Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000726 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, українця, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою представника потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_10 і цивільного позивача ОСОБА_11 ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2017 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На підставі п.г ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання.

_______________________________

Справа № 11-кп/796/358/2018
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1
Цим же вироком цивільні позови ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , який є представником потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_10 та представником цивільного позивача ОСОБА_11 , просить вирок суду першої інстанції в частині рішення про цивільні позови змінити і задовольнити позов ОСОБА_10 , стягнувши на його користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 200 000 гривень, а також задовольнити позов ОСОБА_10 , стягнувши на її користь з МТСБУ майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 100 000 гривень.

Представник не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_9 , кваліфікацію його дій, вид, розмір призначеного покарання та підстави для звільнення від його відбування, однак вважає, що вирок в частині залишення цивільних позовів без розгляду ухвалений всупереч вимогам ст.128 КПК України та Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закону).

При цьому категорично не погоджується з висновками суду першої інстанції, який зазначив у вироку, що МТСБУ не може бути визнано цивільним відповідачем за цивільним позовом у кримінальному процесі, і суд не вправі розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до самої події злочину, а також, що позовні вимоги не випливають з пред`явленого обвинувачення. Звертає увагу, що суд в іншому складі вже залучив МТСБУ як цивільного відповідача, адже відповідно до положень ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. До того ж, майнова шкода, яку просив стягнути ОСОБА_10 , є витратами на лікування, які він поніс у зв`язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, тобто позовні вимоги випливають саме з пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення. Так само ОСОБА_11 просила стягнути майнову шкоду за пошкоджений транспортний засіб, власником якого вона являється.

Оскільки загальний розмір завданої ОСОБА_10 майнової шкоди 214 185 гривень 64 копійки та ОСОБА_11 455 450 гривень 80 копійок підтверджені документально, а цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 на момент ДТП застрахована не була, представник, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, якими передбачено підстави та порядок відшкодування шкоди, в тому числі завданої кримінальним правопорушенням, джерелом підвищеної небезпеки, каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також вказаний раніше Закон, розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.07.2010 року № 566 зі змінами стосовно розмірів страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, 100 000 гривень на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, 200 000 гривень на одного потерпілого, вважає, що саме МТСБУ має здійснити регламентну виплату ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в межах вказаних лімітів.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи представника потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і зазначив, що суд першої інстанції прийняв рішення про залишення позовів без розгляду з підстав, не передбачених законом; доводи захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги; доводи представника цивільного відповідача ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з огляду на те, що МТСБУ не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями винної особи, та недоведеність розміру позовних вимог, і вважала, що суд першої інстанції повинен був відмовити в позові; доводи прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

10 травня 2016 року близько 18 години ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем Ford Focus д/н НОМЕР_1 , рухаючись по мосту ім. Патона зі сторони Наддніпрянського шосе в напрямку Дніпровської набережної в м. Києві, порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 б, 8.7.4, 11.4, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Порушення ОСОБА_9 вказаних вимог ПДР виразилося в тому, що він керуючи автомобілем Ford Focus д/н НОМЕР_1 , незважаючи на вимкнені сигнали реверсивного світлофора, рухався по реверсивній смузі зі швидкістю 80-90 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість у населеному пункті, при цьому не врахував дорожню обстановку та проявив неуважність до її змін, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, і напроти електроопори № 86 виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де в крайній лівій смузі зустрічного напрямку скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Camry д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 . Від цього зіткнення автомобіль Toyota Camry відкинуло вправо і він впав на проїжджаючий по правій смузі автомобіль Ford Escort д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_13 . А після зупинки у реверсивній смузі автомобіля Ford Focus з ним скоїв зіткнення автомобіль KIA Sportage д/н НОМЕР_4 України під керуванням ОСОБА_14 , який рухався позаду вказаного автомобіля в попутному напрямку по реверсивній смузі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Toyota Camry ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді рвано-забійної рани голови та обличчя, саден обличчя та тулуба, відкритого багатоуламкового перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки з крайовим переломом голівки променевої кістки та її вивихом (рана по задній поверхні і ділянці ліктьового відростка лівого передпліччя), закритої травми грудної клітки, живота та тазу у вигляді розриву селезінки в ділянці нижнього полюса, по діафрагмальній поверхні із залученням капсули та паренхіми, брижі тонкої кишки, серозної оболонки сигмоподібної кишки, крововиливу у черевну порожнину до 350 мл крові, переломів 7 ребра зліва, правої вертлюжної западини, правої лобкової та сідничної кісток, закритої травми лівого стегна у вигляді багатоуламкового перелому дистального епіметафізу стегнової кістки зі зміщенням уламків, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у виді саден правої тім`яної ділянки, грудної клітки справа, кінцівок, травми лівої кисті у вигляді косого перелому дистальної половини діафізу проксимальної фаланги 3 пальця зі зміщенням уламків, забійно-осаджених ран кисті, які в сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким не оспорюються. Не ставиться під сумнів учасниками судового провадження правова кваліфікація дій обвинуваченого, вид та розмір призначеного йому покарання та підстави звільнення від його відбування.

Тому колегія суддів не переглядає судове рішення в цій частині відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Разом з тим, доводи в апеляційній скарзі про допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону в частині рішення про цивільні позови, є слушними.

Залишаючи цивільні позови ОСОБА_10 і ОСОБА_11 без розгляду, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що обвинувачений ОСОБА_9 добровільно сплатив узгоджену сторонами суму, а МТСБУ не може бути визнано цивільним відповідачем за позовом у кримінальному процесі, оскільки суд не вправі розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до події злочину, і обов`язок з відшкодування заподіяної шкоди МТСБУ випливає не з обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 , а з п.п.а п.п.41.1 ст.41 Закону.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно з ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам закону вирок суду першої інстанції в частині рішення про цивільні позови не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у цьому кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_10 пред`явив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 і МТСБУ, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_9 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 14 285 гривень 64 копійки, моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, 1 000 000 гривень, та з МТСБУ майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 200 000 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_10 , серед іншого, обґрунтовував тим, що майнова шкода на загальну суму 214 285 гривень 64 копійки пов`язана з витратами на його лікування, адже внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_9 , він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність обвинуваченого на час вчинення ним кримінального правопорушення застрахована не була, відповідно до вимог п.п.а п.п.41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих повинно було відшкодувати шкоду на умовах, визначених цим Законом, з урахуванням того, що розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.07.2010 року № 566 зі змінами установлено розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200 000 гривень на одного потерпілого.

ОСОБА_11 пред`явила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 і МТСБУ, в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_9 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 355 450 гривень 80 копійок, моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, 20 000 гривень, та з МТСБУ майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 100 000 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині майнової шкоди, ОСОБА_11 зазначала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний їй автомобіль Toyota Camry д/н НОМЕР_2 , і завдана діями ОСОБА_9 майнова шкода складає 455 450 гривень 80 копійок. Посилаючись на вказані раніше положення Закону та інші нормативні акти, стверджувала про необхідність стягнення з МТСБУ 100 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну потерпілих.

Судом першої інстанції МТСБУ було залучено як цивільного відповідача (т.2 а.с.151, 198).

Під час судового провадження у суді першої інстанції обвинувачений відшкодував ОСОБА_10 і ОСОБА_11 майнову шкоду в повному обсязі, у зв`язку з чим вони відмовилися від претензій майнового та морального характеру, що підтверджується розписками (т.3 а.с.66, 67).

Згідно з ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.

За змістом ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст.326 КПК України, тобто коли в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, і не подали клопотання про розгляд позову за їх відсутності, а цивільний відповідач позов повністю не визнав, суд залишає позов без розгляду.

У цьому кримінальному провадженні було ухвалено обвинувальний вирок, і представник потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_6 був присутній у судових засіданнях. А тому рішення суду першої інстанції про залишення цивільних позовів без розгляду у зв`язку з тим, що обвинувачений добровільно сплатив узгоджену сторонами суму, а МТСБУ не може бути цивільним відповідачем за цивільним позовом у кримінальному процесі, оскільки не причетне до події злочину, і обов`язок з відшкодування заподіяної шкоди МТСБУ випливає не з обвинувачення, тобто з підстав, які не передбачені кримінальним процесуальним законом, не можна визнати законним і вмотивованим.

Вказані судом обставини не можуть бути підставами для залишення позовів без розгляду і згідно з нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, поза увагою суду залишилася та обставина, що позивачі відмовилися від позовних вимог до ОСОБА_9 . Хоча питання стосовно відмови від позову кримінальним процесуальним законом не врегульовано, відповідно до вимог ч.3 ст.174, п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України суд, якщо приймає відмову від позову, ухвалює рішення про закриття провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що згідно з ст.ст.409, 412 КПК України є підставою для скасування вироку в частині рішення про цивільні позови з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги.

При цьому апеляційні вимоги про зміну вироку шляхом задоволення цивільних позовів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 до МТСБУ не можуть бути задоволені, оскільки вони не узгоджуються з положеннями п.3 ч.2 ст.408 КПК України, у відповідності з якими суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а в кримінальному провадженні рішення по суті позовних вимог не було прийнято, взагалі.

До того ж, докази, які були надані на підтвердження розміру позовних вимог, не досліджувалися судом першої інстанції, питання про дослідження не порушувалося і в апеляційній скарзі, в той час як рішення суду має відповідати критерію обґрунтованості, що можливо забезпечити лише шляхом безпосереднього дослідження доказів та їх оцінки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_10 і представника цивільного позивача ОСОБА_11 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині рішення про цивільні позови скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3