Справа № 559/1412/17
02 листопада 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
в особі секретаря ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 Українця громадянина України, уродженця села Повча Дубенського району, жителя АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальної освітою, пенсіонера, інваліда І групи загального захворювання з дитинства, дитини війни, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
Судовим слідством встановлено, що що 19 вересня 2015 року, близько 10 години, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ТОYОТА САRIHА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на проїжджій частині перехрестя по вул. Замкова та вул. Д.Галицького м. Дубно Рівненської області, не переконавшись в тому, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи маневр повороту ліворуч, в межах перехрестя, не надав перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_6 , який рухався керуючи велосипедом « Мінськ» у зустрічному напрямку по зустрічній смузі руху, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:
-10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
-16.13 Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв.
Також, згідно висновку експерта №3.1-384/17 від 16.06.2017 порушення водієм ОСОБА_3 10.1 і 16.13 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №26 від 27 січня 2016 року, отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, закритий
уламковий перелом обох кісток лівої гомілки на різних рівнях із зміщенням. Забій, осадження рани обличчя, обох кистей, обох гомілок, яке згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіднні дав покази про те, що 19 вересня 2015 року близько 09.20 год, він спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 власним автомобілем марки «Тойота» їхали до Дубенської ЦРЛ. Рухаючись по вул. Замкова зі сторони ринку "Козацький" що в м. Дубно , та ввімкнувши сигнал лівого повороту, мав намір здійснити поворот ліворуч на вул. Д. Галицького. В цей момет перед його автомобілем їхав бус в напрямку Дубенської міської ради. Увімкнувши першу передачу та виконавши поворот ліворуч, здійснив наїзд на велосипедиста , який рухався по головній смузі дороги. Велосипедист зіткнувся з правою передньою частиною його автомобіля та впав на землю. Вину у вчиненному злочині визнає повністю та щиро розкаюється. Матеріальні збитки на лікування потерпілому у медичних закладах відшкодував у повному обсязі. Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині матеріальної шкоди на лікування в сумі 926 гривень не визнає, щодо стягнення моральної немайнової шкоди в сумі 1000000 гривень вважає її необгрунтованою та безпідставною. Окрім цього, зазначає що його діями потерпілому була спричинена немайнова шкода однак заявлена сума не відповідає обставинам справи. Окрім цього, він є інвалідом 1 групи, живе лише на кошти з пенсії. Згоден відшкодувати потерпілому моральну шкоду в сумі 3000 гривень. Щодо позовних вимог прокурора в частині відшкодування витрат медичної установи на лікування потерпілого зазначає що дані вимоги визнає частково лише в частині прямих витрат. Просить суворо не карати. Звільнити його від покарання застосувавши Закон України «Про Амністію у 2016 році»
Захисник обвинуваченого у справі зазначила, що її підзахисний ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненному злочині та щиро розкаюється. У повній мірі відшкодував шкоду потерпілому за лікування. Є інвалідом 1 групи загального захворювання з дитинства. Відтак вважає, що йому можливо призначити покрання найнижче, передбачено саккцією інкримінованої статті. Щодо заявлених позовних вимог потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної немайнової шкоди вважає їх необгрунтованими та такими, що непідлягають задоволенню. Заявлений позов прокурора в частині відшкодування витрат понесених медичною установою на лікування потерпілого на її переконання має бути задоволений в частині прямих виплат з виключенням сум ліжкоднів та заробітної плати. Окрім цього, її підзахисний підпадає під дію Закону України « Про амністію» та у звязку з чим добровільно написав та подав заяву до суду про застосування спеціального виду звільнення від покарання. За таких обставин, просить при постановленні вироку звільнити підзахисного від покарання.
Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину, суд вважає за
недоцільне дослідження у повному обсязі доказів по матеріалах справи окрім характеризуючих даних на обвинуваченого у відповідності до ст. 349 КПК України, оскільки судом не виявлено суперечностей в показах обвинуваченого з дійсними обставинами справи. Окрім цього, суд впевнився в істинності позицій обвинуваченого та потерпілого. Останнім роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості при поданні апеляційної скарги на вирок суду посилатися на ті обставини справи та докази, які в судовому засіданні не досліджувалися.
Вислухавши сторони кримінального провадження дослідивши докази у їх сукупності суд прийшов до переконливого висновку що злочин мав місце та вчинив його обвинувачений.
Органами досудового слідства вірно кваліфіковані дії обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодженя за винення якого обвинувачений ОСОБА_3 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності.
Обставинами, що помякшують покарання обвинуваченого є повне визнання вини, щире каяття у скоєному та сприяння в розкритті злочину, повне добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого - по справі не встановлено.
Вирішуючи питання призначення виду та міри покарання, суд врахував суспільну небезпеку вчиненного злочину та особу винного його ставлення до скоєного, пом`якшуючі покарання обставини та у звязку з чим виходить з наступного. ОСОБА_3 вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким. У судовому засіданні заявив, що щиро розкаюється у вчиненому. Не заперечує щодо відшкодування заподіяної шкоди, яку частково добровільно відшкодував. За таких обставин суд вважає за можливе призначити покарання найнижче передбачене санкцією інкримінованого злочину. При цьому, суд приймає доводи обвинуваченого про те, що останній на даний час перебуває у важкому матеріальному становищі є інвалідом першої групи.
Окрім цього, обвинувачений у судове засідання подав заяву про застосування дії п.г.п. ґ ст.1 Закону України « Про амністію у 2016 році»,
Вирішуючи подане клопотання судом встановлено, що у відповідності до Закону України «Про застосування амністії» до ОСОБА_3 протягом 10 ти років органом досудового слідства та судом не застосовувалась дія вищевказаного Закону. Обвинувачений є 78 річної особою похилого віку інвалідом 1 ї групи.
Враховуючи встановленні обставини справи, доводи обвинуваченого та захисту, суд вважає за можливе застосувати дію закону « Про амністію у 2016 році» та звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного судом основного покарання.
Вирішуючи питання обгрунтованості та підставності позовних вимог заявлених прокурором на відшкодування коштів до місцевого бюджету повязанного з лікуванням потерпілого, суд виходить з того, що до відшкодування підлягають суми по витратах на харчування, медикаментозного забезпечення та загальних витрат лікування помножених на ліжкодні. При цьому суд зазначає що включення у витрати на лікування витрат з нарахування та оплати заробітної плати медичному персоналу є безпідставним та необгрунтованим, а відтак не підлягає до задоволення.
Витрати повязанні з проведенням судових експертиз у справі підлягають стягненню з обвинуваченого.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді сплати штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 3400 гривень.
Засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбуття призначеного судом основного покарання у вигляді сплати штрафу на підставі п.г п.ґ ст.1 Закону України « Про амністію у 2016 році».
Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 5000 гривень у відшкодування заподіяної моральної немайнової шкоди.
Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь комунального закладу «Дубенська центральна района лікарня» 582 гривні 14 копійок.
Стягнути з засудженого ОСОБА_3 в дохід держави, в особі експертних установ витрати на проведення судових експертиз в сумі 3807 гривень 62 копійки
Речовий доказ по справі: -автомобіль ТОYОТА САRIHА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_3 - залишити в його розпорядженні.
Велосипед марки «Мінськ», що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 - залишити в його розпорядженні.
На вирок суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.
Суддя: