Справа № 297/437/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2018 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берегове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 від 01.02.2018 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, громадянина України,

за ч. 2 ст. 185 КК України,
встановив:
27 січня 2018 року о 02 годині 07 хвилин ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 маючи на меті заволодіти чужим майном, таємно, шляхом вільного доступу викрали неподалік будинку №34, що по проспекту Геологів в м. Берегово камеру зовнішнього відео спостереження марки «HIKVISION» model DS2CD2T42WD-18 4 mm покришка якої білого кольору, корпус камери чорного кольору, яка належала Комунальному підприємству «Берег-Відео» при Берегівській міській раді.

Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном ОСОБА_5 заліз на стовп неподалік будинку №34, що по проспекту Геологів в м. Берегово, звідки демонтував камеру зовнішнього відео спостереження марки «HIKVISION» model DS2CD2T42WD-18 4 mm покришка якої білого кольору, корпус камери чорного кольору, а в той час ОСОБА_8 стояв на варті. Демонтувавши камеру ОСОБА_5 передав її ОСОБА_8 , де останній помістив її до гаражного приміщення де зберігав її до 02.02.2018.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 спричинили шкоду комунальному підприємству «Берег-Відео» при Берегівській міській раді, згідно висновку експерта про вартість об`єкта оцінки залишкова вартість, бувшої у використанні камери зовнішнього відео спостереження марки «HIKVISION» model DS2CD2T42WD-18 4 mm, станом на 27.01.2018 становить 2633 гривні 40 копійок.

На думку суду обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати винним у кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за попередньою змовою групою осіб.

Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав повністю і показав, що він дійсно 27 січня 2018 року разом з ОСОБА_8 неподалік будинку АДРЕСА_2 викрали камеру зовнішнього відеоспостереження.
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений, його законний представник, захисник та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які його характеризують.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати його щире каяття, вчинення злочину будучи неповнолітнім (а.с. 51), відшкодування завданих збитків.
Відповідно до звіту про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , служба у справах дітей Берегівської міської ради, вважає найбільш доцільним заходом, є передача останнього на виховання матері ОСОБА_6 .
Згідно досудової доповіді ОСОБА_5 налаштований не допустити вчинення нових злочинів, виправлення його можливе без позбавлення волі.
Відповідно до абзаців 3, 4 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2017 року № 223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» згідно із ч.1 ст.105 КК суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов:

а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним;

б) неповнолітній щиро розкаявся;

в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття;

г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості, щиро розкаявся,вчинив злочин будучи неповнолітнім, раніше до кримінальної відповідальності не притягався (а.с. 60), потерпілий претензій до нього не має, позитивно характеризується по місцю проживання (а.с. 65), суд вважає, що до обвинуваченого слід застосувати п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України звільнивши його від покарання без визначення виду і розміру покарання та застосувати до нього заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків.

Долю речових доказів вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,
засудив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 185 ч. 2 КК України та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України звільнити від покарання із застосуванням до неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків строком на один рік.
Речові докази: камеру зовнішнього спостереження марки «HIKVISION» model DS2CD2T42WD-18 4 mm та картонну коробку з надписом «HIKVISION» model DS2CD2T42WD-18 4 mm, які передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_7 - залишити останньому як власнику;
СD диск з записом з камери зовнішнього відео спостереження, який приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах провадження.

На вирок може бути подана апеляція через цей суд до апеляційного суду Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1