Справа № 308/2437/15-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2017 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого суді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000138 від 14 січня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на розгляді знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000138 від 14 січня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Частиною 3 статті 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 01.06.2017 року ухвалою апеляційного суду Закарпатської області строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 31 липня 2017 року. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.07.2017 року строк тримання під вартою обвинуваченого продовжено до 16 вересня 2017 року

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор просив продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк два місяці, оскільки відсутні будь-які дані, які б свідчили про зменшення ризиків відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, можливість ОСОБА_6 переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, в свою чергу, подане клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримали з підстав, зазначених в такому. Водночас додали, що ОСОБА_6 має місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкав до його арешту.

Суд, в складі колегії суддів, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом..

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 14 січня 2015 року о 17 год. 10 хв. ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст.208 КПК України. 16 січня 2015 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, а саме до 14.03.2015 року. Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 13.03.2015 року, 08.05.2015 року, 06.07.2015 року, 21.08.2015 року, 13.10.2015 року строк тримання під вартою обвинуваченому продовжувався до 11.05.2015 року, 07.07.2015 року, 03.09.2015 року, 19.10.2015 року, 11.12.2015 року, відповідно.

01 грудня 2015 року за результатами судового розгляду даного кримінального провадження Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено вирок, яким дії ОСОБА_6 перекваліфіковано з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України, визнано його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 /п`яти / років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його затримання, а саме з 17 год. 00 хв. 14.01.2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 01.06.2017 року, за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора прокуратури м.Ужгород, вирок Ужгородського міськрайонного суду ві 01.12.2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.119 КК України скасовано у зв`язку із істотним порушення судом першої інстанції вимог КПК України при проведенні судового розгляду, зокрема під час судового розгляду не забезпечено додержання прав потерпілої ОСОБА_8 , та призначено новий судовий розгляду суді першої інстанції. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишено тримання під вартою, визначивши строк дії ухвали про тримання обвинуваченого під вартою до 31.07.2017 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.07.2017 року строк тримання під вартою обвинуваченого продовжено до 16 вересня 2017 року.

Як передбачено вимогами ч.2 ст. 416 КПК України при новому розгляду в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, зважаючи на те, що попередній вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 був скасований апеляційною інстанцією у зв`язку із допущенням суттєвого порушення вимог КПК України, при новому судовому розгляді даного кримінального провадження, у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд, дотримуючись вимог ч.2 ст. 416 КПК України, не може призначити останньому більш тяжке покарання, ніж покарання призначене за попереднім вироком суду.

Судом встановлено, що станом на 15 вересня 2017 року строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 у межах даного кримінального провадження складає 02 роки 08 місяців 02 дні.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набрав законної сили 24 грудня 2015 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладена у такій редакції: «5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 червня 2017 року набули чинності зміни до ч.5 ст.72 КК України на підставі Закону України «Про внесення до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 року № 2046-VIII.

Частиною 2 ст.5 Кримінального кодексу України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції згідно Закону від 26.11.2015 року №838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Таким чином, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції згідно Закону від 26.11.2015 року №838-VIII) у разі засудження обвинуваченого ОСОБА_6 до позбавлення волі у даному кримінальному провадженні, строк його попереднього ув`язнення за період з 14 січня 2015 року по 20 червня 2017 року, включно, слід обраховувати із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тобто, станом на 15 вересня 2017 року відбутий строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 у межах даного кримінального провадження, з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції згідно Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII), становить 05 років 01 місяць 09 дні (04 роки 10 місяців 14 днів (період з 14.01.2015 року по 20.06.2017 р., включно, 02 роки 05 місяців 07 днів х 2) + 02 місяці 25 днів (період з 21.06.2017 року по 15.09.2017 року).

При попередньому вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд в складі колегії суддів, враховував наявність існування ризику щодо можливості обвинуваченого ухилення від явки до суду і виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі, на підтвердження яких вказували такі обставини, як ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за вчинення інкримінованого правопорушення тощо.

Крім того, колегія суддів враховувала особу обвинуваченого, який ніде не працює та не має постійного джерела доходів, його сімейний стан, що в сукупності свідчить про відсутність у нього соціально-стримуючих факторів.

Між тим, суд в складі колегія суддів, розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не може не врахувати положення наведеного вище закону, та те, що станом на 15 вересня 2017 року відбутий строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 у межах даного кримінального провадження, у урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції згідно Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII), становить 05 роки 01 місяць 09 дні.

На думку суду, цей факт значно зменшує вірогідність настання наведених вище ризиків, а зазначені обставини свідчать про недоцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу та подальшого тримання останнього під вартою.

Разом з тим, суд враховує особу обвинуваченого і приходить до переконання про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який дозволить забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробі переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Вислухавши думки учасників розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився у кримінальному провадженні, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно до ст.181 ч.ч.1 та 2 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У відповідності до ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням наведеного, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 194, 331 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд в складі колегії суддів дійшов висновку про доцільність зміни раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відповідно до вимог ст.181 КПК України, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання ( АДРЕСА_1 ), з застосуванням електронного засобу контролю, строком на 60 днів, тобто до 13 листопада 2017 року.

У відповідно до ч.5 ст.194 КПК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати на виклики суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно останнього, на першу вимогу; не залишати місце постійного проживання ( АДРЕСА_1 ), цілодобово без дозволу суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно останнього; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 177, 178, 181, 197, 331, 369,-372 КПК України, суд ,

ПОСТАНОВИВ :
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 та клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Змінити обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання ( АДРЕСА_1 ), з застосуванням електронного засобу контролю, строком на 60 днів, тобто до 13 листопада 2017 року, та звільнити обвинуваченого з-під варти у залі суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:
- прибувати на виклики суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно останнього, на першу вимогу;

- не залишати місце постійного проживання ( АДРЕСА_1 ), цілодобово без дозволу суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно останнього;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Встановити, що термін дії ухвали щодо строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 закінчується 13 листопада 2017 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3