"20" січня 2017 р. Справа № 363/4998/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001321 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:
29.12.2016 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт складений у кримінальному провадженні № 0001321 старшим слідчим Вишгородського ВП ГУ НП в Київської області ОСОБА_8 , затверджений прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.12.2016 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001321.

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку, за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, судовий розгляд слід здійснювати у відкритому судовому засіданні та заявив клопотання продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки спливає строк запобіжного заходу.

Потерпіли підтримали думку прокурора.

Захисник висловив думку про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки не відповідає процесуальним нормам кодексу. Крім того, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника, крім того зазначив, що йому зовсім не зрозуміло, що викладено в обвинувальному акті відносно нього.

Прокурор вважає , що підстав для повернення обвинувального акту прокурору немає, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт вважає, що існування ризиків на даний час не відпали, тому підстав для зміни запобіжного заходу не має.

Потерпілі підтримали думку прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.

А тому формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину.

Отже, в обвинувальному акті в частині формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України не зазначено, конкретний спосіб заволодіння транспортним засобом: відкрито або таємно; не зазначено, які дії вчинив обвинувачений після проникнення в підсобне приміщення для отримання можливості керувати транспортним засобом.

Формулюючи обвинувачення за частиною 3 статті 185 КК України, орган досудового слідства не встановив спосіб заволодіння майном потерпілої, не викликав обставини за яких це сталося.

Зокрема, в формулюванні обвинувачення слід обов`язково зазначити, які дії вчинив обвинувачений для незаконного, таємного заволодіння майном потерпілої всупереч волі останньої, яким чином, в який момент, в якій спосіб та внаслідок яких дій майно вибуло з володіння потерпілої, коли в обвинуваченого виникла можливість реально розпорядитися викраденим майном і яким чином він це зробив.
Отже, відсутність вказаних обставин й не зазначення способу викрадення майна є недостатньо визначеним з точки зору вищевказаних вимог Закону і свідчить про неналежне встановлення події злочину.
Також, в обвинуваченні сформульовано взаємовиключні твердження щодо обставин пригоди, оскільки з одного боку ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжки електроінструменту, що належить ОСОБА_6 , прибув до домоволодіння останньої де проникши в середину підсобного приміщення, вчинив крадіжку майна на загальну суму 22806грн. В той же час, в обставинах вчинення злочину вказано, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку майна, що належить потерпілій ОСОБА_6 , а саме: дитячого квадрациклу електричного, стабілізатора водяного насосу, ручної пили циркулярної.

Всі викладені вище обставини складають об`єктивну й суб`єктивну сторону злочину, підлягають обов`язковому доказуванню в ході кримінального провадження.

Відповідно до статтею 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даного обвинувального акта вирішити питання про визначення ступеня відповідальності обвинуваченого, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі що регламентовано статтею 22 КПК України.

Отже, без висунутого конкретизованого обвинувачення щодо ОСОБА_7 , у випадку постановлення судом будь-якого виду вироку за результатами розгляду обвинувального акту у даному кримінальному провадженні у тому вигляді, в якому поданий обвинувальний акт до суду, зазначені дії призведуть до порушення гарантованих законом процесуальних прав обвинуваченого, зокрема права на захист, а ухвалення судового рішення буде незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог процесуального права.

Враховуючи вище зазначене та беручи до уваги, що органами досудового розслідування не дотримано вимог кримінально процесуального закону при направленні до суду обвинувального акту, суд вважає що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Вирішуючи питання за клопотанням захисту, щодо зміни запобіжного заходу обраного обвинуваченому, суд виходив з наступного, що під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід тримання під вартою строк його спливає 24.01.2017 року. Оскільки на даний час існують ризики які встановленні ухвалою суду слідчого судді при обранні запобіжного заходу, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, тому підстав для зміни запобіжного заходу не вбачається. Крім того, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що на даний час існують ризики ухилення обвинуваченого від суду та слідства й продовження вчинення кримінальних правопорушень, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи вище зазначене, що встановлено в ході підготовчого судового засідання, невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд вважає що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369-372, 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001321, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України повернути прокурору.

У клопотанні захиснику ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Київському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до 20.03.2017 року

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1