Справа №487/725/18 30.03.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ,
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_4 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Короткий зміст ухвали слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_5 про арешт майна вилученого в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Накладено арешт на:

- мобільний телефон «Nomi» імей НОМЕР_1 , в якому знаходяться два стартових пакета;

- мобільний телефон «Fly» імей НОМЕР_2 , в якому знаходяться два стартових пакета;

- банківську картку банку «Приватбанк», видану на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_3 ;

- грошові кошти - 2000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів, які знаходяться в СУ ГУНП в Миколаївській області.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, під час його постановлення допущено неповноту судового розгляду; висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; під час постановлення рішення допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що слідчим суддею в порушення вимог закону не повідомлено його, як власника майна, про розгляд клопотання про арешт майна та як наслідок, дане клопотання розглянуто за відсутності власника майна ОСОБА_4 що призвело до того, що він був позбавлений можливості у судовому засіданні надати свої доводи та заперечення проти арешту його майна. Про оскаржувану ухвалу йому стало відомо випадково 16 березня 2018 року з ЄДРСР, тому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, як такий , що пропущений з поважних причин.

Зазначає, що в порушення вимог ч.5 ст. 177 КПК України слідчий подав до суду клопотання про арешт майна з порушенням строку. В свою чергу слідчий суддя, замість того щоб відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України повернути клопотання прокурору, проігнорував вказану норму та розглянув клопотання слідчого.

Звертає увагу суду, що у даному кримінальному проваджені він не є а ні підозрюваною, а ні обвинуваченою особою, ні особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, також не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, тому в нього немає намірів перешкоджати кримінальному провадженню та встановлення істини, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Вказує, що грошові кошти вилучені під час проведення обшуку є його особистою власністю, оскільки, про походження зазначених грошей він давав покази слідчому при його допиті у якості свідка.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Слідчий звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва з погодженим із прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 клопотанням про накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ., а саме :
- мобільний телефон «Nomi» імей НОМЕР_1 , в якому знаходяться два стартових пакета;

- мобільний телефон «Fly» імей НОМЕР_2 , в якому знаходяться два стартових пакета;

- банківська карта банку «Приватбанк» видана на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_3 ;

- грошові кошти - 2000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів, які знаходяться в СУ ГУНП в Миколаївській області.
В обґрунтування клопотання вказав, що зазначені речі, могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також були використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та крім того, у досудового слідства є достатні підстави вважати, що при поверненні вилученого майна володільцю він зможе їх знищити чи приховати. СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 24.07.2017року та 22.02.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, 24.07.2017 року до СУ ГУНП в Миколаївській області надійшли матеріали про те, що на території міста та області громадянин ОСОБА_8 здійснює незаконний збут особливо небезпечних наркотичних речовин. Крім того, 22.02.2018 року до Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області надійшли матеріали про те, що невстановлені особи на території міста Миколаєва збувають психотропні речовини.
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя послався на те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Скаржник ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просив справу розглядати без його участі. В письмовому клопотанні прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 просить справу розглядати в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч.1 ст.406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч. 2 ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Частиною третьою цієї статті визначено, що у разі постановлення ухвали слідчим суддею без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження та зі змісту оскаржуваної ухвали, власник майна ОСОБА_4 не був присутній у судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого про арешт майна, копія ухвали йому не направлялась.
В апеляційній скарзі він вказує, що йому стало відомо про прийняття оскаржуваної ухвали з Єдиного реєстру судових рішень 16 березня 2018 року.
Враховуючи, що ухвалу слідчого судді від 27.02.2018 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не був пропущений.
Що стосується суті прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційний суд приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 23 лютого 2018 року, на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2018 року в рамках кримінального провадження №00000657 , було проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яким користується ОСОБА_4

26 лютого 2018 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно. В обґрунтування зазначив, слідчим відділом Заводського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000657 зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками ч. 1 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у червні 2017 року, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_9 , володіючи злочинними зв`язками з особами, які займаються незаконним виготовленням та обігом психотропних речовин, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав як джерело накопичення коштів діяльність, пов`язану з незаконним виготовленням та збутом на території міста Миколаєва психотропних речовин, обіг яких обмежено.
До вказаної злочинної діяльності ОСОБА_9 вирішив залучити свого брата ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з яким підтримує довірчі відносини. Останні прийняли пропозицію ОСОБА_9 .
Таким чином, ОСОБА_9 створив групу, члени якої за попередньою змовою червня 2017 року по теперішній час займаються незаконним виготовленням та збутом психотропних речовин, обіг яких обмежено - метамфетаміну, на території міста Миколаєва.
Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який каналами «Нової пошти» за винагороду надає сильнодіючий лікарський засіб «Ефіна», що містить психотропну речовину псевдо ефедрин, який використовуються під час виготовлення психотропної речовини - метамфетімін.

Згідно оперативних даних Миколаївського управління ДВБ НП України ОСОБА_4 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності не зареєстровано.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане майно.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки, у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно, може бути знищено чи приховано, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання ОСОБА_4 на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, з огляду на те, що йому не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт, підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Розгляд слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилученого під час обшуку домоволодіння ОСОБА_4 , без повідомлення власника майна не суперечить вимогам ч.2 ст. 172 КПК України, оскільки, зазначене майно вилучено в межах ухвали слідчого судді від 15.02.2016 року про проведення обшуку в зазначеному домоволодінні, а тому не є тимчасово вилученим майном.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 ..

Керуючись ст. 170, 171, 173 405, 406, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_5 та накладено арешт на майно вилучене під час обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді