Провадження №1-кп/761/1320/2016
В И Р О К
іменем України
23 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № від 02 вересня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, маючого на утримані доньку 2014 року народження, працюючого на підставаі договору підряду з ТОВ «Теплобуд-Система 1» монтажником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

із участю в судовому розгляді

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

та

потерпілої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
02 вересня 2016 року приблизно о 16 год. 50 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м.Київ, вул. О.Теліги, 2 на зупинці громадського транспорту «вулиця Івана Гонти» помітив ОСОБА_6 . В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , наблизився до ОСОБА_6 зі спини та із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилось в тому, що ОСОБА_3 почав хапати потерпілу за шию та руку, утримуючи її таким чином, чим задавав їй фізичного болю. Після цього, зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_6 золоті прикраси, а саме: золотий ланцюжок, вартістю 1500 грн., золотий ланцюжок, вартістю 1500 грн., золотий кулон із зображенням Божої матері, вартістю 1000 грн., та золотий хрестик, вартістю 1000 грн. А всього ОСОБА_3 заволодів майном ОСОБА_6 на загальну суму 5 000 грн.

Після чого, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся та дав наступні показання.

Так, він в цілому підтвердив фактичні обставини вчинення відкритого викрадення майна потерпілої, а саме золотих прикрас на зупинці громадського транспорту «вулиця Івана Гонти», розташованої за адресою: м.Київ, вул. О.Теліги, 2, та не оспорював їх перелік та вартість. Разом з тим зазначив, що він ривком зірвав з шиї потерпілої золоті прикраси, а іншого насильства до останньої не застосовував, тобто оспорив характер застосованого насильства. При цьому, розкаявся у скоєному та неодноразово в ході судового розгляду просив вибачення у потерпілої. Крім того, його близькими була в повному обсязі відшкодована заподіяна потерпілій матеріальна шкода.

Крім визнання своєї винуватості самим обвинуваченим ОСОБА_3 у скоєнні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, його винуватість також доводиться показаннями потерпілої ОСОБА_6 , згідно з якими, 02 вересня 2016 року, близько 17 год., коли вона йшла за дитиною до дитячого садку на вул. О.Теліги, 2 в м.Києві біля зупинки громадського транспорту, на неї зі спини напав обвинувачений та почав її хапати за руки і плечі, робив рухи, з яких вона зрозуміла, що він намагався зірвати з вух сережки, яких на той час на ній не було. Після чого, обвинуваченй схопив її за шию та зірвав два золоті ланцюжки, що були на ній із золотим хрестиком та золотим кулоном у вигляді Божої матері, чим завдав їй фізичного болю. Зазначені золоті ланцюжки вона оцінює вартістю по 1500 грн. кожен, а золотий хрестик та кулон із зображенням Божої матері по 1000 грн. кожен. Викрадені золоті прикраси були подаровані їй матір`ю та є дорогими для неї як пам`ять. Оскільки обвинувачений розкаюється у скоєному, вона просить призначити таке покарання, щоб останній міг брати участь у вихованні своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів по даному кримінальному провадженню за кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , щодо часу, місця, способу, розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини за кримінальним правопорушенням, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним, у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд приходить до висновків про доведеність винуватості ОСОБА_3 за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за вчинення якого він підлягає покаранню.

У цілому показання обвинуваченого та потерпілої щодо характеру застосування насильства при вчиненні даного кримінального правопорушення по відношенню до потерпілої обвинуваченим ОСОБА_3 , узгоджуються між собою та суд не вбачає між ними суттєвих суперечностей, при цьому, суд розцінює дрібні розбіжності щодо цих обставин виключно суб`єктивним сприйняттям кожним із них.

Натомість, на переконання суду, не значні розбіжності щодо обставин насильства, не впливає на правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_3 діяння.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про його особу, а саме, що він, хоча і засуджувався за вчинення аналогічного злочину раніше, однак має погашені судимості в силу ст.89 КК України, має місце реєстрації та постійне місце проживання, працює, де характеризується позитивно, одружений, на його утриманні перебуває неповнолітня донька 2014 р.н., тобто має сталі соціальні зв`язки, а також суд враховує думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому покарання з реальним його відбуттям.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, суд вважає можливим врахувати його щире каяття, добровільне відшкодування потерпілій матеріальної шкоди в повному обсязі.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією закону, за яким визнав його винуватим у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, те, що він є таким, що в силу ст. 89 КК України судимостей на має, щиро розкаявся у вчиненому, просив вибачення у потерпілої та добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду, має постійне місце проживання та реєстрації, має сталі соціальні зв`язки, працює та по місцю роботи характеризується позитивно, а також суд враховує конкретні обставини справи, думку потерпілої та приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без реального відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Суд, вважає за необхідне змінити запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, у зв`язку з тим, що прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування призначеного судом покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

У зв`язку з чим, вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки до вступу вироку в законну силу, передбачені п.1 п.3 ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Покласти на ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу наступні обов`язки, а саме прибувати на виклики суду в судові засідання, повідомляти суд про зміну місця проживання.

Речові докази: CDR диск марки «Videx» залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя