Справа № 635/3384/17
Провадження 1-в/635/445/2017
У Х В А Л А
05 грудня 2017 року сел. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , представника Державної установи «Хролівський виправний центр № 140» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області заяву засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и в:
В червні 2017 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього положень ст. 82 КК України.

В судовому засіданні клопотання підтримав та пояснив про те, що став на шлях виправлення.

Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 пояснив про наявність у засудженого захворювань та надав суду довідки щодо стану його здоров`я.

Представник адміністрації установи виконання покарань при вирішенні питання щодо заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, полагався на розсуд суду, пояснив, що засуджений ОСОБА_5 має два заохочення, одне незняте раніше накладене стягнення. Крім того, 16 серпня 2017 року ОСОБА_5 , в період відбуття покарання в Хролівському виправному центрі № 140 було засуджено Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу, який вже виконано та штраф сплачено.

Прокурор вважав заяву такою, що не підлягає задоволенню оскільки матеріали особової справи не мстять даних про виправлення та сумлінне ставлення до праці засудженого за час відбування покарання.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого та його захисника, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.05.2016 року Київським районним судом міста Харкова ОСОБА_5 було засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 було звільнено від відбуття покарання з випробуванням строком два роки. На підставі вироку Апеляційного суду від 30.08.2016 року, вирок Київського районного суду міста Харкова від 13.05.2016 року в частині призначеного покарання було змінено та призначено ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки. Отже, початок строку відбуття покарання 30 вересня 2016 року, кінець строку відбуття покарання 30.09.2018 року.

Згідно ст. 82 КК України - особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

При цьому вирішальним фактором при прийнятті судом рішення про застосування до засудженого ст. 82 КК України, є не тільки відбуття певної частини строку покарання засудженим, а саме те, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

Згідно наданої Державною установою «Хролівський виправний центр № 140» особової справи ОСОБА_5 станом на 22.06.2017 року, засуджений був працевлаштований на дільниці виготовлення пластиліну в установі різноробом, відповідно до ст. 60 КВК України, до виконання поставлених завдань ставиться задовільно, поставлені завдання виконував, але під наглядом. За період відбування покарання в установі допускав випадки порушення вимог режиму відбування на підставі чого, до нього було застосовано заходи дисциплінарного стягнення один раз, але під впливом заходів виховного характеру змінив свою поведінку на кращу, за сумлінну поведінку, активну участь по благоустрою установи два рази заохочувався правами начальника установи, характеризується позитивно. У відношенні до представників адміністрації виправного центру ввічливий, тактовний, дотримується правомірних взаємовідносин. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре, в роботі проявляє розумну ініціативу. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, при виконанні робіт із самообслуговування має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає. За характером врівноважений, цілеспрямований. У відношенні засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки з різними категоріями засуджених. Підтримує доброзичливі зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень. За вироком суду мав позов, який сплачено.

Але, відповідно до характеристики, наданої Державною установою «Хролівський виправний центр № 140) та особової справи ОСОБА_5 станом на 01.08.2017 року, окрім вищезазначеного, вказано, що за період відбування покарання в установі характеризується негативно, має два заохочення, два стягнення, одне з яких погашено.

Відповідно до вироку Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 1 ст. 309 КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 гривень.

Зазначеним вироком встановлено, що засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)», незаконно зберігав наркотичні засоби без мети збуту.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобіганню вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Вимогами ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.
Тому суд вважає такими, що не заслуговує на увагу доводи захисника про наявність захворювань у засудженого ОСОБА_5 , як на підставу задоволення його заяви, та враховує, що застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, повинно ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання чи захворювання, а виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до характеристики, наданої Державною установою «Хролівський виправний центр № 140) та особової справи ОСОБА_5 станом на 01.08.2017 року, за період відбування покарання в установі характеризується негативно, має непогашене стягнення.

Крім того, засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання, скоїв злочин, що встановлено вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.08.2017 року.

Зазначені обставини вказують на те, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника про можливість застосування до нього заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є непереконливими, оскільки з урахуванням перевірених матеріалів справи, особи засудженого, суд не вбачає підстави для задоволення клопотання.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 .