Справа №468/105/17-к 15.02.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Провадження № 11-сс/784/81/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7
Категорія: накладення арешту Доповідач: ОСОБА_1
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу про накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 2106, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 1986 року випуску, який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , однак фактично перебуває у користуванні ОСОБА_9 та автомобільний причеп марки ПГМФ 8302, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , однак фактично перебуває у користуванні ОСОБА_9 , а також металеву секцію огорожі разом із швелером, яка перебуває на балансі Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що 27.09.2016 року слідчим в ході огляду вилучено легковий автомобіль марки ВАЗ 2106, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , автомобільний причеп марки ПГМФ 8302, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та металева секція огорожі разом із швелером. Вказане майно до початку його огляду добровільно передав ОСОБА_9 , котрий зізнався у вчиненні крадіжки металевої секції огорожі кладовища поблизу с. Мар`янівка Баштанського району Миколаївської області.
Посилаючись на положення ч. 2 ст. 93 КПК України, прокурор вказує, що у разі надання фізичною особою речей стороні обвинувачення, їх недоцільно вважати тимчасово вилученим майном, а тому й необхідність подання клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, в межах строку визначеного в ч.5 ст.171 КПК України, також є недоцільним. На думку прокурора, тимчасово вилученим є майно, яке примусово вилучено у власника/користувача і саме в такому випадку необхідно керуватися положеннями ч.5 ст.171 КПК України.
Крім того, посилається на те, що 27.09.2016 року в ході досудового розслідування слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом вищезазначених автомобіля марки ВАЗ 2106, автомобільного причепу марки ПГМФ 8302 та металевої секції огорожі разом із швелером. В ході досудового розслідування здобуто сукупність доказів, на підставі яких ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України, та, як встановлено слідством, підозрюваний заздалегідь підготував знаряддя вчинення злочину - вищевказані транспортні засоби з метою транспортування викраденого майна з місця вчинення злочину.
Апелянт посилається на положення п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно з якими, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

3. Встановлені слідчим суддею обставини.
13.12.2016 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаної крадіжки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України.
27.09.2016 року під час проведення огляду у ОСОБА_9 було вилучено автомобіль марки ВАЗ 2106, автомобільний причеп марки ПГМФ8302, та викрадена секція металевої огорожі із швелером.
Прокурор обґрунтував клопотання про накладення арешту тим, що вказані транспортні засоби та майно визнані речовими доказами, а тому з метою їх збереження, необхідно накласти арешт.
Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, послався на положення ч. 5 ст. 171 КПК України, і, оскільки майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було вилучено 27.09.2016 року, а клопотання про арешт майна подано прокурором 27.01.2016 року, тобто після спливу чотирьох місяців з моменту вилучення вказаного майна, що є порушенням вимог ст. 171 КПК України. Крім того, слідчий суддя зазначив, що в поданому клопотанні про арешт майна питання про поновлення процесуального строку прокурором не порушується взагалі.
4. Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній; вивчивши надані матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення , в тому числі, збереження речових доказів. Частиною 3 даної статті закону регламентовано, що в даному випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Не погоджуючись з висновком слідчого судді з приводу того, що прокурором подано клопотання про арешт майна після спливу строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, прокурор послався на положення ч. 2 ст. 93 КПК України, згідно з якими, на його думку, тимчасово вилученим є майно, котре примусово вилучено у власника/користувача, і саме в такому випадку, необхідно керуватися положеннями ч.5 ст.171 КПК України.
Наведені доводи апелянта заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
В матеріалах судового провадження містяться копія протоколу огляду предметів від 27.09.2016 року (а.с.п. 13-17), згідно з яким, металевий лист, 2 металеві труби, металевий швелер, металева огорожа, автомобіль та причіп були вилучені до Баштанського ВП та знаходяться на його території. Крім того, на а.с.п. 18-22 судового провадження міститься копія протоколу огляду вилучених речей від 09.11.2016 року, в ході якого були оглянуті металеві речі. Постанова про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 27.09.2016 року (а.с.п. 23) свідчить про те, що підозрюваний добровільно видав металеві вироби. Крім того, в ході апеляційного розгляду за клопотанням прокурора до матеріалів провадження долучено копію розписки ОСОБА_9 від 27.09.2016 року, згідно з якою останній добровільно видав працівникам поліції автомобіль та причіп, за допомогою яких він перевозив металеві вироби. Оригінал вказаної розписки міститься в матеріалах кримінального провадження.
В ході досудового розслідування зібрана сукупність доказів, з урахуванням яких, 13.12.2016 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаної крадіжки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України та встановлено, що підозрюваний заздалегідь підготував знаряддя вчинення злочину - вищевказаний транспортний засіб з причіпом з метою транспортування викраденого майна з місця вчинення злочину.
Тобто, оскільки зазначені вище речі в передбаченому законом порядку постановою слідчого від 27.09.2016 року були визнані речовими доказами (а.с.п.23), то згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, накладення арешту на дане майно слугуватиме збереженню речових доказів, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора.
Крім того, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, слідчий суддя послався на вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, відповідно до яких клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Проте, дійшовши висновку про те, що прокурором пропущено процесуальний строк для звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слід відмовити, поза увагою слідчого судді залишена та частина норми закону, що регламентує негайне повернення особі вилученого майна. При цьому, у разі повернення майна підозрюваному, що визнано речовим доказом, зазначене не сприятиме повноті та об`єктивності розслідування даного кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора з приводу того, що в даному випадку, в разі добровільної видачі підозрюваним майна, не підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 171 КПК України, що регламентують строки звернення з клопотанням до слідчого судді.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, в зв`язку з чим ухвалу слідчого судді необхідно скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 2106 та автомобільний причіп, металеву секцію огорожі разом із швелером.
Керуючись ст.ст. 173, 405, 407,422 КПК України, апеляційний суд, -
Апеляційну скаргу прокурора Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 2106, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 1986 року випуску, який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , однак фактично перебуває у користуванні ОСОБА_9 та автомобільний причеп марки ПГМФ 8302, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , однак фактично перебуває у користуванні ОСОБА_9 , а також металеву секцію огорожі разом із швелером, яка перебуває на балансі Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .