АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1405/17 Справа № 209/1939/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000238 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське Дніпропетровської області, який проживає по АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ст.291 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в загальній сумі 2141 грн. 79 коп.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

06 серпня 2015 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, у світлий час доби, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним велосипедом, що належить йому на праві приватної власності, здійснював рух по проїжджій частині велосипедної доріжці, що розташована на Лівобережній набережній у м. Кам`янське з боку пам`ятника до «Дня визволення міста - 25 жовтня 1943» у вигляді постаменту з танком Т-34 в напрямку Дніпродзержинської дамби ГЕС зі швидкістю 20 км/год.
Відповідно до вимог п.12.3. «Правил дорожнього руху» України, де зазначено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», водій ОСОБА_7 як водій немеханічного транспортного засобу (тобто транспортного засобу, який приводиться в дію мускульною силою), повинен був уважно стежити за розвитком дорожньої обстановки, щоб мати можливість завчасно виявити будь - які небезпеки для свого руху.
З моменту виявлення пішоходів, що йшли по проїжджій частині велосипедної доріжки в попутному йому напрямку і знаходилися на смузі руху велосипеду під його керуванням, які були перешкодою для його руху, ОСОБА_7 необхідно було прийняти заходи до зниження швидкості, що визначалось своєчасним вживанням ним гальмування або маневрування, з метою уникнення події.
Однак водій ОСОБА_7 , у порушення вимог вищевказаного пункту «Правил дорожнього руху України», під час руху по велосипедній доріжці на Лівобережній набережній, рухаючись в умовах необмеженої видимості і оглядовості, не маючи ані технічних або будь-яких перешкод, що перешкоджають виконанню вимог п.12.3 «Правил дорожнього руху» України, тим не менш, проявив бездіяльність як водій, а саме, - об`єктивно виявивши на проїжджій частині дороги перешкоду для свого руху, в особі пішоходів які йшли попереду в попутному йому напрямку руху, дорожню обстановку яка склалась, як небезпечну - не оцінив, хоча зобов`язаний був це зробити, та проявляючи злочинну недбалість, ОСОБА_7 , продовжив свій рух, без застосування гальмування.
У подальшому ОСОБА_7 , допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на неповнолітнього пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, до моменту наїзду, тривалий час перебувала у полі зору водія ОСОБА_7 , що давало останньому об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода так і уникнути наїзду на нього, за умови застосування водієм ОСОБА_7 своєчасного гальмування, або ж прийняття заходів щодо безпечного об`їзду.
Внаслідок даного наїзду, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1192-Е від 06.11.2015 року, виявлені у потерпілої ОСОБА_9 пошкодження у вигляді ран, саден на обличчі, синців навколо очей, синців та саден на тулубі і кінцівках - відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я, як викликавши розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня. Виявлені рубці на обличчі, які є наслідком загоєння ран - є невиправними і можуть бути розцінені, як тяжке тілесне ушкодження, якщо будуть визначені таким, що знівечило обличчя.
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57 від 29.03.2016 року, у ОСОБА_9 згідно даних первинного судово-медичного обстеження (Акт № 851), даних наданої медичної документації (довідка № 5875, амбулаторна карта), даних додаткового обстеження членами експертної комісії, встановлені рубці в лобній області, на кінчику носа, на перетинці носа, на верхній губі, які є наслідком загоєння забійних ран, спричинених 06.08.2015 року.
По характеру та вираженості рубців, з урахуванням їх властивостей, комісія експертів приходить до підсумків, що встановлені рубці без хірургічного втручання є невиправними.
Допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що рубці, які є на її обличчі після ДТП вона вважає такими, які знівечили її обличчя, у зв`язку з чим вона понесла моральні та душевні страждання.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 44/27-56 від 30.10.2015 року дії водія велосипеду ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної пригоди.
Таким чином, у прямому причинному зв`язку зі вчиненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.
Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні ним інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій за ст.291 КК України, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що судом першої інстанції було допущено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Так прокурор зазначає, що судом першої інстанції не враховано обставини, які передбачені ст.66 КК України ОСОБА_7 свою вину не визнавав, щиро не покаявся, добровільне відшкодування завданого збитку не здійснив, вину перекладав на неповнолітню потерпілу ОСОБА_9 з метою уникнення від передбаченої законом відповідальності.

Також прокурор звертає увагу, що вчинення даного кримінального правопорушення спричинило заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тяжких наслідків, а саме тяжких тілесних ушкоджень.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ст.291 КК України.

Так, захисник ОСОБА_6 посилається на наявні в матеріалах кримінального провадження експертизи, де зазначено на наявність у потерпілої легких тілесних ушкоджень, що підтверджує неправильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст.291 КК України, оскільки відсутня обов`язкова ознака настання тяжких наслідків.

Крім того захисник звертає увагу, що суд визнає пошкодження у потерпілої такими, що знівечили обличчя, хоча жодна з сторін не ставить питання про визнання судом пошкоджень у потерпілої такими, що знівечили обличчя, та не вважає це повноваженнями слідчого та суду, посилавсь на ст.69 КПК України, що встановлювати ступінь тяжкості тілесних ушкоджень може лише одна особа експерт.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги захисника - заперечувала.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , просили її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Потерпіла, законний представник потерпілої та представник потерпілої підтримали апеляційну скаргу прокурора, просили її задовольнити повному обсязі. Проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту заперечували.

В судових дебатах сторони кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, оглянувши потерпілу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегія суддів у відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ст. 291 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно положень ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце роботи, має на утриманні неповнолітнього сина, 2003 року народження, позитивно характеризується за місцем роботи та мешкання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, дані про його особу, виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, можливе без його ізоляції від суспільства, а покарання повинно бути призначеним у межах санкції ст. 291 КК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про спричинення потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається за матеріалів кримінального провадження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1192-Е від 06.11.2015 року, виявлені у потерпілої ОСОБА_9 пошкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я, як викликавши розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня. Виявлені рубці на обличчі, які є наслідком загоєння ран - є невиправними і можуть бути розцінені, як тяжке тілесне ушкодження, якщо будуть визначені таким, що знівечило обличчя.
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57 від 29.03.2016 року, у ОСОБА_9 , згідно даних первинного судово-медичного обстеження, даних наданої медичної документації, даних додаткового обстеження членами експертної комісії, встановлені рубці в лобній області, на кінчику носа, на перетинці носа, на верхній губі, які є наслідком загоєння забійних ран, спричинених 06.08.2015 року. По характеру та вираженості рубців, з урахуванням їх властивостей, комісія експертів приходить до підсумків, що встановлені рубці без хірургічного втручання є невиправними і підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 звернуто увагу судів на те, що відповідно до ст. 76 КПК для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим. При цьому слід враховувати, що визначення наявності ознак особливої жорстокості, мучення, мордування, катування, знівечення обличчя є компетенцією суду. Встановлювати ж, чи є знівечення обличчя непоправним, необхідно за допомогою судово-медичної експертизи.

Згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року N 6, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 р. за N 255/791, Ознаки тяжкого тілесного ушкодження:

а) небезпека для життя;

б) втрата будь-якого органа або втрата органом його функцій;

в) душевна хвороба;

г) розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину;

д) переривання вагітності;

е) невиправне знівечення обличчя (2.1.1.).

За п.2.1.8. «Невиправне знівечення обличчя» вищезазначених правил, судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження обличчя як знівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він визначає вид ушкодження, його особливості і механізм утворення, встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним.
Під виправністю ушкодження належить розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін (рубця, деформації, порушення міміки тощо), з часом чи під дією нехірургічних засобів. Коли ж для усунення необхідне оперативне втручання (косметична операція), то ушкодження обличчя вважається невиправним.
Коли ушкодження обличчя виправне, ступінь тяжкості його визначається виходячи з критеріїв, викладених у цих Правилах; при невиправності нарівні із визначенням ступеня тяжкості ушкодження звичним порядком експерт зазначає, що ушкодження може бути розцінене як тяжке, якщо буде визнане таким, що знівечило обличчя.

Вважати обличчя знівеченим чи ні, віднесено до компетенції суду.
Як вбачається з вироку, суд дійшов до обґрунтованого висновку про спричинення потерпілій тяжкого тілесного пошкодження та знівечення обличчя, та врахував цей факт при визнанні обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченому ст. 291 КК України та призначенні останньому покарання.
Факт нанесення тяжкого тілесного пошкодження , що потягло знівечення обличчя , підтверджується судово-медичними експертизами, які підтвердили, що по характеру та вираженості рубців, з урахуванням їх властивостей, встановлені рубці без хірургічного втручання є невиправними. Суд першої інстанції, враховуючи пояснення потерпілої ОСОБА_9 , оцінюючи її зовнішній вигляд на момент судового засідання , виходячи з загальноприйнятих уявлень про зовнішній вигляд людини, визнав дані тілесні ушкодження такими, що знівечують обличчя потерпілої : " в лобній області посередині 2 рубця смугастої і дугоподібної форми, розташовані по центру і праворуч від центру, на відстані 3 см від внутрішнього краю правої брови, розмірами 1,7x0,8см та 1,8x0,2см., дугоподібний рубець випуклістю дуги звернутий угору. Рубці не спаяні з підлеглими тканинами. На кінчику носа посередині з переходом на носову перегородку смугастий рубець, який переходить у лінійний рубець розміром 0,6x0,Зсм, лінійна частина його 0,9x0,2см, які м`які на дотик, спаяні з підлеглими тканинами. На верхній губі по середині косо-вертикальний рубець блідо-білесуватого кольору, який розпочинається від рубця перетинки носу, іде зверху вниз, зліва направо, закінчується на рожевій каймі розміром 1,9x0,1- 0,2см. Від середини рубця ліворуч йде лінійний рубець блідо-білесуватого кольору розміром 0,5x0,1см. Рубець верхньої губи щільний на дотик декілька спаяний з підлеглими тканинами, вище рівня оточуючої шкіри. В місці переходу рубця зі шкіри на слизову оболон губи приблизно на 0,1см."

В судовому засіданні апеляційного суду оглянуто з невеликої відстані обличчя потерпілої ОСОБА_9 та встановлено, що на її обличчі на лобі, на кінчику носа посередині з переходом на носову перегородку та верхній губі наявні рубці, які є невиправними, що підтверджується висновками експерта №1192-Е та комісійної судово-медичної експертизи №57 від 29.03.2016р. і колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про знівечення обличчя потерпілої і чого не заперечували сторони захисту та обвинувачення.

З цих же підстав, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності настання тяжких наслідків після вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг та для скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ст.291 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4