АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1295/17 Номер провадження 11-кп/786/1116/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника виправної колонії засудженого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, непрацюючому, засудженому вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2006 року за ст.304, ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, п.п.4, 10, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 15 років 6 місяців позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2006 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_9 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки за час відбування покарання має як заохочення, так і стягнення, працював тимчасово та згідно з висновком комісії виправної колонії є таким, що не став на шлях виправлення.
За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. При цьому зазначає, що має 19 заохочень та приймає активну участь в благоустрої території установи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, думку представника виправної колонії, який вважав, що ОСОБА_8 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Доводи апеляційної скарги засудженого є непереконливими.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 за час перебування в слідчих ізоляторах м. Дніпро та м. Київ характеризувався незадовільно, за порушення режимних вимог мав сім стягнень.

З 10 серпня 2006 року ОСОБА_8 відбуває покарання у Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)». За цей час засуджений хоча і має заохочення, проте на нього було накладено 11 стягнень, що свідчить про нестабільність його поведінки (а.с.16).

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником виправної колонії, засуджений ОСОБА_8 за весь час відбування покарання на виробництві установи працював лише у період з лютого 2016 року по січень 2017 року, участі в громадському житті колективу відділення не приймає, легко піддається впливу зі сторони, стосунки підтримує з обмеженим колом засуджених, іноді може створювати конфліктні ситуації та вступати в суперечки. Вину у вчиненому злочині визнає частково (а.с.14).

Рішенням комісії виправної колонії також було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України відносно ОСОБА_8 з огляду на те, що він не довів свого виправлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4