 шт), номіналом по 50 грн. (2шт.), які передано на зберігання у відділення ЗГРУ «Приватбанк» конфіскувати в дохід держави;

Куртку ОСОБА_4 повернути ОСОБА_4 ;

Документи щодо перереєстрації автомобіля ОСОБА_7 в ТСЦ № 4648 24.11.2016 року, а саме квитанція терміналу ПТ «Банк Січ» від 24.11.206 року, заява № від 24.11.2016 року, реєстраційна картка транспортного засобу, нотаріальна довіреність від 13.09.2016 року, акт огляду транспортного засобу та реєстраційних документів № 425 від 24.11.2016 року, висновок експертного дослідження від 24.11.2016 року залишити при матеріалах кримінального провадження;

Обеззолені фільтри із змивами з правої та лівої руки обвинуваченого ОСОБА_4 знищити. Обеззолені фільтри із взірцем спецхімречовини «Промінь-1», гумові рукавички у яких проводилось помічення грошових коштів, гумові рукавички у яких проводився обшук знищити після набрання вироком законної сили.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційна скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя