Ухвала
іменем україни

30 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002259 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нежухів, Стрийського району, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України,
та
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Конюшки-Королівські, Самбірського району, Львівської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України через відсутність в його діянні складу даних кримінальних правопорушень.

Визнано ОСОБА_7 невинуватою та виправдано у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України через відсутність в її діянні складу даного кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що апеляційний суд вибірково дослідив докази, на які посилалася сторона обвинувачення, в тому числі і щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи районним судом та допущене ним неправильне застосування кримінального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор наводить доводи про те, що місцевий суд поверхнево розглянув кримінальне провадження, з порушенням вимог ст. 94 КПК України, і дійшов помилкового висновку про виправдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів. Вважає, що суд апеляційної інстанції не в повному обсязі розглянув доводи апеляції прокурора та виніс ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На скаргу прокурора від захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах виправданого ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_7 , до суду надійшли письмові заперечення, в яких останні вважають судове рішення апеляційного суду законним і обґрунтованим та просять його залишити без зміни, а скаргу прокурора без задоволення.

Згідно з вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що у лютому 2012 року в групі із бухгалтером ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» працюючи директором ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, умисно, всупереч інтересам служби, вчинив службове підроблення, а саме ОСОБА_7 склала завідомо неправдивий документ довідку про доходи № 7 від 7 лютого 2012 року на ім`я ОСОБА_6 , у бланк якої власноручно внесла завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_6 , працюючи на посаді директора ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» в період з жовтня 2011 року по січень 2012 року отримано доходи у виді заробітної плати в сумі 14 000,00 грн. Надалі, ОСОБА_6 завірив завідомо підроблену довідку про доходи особистим підписом та скріпив печатками підприємства. В той час, як згідно довідки Пенсійного фонду України у Львівській області № 7537/11-16 від 24 липня 2013 року ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» звітності до Пенсійного фонду з серпня 2011 року по січень 2012 року не подавало, що не відповідає даним довідки про доходи № 7 від 7 лютого 2012 року. Тобто, ОСОБА_6 обвинувачувався органами досудового розслідування в тому, що він своїми умисними протиправними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 10 лютого 2012 року, маючи умисел на використання завідомо підроблених документів, з метою заволодіння коштами банку, діючи умисно звернувся у відділення ПАТ «ВТБ Банк» та подав працівнику банку підроблену довідку про доходи № 7 від 7 лютого 2012 року, видану на його ім`я, згідно якої в період з жовтня 2011 року по січень 2012 року, ним як працюючим на посаді директора ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» отримано доходи у вигляді заробітної плати в сумі 14 000,00 грн., а також підроблену довідку про доходи № 1 від 8 лютого 2012 року, видану на його ім`я, згідно якої в період з серпня 2011 року по вересень 2011 року, ним як директором СП «Гал-Газ-Сигнал» отримано доходи у вигляді заробітної плати в сумі 7000,00 грн. На підставі поданих документів з банком було укладено кредитний договір № R3В від 10 лютого 2012 року, згідно якого ОСОБА_6 отримав кредитні кошти у сумі 23000,00 грн. Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачувався органами досудового розслідування в тому, що він своїми умисними протиправними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.
Також ОСОБА_6 маючи умисел на надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту, перебуваючи у приміщенні відділення ПАТ «ВТБ Банк», надав працівнику банку завідомо неправдиву інформацію про те, що він працюючи на посаді директора ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» в період з жовтня 2011 року по січень 2012 року отримав доходи у виді заробітної плати в сумі 14000,00 грн. та надав інформацію про те, що працюючи на посаді директора СП «Гал-Газ-Сигнал», в період з серпня 2011 року по вересень 2012 року отримав заробітну плату в сумі 7000,00 грн. На підставі наданої ОСОБА_6 інформації, 10 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № R3В від 10 лютого 2012 року, згідно якого останній отримав кредитні кошти у сумі 23000 грн. Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачувався органами досудового розслідування в тому, що він своїми умисними протиправними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 222 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у тому, що у лютому 2012 року в групі із обвинуваченим ОСОБА_6 , працюючи на посаді головного бухгалтера ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, всупереч інтересам служби, діючи умисно, вчинила службове підроблення, а саме склала завідомо неправдивий документ - довідку про доходи № 7 від 7 лютого 2012 року на ім`я ОСОБА_6 , у бланк якої власноручно внесла завідомо неправдиві дані про те, що директором ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» ОСОБА_6 в період з жовтня 2011 року по січень 2012 року отримано заробітну плату в сумі 14 000 грн.; довідку ОСОБА_6 завірив особистим підписом та скріпив печатками підприємства. Тобто, ОСОБА_7 обвинувачувалась органами досудового розслідування в тому, що вона своїми умисними протиправними діями скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 у лютому 2012 року, працюючи на посаді головного бухгалтера СП «Гал-Газ-Сигнал», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, всупереч інтересам служби, діючи умисно, вчинила службове підроблення, а саме склала завідомо неправдивий документ - довідку про доходи № 1 від 8 лютого 2012 року на ім`я ОСОБА_6 , у бланк якої власноручно внесла завідомо неправдиві дані про те, що ОСОБА_6 , працюючи на посаді директора СП «Гал-Газ-Сигнал» в період з серпня 2011 року по вересень 2011 року отримав доходи у виді заробітної плати в сумі 7000,00 грн.; довідку завірила особистим підписом та скріпила печатками підприємства. Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувалась органами досудового розслідування в тому, що вона своїми умисними протиправними діями скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок ухвалюється також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд, належним чином оцінивши представлені та досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України не доведена, про що суд обґрунтовано зробив висновок на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів.

Так, суд першої інстанції, оцінивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, у відповідності зі ст. 62 Конституції України, відповідно до якої всі сумніви щодо доведеності провини особи трактуються на її користь, а також обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в період з серпня по вересень 2011 року ОСОБА_6 працював на посаді директора спільного Українсько-Угорського підприємства «Гал-Газ-Сигнал». Починаючи з 3 січня 2012 року, за рішенням зборів учасників співзасновників ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» ОСОБА_6 був призначений на посаду директора підприємства, яке розташоване на пр. Чорновола, 67 у м. Львові, з встановленням відповідного посадового окладу. Посаду головного бухгалтера обох підприємств обіймала ОСОБА_7 .

У зв`язку з захворюванням у батька, на лікування якого потрібно було значну суму коштів, ОСОБА_6 вирішив звернутись в ПАТ «ВТБ Банк» для отримання кредиту. Там довідався, що для оформлення кредитного договору на суму 23 000 грн. необхідно подати паспорт громадянина України, картку фізичної особи-платника податків про одержання ідентифікаційного номеру та довідку про доходи, отримані за останні шість місяців.

З метою отримання таких довідок звернувся до головного бухгалтера ОСОБА_7 , яка видала бажану довідку за № 1 від 8 лютого 2012 року, в яку особисто внесла відомості про те, що йому, як займаючому посаду директора підприємства «Гал-Газ-Сигнал», за період серпень-вересень 2011 року нарахована заробітна плата в сумі 7000 грн. Вдруге, у лютому 2012 року звернувся до ОСОБА_7 з аналогічним проханням і остання видала довідку про доходи № 7 від 7 лютого 2012 року про те, що йому, як директору ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» в період з жовтня 2011 року по січень 2012 року нарахована заробітна плата в сумі 14000 грн. З метою отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 9 лютого 2012 року звернувся у відділення «Європейське» ПАТ «ВТБ Банк», яке знаходиться на вул. Зеленій, 149 у м. Львові, подавши необхідні документи для одержання кредиту, де йому було погоджено надання кредиту у сумі 23000 грн. В подальшому між ним та банком було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у сумі 23000 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодилася

і колегія суддів апеляційного суду, що зазначені довідки несуть в собі достовірну інформацію про те, що ОСОБА_6 була нарахована заробітна плата в розмірі 7000 гривень (а.к.п. 98) та нарахована заробітна плата в розмірі 14000 гривень (а.к.п. 97), а не отримана ним заробітна плата.

Зазначені довідки несуть в собі достовірну інформацію, а матеріали кримінального провадження не містять даних щодо їх підробки, або неправдивої чи недійсної інформації, що також підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом огляду речових доказів від 13 березня 2012 року; листом (вих.№7537/11-16 від 24.07.2013) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області; листом № 2104/10/18-0012 від 08.08.2013 Головного управління Міндоходів у Львівській області; висновком експерта № 6/402 від 23.08.2013; висновком експерта проведеної судово-почеркознавчої експертизи № 6/401 від 23.08.2013 та висновком експерта проведеної судово-почеркознавчої експертизи № 6/427 від 13.09.2013 року.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження Спільне Українсько-Угорське підприємство «Гал-Газ-Сигнал» та ТзОВ «Інститут пасивного будівництва та реконструкції» під час надання довідок про доходи ОСОБА_6 функціонували, але фактично жодної господарської діяльності не здійснювали та відповідно не отримували будь-якого доходу, вказані суб`єкти господарювання не могли здійснювати виплату нарахованої заробітної плати та відповідно не подавали звітність про її нарахування та виплату, тому відповідно не подавали звітність про її нарахування та виплату в органи податкової служби та пенсійного фонду.

Стосовно форми довідок, які були використані бухгалтером ОСОБА_7 , а саме додаток 2 до Положення про проведення перевірок цільового використання бюджетних асигнувань, то працівниками банку не було заявлено жодних зауважень з цього приводу.

Щодо підпису ОСОБА_6 в довідці № 7 від 7 лютого 2012 року, то він давав показання з цього приводу про те, що підписав довідку № 7 від 7 лютого 2012 року від свого імені, так як протягом жовтня 2011 року по січень 2012 року працював директором ТзОВ «Інституту пасивного будівництва та реконструкції».

Суд вказаним доказам та показанням дав належну оцінку і правильно зазначив, що зазначені дані не підтверджують вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм злочинів. З даною позицією погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Суд оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень стороною обвинувачення надано не було, обґрунтовано прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого суд розтлумачив на їх користь.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень не здобуто. За таких обставин ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були обґрунтовано визнаний невинуватими та виправдані у зв`язку з недоведеністю їх вини у вчиненні інкримінованих злочинів.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи скарги прокурора в частині виправдання ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України, об`єктивно прийшов до висновку про правильність прийнятого районним судом рішення навівши мотиви такого рішення.

З цими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що у касаційній скарзі не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили б суду постановити законне та обґрунтоване рішення, тим більше, що апеляційний суд з достатньою повнотою дослідив матеріали справи, які стосуються об`єму обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Крім того, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи прокурора, за своїм змістом аналогічні доводам апеляції поданої прокурором на вирок районного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і на них надано обґрунтовані відповіді.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та з наведеними в ній висновками погоджується і колегія суддів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2