Справа № 456/2694/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/312/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року, -

за участю прокурора : - ОСОБА_8

обвинуваченого : - ОСОБА_7

захисника : - ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, несудимого, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 обчислюється з 09 серпня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження з 18 год. 09 серпня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У кримінальному провадженні вирішено питання цивільного позову та процесуальних витрат, експертиз та речових доказів.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Цим же вироком також засуджено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який вирок суду не оскаржував.

За вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та невстановлена досудовим слідством особа чоловічої статі в ніч з 16 на 17 грудня 2015 року, дізнавшись від особи, судове провадження щодо котрої зупинено, про те, що у її баби ОСОБА_10 за місцем проживання можуть знаходитися гроші та інші цінні речі, за попередньою змовою з метою таємного викрадення чужого майна прибули до домогосподарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , де 17 грудня 2015 року о 2 год. ночі, одягнувши заздалегідь підготовлені маски та гумові медичні рукавиці, через вікно проникли до будинку і почали шукати цінні речі, однак ОСОБА_10 прокинулася від шуму та почала кричати і тоді ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та невстановлена досудовим слідством особа, усвідомлюючи, що їх викрито, з метою викрадення чужого майна вчинили напад на ОСОБА_10 , під час якого невстановлена досудовим слідством особа та ОСОБА_9 почали застосовувати до потерпілої фізичне та психічне насильство, погрожували фізичною розправою, а саме вбивством, почали наносили їй удари руками та ногами по тілу, зв`язали та закрили стрічкою рот, вимагаючи вказати місце де зберігаються гроші та інші цінності, внаслідок чого ОСОБА_10 були заподіяні множинні синці обличчя, голови, рук та ніг, підшкірні гематоми верхніх та нижніх кінцівок, забій грудної клітки, закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_7 у той час, усвідомлюючи, що до ОСОБА_10 застосовується насильство, продовжував шукати у сусідній кімнаті гроші та цінні речі, і знайшовши гроші в сумі 2 935 доларів США, що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, становило 68 972,50 грн., гроші в сумі 24 000,00 грн., вироби із золота, мобільний телефон марки «Нокіа» із картою оператора мобільного зв`язку «Лайф», всього майна на суму 171 374,95 грн., вони його привласнили, тобто скоїли напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, і з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, а саме злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за ч.3 ст. 187 КК України з призначенням покарання на строк 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності та стягнення в користь потерпілої ОСОБА_10 85687,47 грн. майнової шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187 КК України виправдати та засудити до мінімального строку у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України. Захисник ОСОБА_6 звертає увагу на те, що оскільки ОСОБА_7 не брав участі у нападі на потерпілу ОСОБА_10 , не застосовував щодо неї фізичного насильства та не погрожував його застосуванням, не скористався тим, що іншими особами застосовувалося насильство щодо потерпілої для відшукування та заволодіння майном потерпілої, відтак засудження його за ч.3 ст. 187 КК України є незаконним. Захисник вважає, що так як викрадення майна було явним для потерпілої, то в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України. Наголошує, що ОСОБА_7 визнає свою вину у вчинених ним діях, а саме, проникнення в житло з метою вчинення крадіжки та вчиненні відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства. Він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно. Таким чином, на думку захисника, обвинувальний вирок від 29.12.2016 року відносно ОСОБА_7 з наведених вище підстав є необґрунтованим і незаконним через невідповідність викладених у ньому обставин фактичним обставинам події, неправильним застосуванням кримінального та кримінального процесуального законодавства та неврахування особи обвинуваченого, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що в ніч з 16 грудня на 17 грудня 2015 року він прийшов до будинку ОСОБА_11 , які проживають в м. Бориславі, де були ОСОБА_9 та ОСОБА_12 на прізвисько « ОСОБА_13 », а також ОСОБА_14 , котру він раніше не знав. Під час спільної розмови вони вирішили вчинити крадіжку з будинку ОСОБА_10 , котра є бабою ОСОБА_14 Хтось із присутніх викликав таксі і він, ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та Іван «Закарпатський» поїхали до м. Стрия, де ОСОБА_14 показала дорогу до будинку, у якому живе її баба ОСОБА_10 . ОСОБА_14 залишилася на вулиці і просила не бити її бабу, а він, ОСОБА_15 , ОСОБА_12 «Закарпатський» та ОСОБА_9 , одягнули медичні гумові рукавиці і через вікно, пошкодивши його, проникли до будинку, де у коридорі почали шукати цінні речі та гроші. Особисто він та ОСОБА_9 до ОСОБА_10 не підходили і насильства щодо неї не застосовували. У спальню до ОСОБА_10 заходив тільки Іван «Закарпатський» і щось там з нею з`ясовував. Після того як вони знайшли в будинку гроші та ювелірні вироби, залишили будинок.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України стверджується поясненнями свідків та іншими доказами кримінального провадження, яким суд першої інстанції надав правильну оцінку, а саме :

-показаннями потерпілої ОСОБА_10 про факт нападу на будинок її баби ОСОБА_10 ;

- показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ;

- рапортом Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській (том. 2 а.с. 23);

- рапортом Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській (том. 2 а.с. 24);

- заявою ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 25);

- протоколом огляду місця події від 17.12.2015 р. (т. 2 а.с. 27-45);

- заявою ОСОБА_10 та протоколом додаткового огляду місця події від 19.12.2015 (т. 2 а.с. 53-57);

- висновком судово-медичної експертизи від 28.12.2015 № 512 (т. 2 а.с. 50-51);

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 25.03.2016 №10/781 (т. 2 а.с. 63-70);

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 20.04.2016 № 10/160 (т. 2 а.с. 119-122);

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 22.07.2016 № 10/284 (т. 2 а.с. 130-135);

- аналізом радіорозвідки місця події (т. 2 а.с. 83);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2016 за участю підозрюваного ОСОБА_9 видно, що він впізнав ОСОБА_7 , як особу, з якою 17.12.2015 проникав у будинок ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 111-113).

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю підозрюваної ОСОБА_14 від 29.08.2016 (т. 2 а.с. 151-152);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.06.2016 року з участю свідка ОСОБА_18 (т. 2 а.с. 99-103);

- довідками (т. 2 а.с. 136, 137, 138, 140, 141, 143).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до вірного висновку, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними і ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднані з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК або частиною третьою статті 187 КК.

Також у п. 24 цієї Постанови зазначено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб - відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції враховано те, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були розпочаті як крадіжка, поєднані з проникненням у житло, але переросли в розбій, і ОСОБА_9 був безпосереднім виконавцем, а ОСОБА_7 скористався застосуванням та погрозою застосуванням насильства до потерпілої ОСОБА_10 для заволодіння майном потерпілої, тому їх дії вірно кваліфіковані відповідно за ч. 3 ст. 187 КК України кожного, як розбій вчинений групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв насильства до потерпілої, а вчинив грабіж, про це в суді апеляційної інстанції пояснив обвинувачений ОСОБА_7 , який ствердив, що побоїв потерпілій не наносив, а шукав в іншій кімнаті гроші та цінності.

Такі доводи апелянта в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки вони по відношенню до потерпілої діяли узгоджено, з розподілом ролей, де двоє інших членів групи, що вказані у вироку суду вчиняли насильство щодо потерпілої ОСОБА_10 , а в цей час обвинувачений ОСОБА_7 знаючи про це та чуючи крики останньої шукав гроші і цінності в будинку потерпілої, якими вони згодом розпорядились.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, особу винного, сімейний стан, позитивну характеристику, те, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, обставиною що пом`якшує покарання визнано щире каяття, обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та вірно призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статі КК України, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, яке є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та постановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_7 з 18 год. 00 хв. 09 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до 18 год. 00 хв. 06 квітня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4