АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/112/18 Справа № 192/500/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Акимівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

25.06.2012 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.122, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 11.07.2013 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він маючи непогашену та незняту судимість за вчинення корисливого злочину на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливе кримінальне правопорушення за таких підстав.

Приблизно о 17 годині 13 березня 2017 року ОСОБА_9 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна поєднане із проникненням в житло з метою особистої наживи, шляхом пошкодження вікна проник до дачного будинку громадянки ОСОБА_10 , що розташований по АДРЕСА_3 , та викрав велосипед «Україна», вартістю 1466 грн. 67 коп., погружний вібраційний насос «Werk VM-70», вартістю 386 грн. 75 коп.. Але довести свій злочинний умисел до кінця він не зміг з причин, які не залежали від його волі, остільки був затриманий місцевими мешканцями.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок та пом`якшити ОСОБА_9 покарання, замінивши реальне позбавлення волі на звільнення від позбавлення волі з випробувальним терміном, застосувавши ст.75 КК України.

Вважає вирок незаконним та необгрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На його думку, що суд прийшов до хибного висновку про те, що ОСОБА_9 маючи непогашену та незняту судимість за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливе кримінальне правопорушення.

Зазначив, що ОСОБА_9 був засуджений Томаківським районним судом Дніпропетровської області 21 квітня 2010 року до 3 років 1 місяця позбавлення волі та звільнився 11 липня 2013 року по відбуттю строку покарання. Наступне правопорушення ОСОБА_9 вчинив 13 березня 2017 року.

Відповідно до ст. 89 КК України, якщо після відбуття покарання за вчинення злочину середньої тяжкості пройшло три роки, то особа вважається такою, що не має судимості. Отже, ОСОБА_9 станом на 13 березня 2017 року, тобто на день вчинення наступного злочину, вважає його таким, що не мав судимості.

Крім того, посилається, що свою вину ОСОБА_9 визнав у повному обсязі, проживає у громадянському шлюбі із жінкою, на вихованні якої є малолітня дитина, веде домашнє господарство, має постійний підробіток та позитивні характеристики від роботодавців та територіальної громади.

На його думку, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та активне сприяння слідству у встановленні істини по справі, невелику ступінь суспільної небезпечність злочину, те, що матеріальних збитків обвинуваченим не заподіяно і потерпілі не мають до нього жодних матеріальних претензій, - наявні правові підстави для застосування до ОСОБА_9 ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду, кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються. Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України справу було розглянуто у скороченому провадженні. Тому у відповідності до ст. 404 КПК України, апеляційним судом вказане не переглядається.
Доводи адвоката, що суд невірно послався у вироку на те, що ОСОБА_9 скоїв крадіжку маючи непогашену та не зняту судимість, є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_9 25.06.2012 року був засуджений не тільки за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, але й за сукупністю вироків, з застосуванням ст.71 КК України. При цьому один із злочинів відноситься до категорії тяжких. Отже ОСОБА_9 є особою, що мав непогашену та не зняту судимість.
Доводи обвинуваченого та захисника про не відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, внаслідок суворості, колегія суддів також вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як видно з вироку, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд належно вмотивував прийняте рішення, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, є умисним незакінченим злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та наслідки правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, а саме, що він має постійне місце проживання, характеризується негативно, не має постійного джерела доходу. На обліках у лікарів нарколога і психіатра він не перебуває. Крім цього, суд послався, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, що в свій сукупності доводить стійку антисоціальну спрямованість особи ОСОБА_9 .
Також судом було враховано пом`якшуючі обставини: обвинувачений повністю визнав свою вину, його щире каяття. Суд послався і на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Доводи захисника щодо необхідності пом`якшення покарання із-за наявності на утриманні малолітньої дитини та позитивної характеристики від роботодавців та територіальної громади, колегія суддів вважає такими, що не можуть самі по собі бути підставою для пом`якшення покарання.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_9 ,неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, повторно вчинив корисливе кримінальне правопорушення, маючи не зняту та непогашену судимість, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та схильність до наживи.

Відповідно до ст.75 КК України застосування відбування покарання з випробуванням є правом суду, а не його обов`язком та застосовується лише, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, та лише, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції належно вмотивував прийняте рішення, врахував відомості про особу обвинуваченого, характер та обставин кримінального правопорушення.
Тому, на думку колегії суддів, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, в мінімальному розмірі, - 3 роки позбавлення волі.

Тому на думку колегії суддів, за своїм видом та розміром призначене покарання є необхідним, справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Підстав для пом`якшення покарання, або для застосування до обвинуваченого ст.ст. 75, 76 КК України, колегія суддів, виходячи з вищевикладеного, не знаходить

Отже апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року, щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4