Дата документу 21.02.2018

Справа № 334/6437/17
Провадження № 1-кп/334/248/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, приватний підприємець, який має повну середню освіту, одруженому, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2017 року приблизно о 15 годині 48 хвилин, перебуваючи в якості клієнта в приміщенні правобережного відділення ПАТ КБ «Приват банк», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кияшко, 12, ОСОБА_5 підійшов до каси з метою здійснення банківських операцій, та побачив на стійкі каси вказаного банку чужий мобільний телефон «Iphone 5S», в корпусі сірого кольору, який належав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скориставшись тим, що до зазначеного мобільного телефону ніхто не підходить, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, сховав зазначений мобільний телефон у свої папери та покинув місце вчинення злочину з викраденим майном.

Таким чином. ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 8000 гривень.

Обвинувачений у судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що 17.08.2017 року, він дійсно перебував у приміщенні правобережного відділення ПАТ КБ «Приватбанк», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кияшко, 12, де сплачував платежі. Підійшовши до каси з метою здійснення банківських операцій, він побачив на стійкі каси вказаного банку чужий мобільний телефон «Iphone 5S», в корпусі сірого кольору. З метою знайти власника телефону, він відніс його до свого знайомого ОСОБА_7 , який працює на Критому ринку в м.Запоріжжя та має досвід відшуковувати власників загублених телефонів. Згодом, ОСОБА_7 повідомив, що власник телефону забрав свій телефон та не мав ніяких претензій.

Незважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 не визнає себе винним, його вина у скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується матеріалами справи, які були дослідженні в ході судового розгляду.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в ході судового розгляду пояснив, що 17.08.2017 року він був у відділенні ПАТ КБ ПРИВАТБАНК по вул. Кияшко в м.Запоріжжі, де забув свій мобільний телефон «Iphone 5S», в корпусі сірого кольору. Через 15-20 хвилин він згадав, що забув телефон, та повернувся до цього відділення банку, але телефону там вже не було. Він звернувся до керівника цього відділення банку, який переглянувши відео, побачив, як невідомий чоловік бере мобільний телефон зі стойки на касі та виходить з ним з приміщення банку. З цих підстав, він звернувся до поліції. На свій телефон він відправляв CMC з проханням повернути телефон. Крім того, він декілька разів дзвонив на свій номер. Спочатку гудки були, але трубку ніхто не брав, а потім телефон був відключений, хоча мав заряд 50 %. За допомогою програм йпад, він встановив, що викрадений телефон о 19.00 год. вже був на вул Сталеварів в районі Критого ринку. На наступний день, він приїхав до ОСОБА_7 та забрав свій телефон. ОСОБА_7 він до цього не знав, але йому знайомі сказали, хто на ринку займається телефонами та підвели його ОСОБА_7 .

Крім пояснень потерпілого, вина ОСОБА_5 підтверджується показами свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що він працює у службі безпеці Банку. 17.08.2017 року до нього звернувся потерпілий ОСОБА_6 та повідомив, що у нього був викрадений мобільний телефон «Iphone 5S», в корпусі сірого кольору. Переглянувши відео з камер спостережень банку, він побачив, що дійсно потерпілий залишив свій телефон на стійки каси, де він лежав 8 хвилин, а потім до стійки каси підійшов ОСОБА_5 який сплативши в касі свої платежі, заховав у свої документи телефон, покинув відділення банку. При цьому, перед тим як ОСОБА_5 забрав мобільний телефон потерпілого, до каси підходив ще один клієнт. Свідок також підтвердив покази потерпілого, що у його присутності потерпілий дзвонив на свій мобільний телефон, але ніхто не відповідав, а потім взагалі телефон став відключений.

Покази потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 повністю підтверджуються відеозаписом камери відеонагляду, розміщеної в приміщенні ПАТ КБ ПРИВАТБАНКУ по вул. Кияшко, 12. Даний відеозапис був оглянутий в ході судового розгляду, де вбачається, що 17.08.2017 року, о 15.35.58 год. до каси підходить ОСОБА_6 , який здійснює банківські операції, та о 15.38.09 відходить від каси та залишає на стійки свій мобільний телефон. Після того, як ОСОБА_6 залишає відділення банку до каси підходить невідомий чоловік, який здійснює якісь операції та відходить від каси. О 15.44.56 годин, до каси підходить ОСОБА_5 та здійснює банківські операції. Далі ОСОБА_5 передає касиру документи та стоїть біля стійки на якій знаходиться мобільний телефон ОСОБА_6 . О 15.46.36 години, ОСОБА_5 кладе сверху на мобільний телефон ОСОБА_6 документи, а в подальшому перекладає телефон в сторону та знову накриває документами мобільний телефон. О 15.48.21 години, ОСОБА_9 перевіряє, що телефон перебуває під його документами та о 15.48.27 години, згорнувши документи разом з телефоном покинув приміщення вказаного банку.

Покази свідка ОСОБА_7 суд розцінив критично у сукупності з іншими показами та письмовими доказами по справі. Оскільки ОСОБА_7 добре знає обвинуваченого. Також, в ході судового розгляду свідок ОСОБА_7 пояснив, що в банк ОСОБА_5 їздив по його справах, а коли повернувся то сказав, що знайшов мобільний телефон та запитав його що з ним робити. Також він пояснив, що мобільний телефон був включеним. Вказані покази взагалі не підтверджуються показами потерпілого та показами свідка ОСОБА_8 , а також відеозаписом та іншими письмовими доказами.

Таким чином, досліджені в суді матеріали об`єктивно співпадають з наведеними доказами, узгоджуються з ними, а тому є достовірними.

Покази обвинуваченого спростовуються доказами, дослідженими в засіданні, в той час як пояснення та показання потерпілого та свідка ОСОБА_8 є послідовними з самого початку. Отже, суд дійшов до висновку, що покази обвинуваченого об`єктивно не підтвердились в ході судового розгляду.

Так, ОСОБА_5 знав, що майно є чужим, був взмозі визначити власника майна, причини появи майна на місці його виявлення, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі. Тобто, про умисел на викрадення майна за аналогічних підстав свідчить поведінка ОСОБА_5 під час та після злочину. По-перше: він сховав мобільний телефон у свої папери, відразу покинув приміщення банку, при виході обвинувачений нікому не сказав про виявлений телефон, не відповідав на телефонні дзвінки, CMC повідомлення, по-друге: відвіз мобільний телефон на Критий ринок.

Така думка суду узгоджується з висновком Постанови ВСУ від 06.03.2014 року, де зазначено, що незаконне таємне заволодіння майна, що фактично опинилося з будь яких причин у неналежному місці, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Таким чином, врахувавши докази у їх сукупності, суд вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вирішуючи питання про покарання обвинуваченого, суд виходить насамперед, з суспільної небезпеки правопорушення, яке віднесено законом до числа злочинів середньої тяжкості. Разом з тим, суд прийняв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не засуджений, має постійне місце проживання, працює та має на утриманні неповнолітню дитину. Однак, не можна не брати до уваги, той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 має психічне поведінковий розлад у наслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Проте, у відповідності зі ст.67 КК України обставинами обтяжуючими провину судом не встановлено. Пом`якшувальних обставин, а також ознак розкаяння судом також не встановлено.

З урахуванням всього вищевикладеного, враховуючи дані обставини, а також думку потерпілих, суд вважає призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає суму 850 гривень.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, взяв до уваги усі вищевказані обставини у їх сукупності та в межах санкції відповідної статті КК України.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Речовими доказами слід розпорядитися у порядку ст..100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 394,474, 475 КПК України,суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає суму 850 гривень.

Речовий доказ, а саме: диск з відеозаписом зберігати у матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1