УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 665/1177/16-к

Провадження № 51-4950ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року в межах кримінального провадження № 0000174 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Асканія Нова Чаплинського району Херсонської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 грудня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, до остаточного покарання на підставі ч. 3 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяці,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК.
Суть питання
За вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 07 березня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 115 КК на строк 9 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 23 березня 2016 року приблизно о 13:00 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з території вказаного домоволодіння фрагмент огорожі (сітки-рабиці) та два металеві стовпчики, завдавши тим самим ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 770 грн.
Крім того, ОСОБА_4 07 квітня 2016 року приблизно 15:40 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, та перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки, з метою позбавлення життя, наніс ножем декілька ударів у груди та живіт ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий помер на місці..
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що, апеляційний суд безпідставно погодився з висновком місцевого суду, щодо призначеного ОСОБА_4 розміру покарання.При цьому суд не дав оцінки ступеню тяжкості вчинених засудженим злочинів, а саме те, що один із злочинів відноситься до особливо тяжких. Також суд не дав оцінки даним про особу засудженого, який раніше неодноразово вже судимий, що на думку прокурора, свідчить про систематичність його злочинної діяльності, схильність до вчинення злочинів та не бажання ставати на шлях виправлення, та вказує на суспільну небезпечність ОСОБА_4 . Крім того, як зазначає прокурор, апеляційний суд фактично не врахував обставин, що обтяжують покарання засудженого, а саме вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, факт не визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК та його негативну характеристику. З урахуванням наведеного, на думку прокурора, матеріали кримінального провадження не містять підстав, які б давали можливість призначення засудженому покарання наближеного до мінімального розміру покарання передбаченого санкцією ст. 115 КК, що не враховано судом апеляційної інстанції, при залишенні апеляційної скарги прокурора без задоволення.
Встановлені обставини та мотиви Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин встановлених і перевірених місцевим судом, правильність кваліфікації його дій зач. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК, колегія суддів Верховного Суду не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині прокурором не оскаржується.

Доводи прокурора, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, Верховний Суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, при визначенні виду та розміру призначеного ОСОБА_4 покарання, місцевий суд, згідно вказаною нормою кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, а саме: що він раніше судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання. При цьому також враховано його щире каяття та визнання вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, що суд визнав як обставини, які пом`якшують покарання, а також вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку як обставини, що обтяжують покарання.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Таким чином, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення засудженому покарання в межах санкцій статей за якими його засуджено, визначивши його остаточний розмір на підставі частин 1 та 4 ст. 70 КК. Своє рішення місцевий суд належним чином мотивував.
З огляду на викладене, Суд вважає, що висновок суду першої інстанції в частині визначення виду і розміру призначеного засудженому покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості, Верховний Суд не вбачає.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд своє рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення належним чином не обґрунтував, Верховний Суд вважає безпідставними.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що прокурор, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчинення ним кримінальних правопорушень внаслідок м`якості, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним прокурором у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання та доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене, переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3