11-кп/775/192/2017(м)
263/2402/16-к

11-кп/775/192/2017(м)
263/2402/16-к
Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 15 ч.2 , ст.117 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
іменем У к р а ї н и
15 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Маріуполя, громадянка України, українка, з середньою-спеціальною освітою, не працююча, маюча на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 2010 року народження, раніше не судима, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, 117 КК України та засуджена до покарання, з урахуванням ст.68 ч.3 КК України у виді трьох років позбавлення волі. У порядку, передбаченому ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на два роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язана не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до цього органу,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2017 р. ОСОБА_9 визнана винною за ст. 15 ч.2, 117 ч.2 КК України за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
24.12.2015 року, в період з 22.00 до 23.00 години, обвинувачена ОСОБА_9 , знаходячись у приміщенні туалету кафе «Встреча», розташованого по вул. Запорізьке (Володарське) Шосе, 17, в Центральному (Жовтневому) районі м. Маріуполя, народила немовля чоловічої статі, яке народилося живим та життєздатним. Перебуваючи у особливому психічному та фізичному стані, який знижував її можливість керувати своїми діями, одразу після пологів, обвинувачена, маючи на меті умисне вбивство своєї новонародженої дитини, достовірно знаючи, що дитина жива, поклала немовля у поліетиленовий пакет та помістила його у свою жіночу сумку.
25.12.2015 р. приблизно о 01 год., обвинувачена таємно перевезла новонароджену дитину з собою в автомобілі до буд. АДРЕСА_2 , таємно перенесла немовля в пакеті на смітник, розташований біля вказаного будинку, де залишила дитину біля контейнеру для сміття, загорнутою в поліетиленовий пакет, обмеживши таким чином її можливість вільно дихати повітрям, та під впливом низької температури. Після цього обвинувачена з місця скоєння злочину втекла, таким чином вчинивши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочинного наміру до кінця, але смерть новонародженої дитини не настала з причин, які не залежали від її волі, оскільки дитині вчасно було надано медичну допомогу.
Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ст.15 ч.2, ст.117 КК з урахуванням положень ст.68 ч.3 КК України в виді 2 років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.
Прокурор вважає, що суд при постановленні вироку не додержався положень ст. 50,65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, які мають на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а і попередження нових злочинів засудженим та іншими особами.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення стосовно ОСОБА_9 та призначаючи їй покарання з випробуванням послався на пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття обвинуваченої, яка є загальною, не носить виключний та особливий характер та не дає підстав до призначення покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України.
Зауважує, що суд, визнавши обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття, залишив поза увагою, що це поняття характеризує суб`єктивне ставлення винної до вчинення злочину, яке полягає у визнанні своєї провини. Проте, під час судового розгляду не було встановлено, що обвинувачена вжила будь-яких дії, щодо збереження життя новонародженій дитини. Вважає, що за таких обставин, відсутня пом`якшуюча її покарання обставина - щире каяття.
Вважає, що посередня характеристика за місцем мешкання обвинуваченої, відсутність даних про перебування її на обліках в психіатричному та наркологічному диспансері, відсутність судимостей не впливає на суспільну небезпечність скоєного нею злочину та взагалі не є підставою для призначення покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Також, суд при призначенні покарання ОСОБА_9 не дав належної оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу та характеру його вчинення, не врахував спосіб та жорстокість вчинення злочину обвинуваченою, яка одразу після пологів замотала свою живу дитину, в поліетиленовий пакет, який залишивши серед зими на вулиці, без належної медичної допомоги. Оскільки обвинувачена вчинила злочин щодо новонародженої дитини, то той факт, що на її утриманні знаходиться інша неповнолітня дитина 2010 року народження, на думку прокурора, не може слугувати підставою для застосування до неї покарання з випробуванням.
Під час апеляційного перегляду провадження свідок ОСОБА_11 яка є представником служби у справах дітей Центрального району м. Маріуполя пояснила суду, що родина ОСОБА_9 не перебуває на обліку як неблагополучна, під час обстеження умов проживання обвинуваченої та її неповнолітньої дитини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що в квартирі на час перевірки 28.04.17 р. для дитини створені належні умови проживання, розвитку та навчання, є спальне місце, одяг за сезоном, іграшки, їжа, письмовий стіл і т.д. ОСОБА_9 утримує свою дитину на свій заробіток у 2000 грн та державну допомогу на дитину. Молодша дитина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 є здоровою дитиною, яка нормально розвивається і мешкає з бабусею ОСОБА_13 , під опікою якої перебуває за адресою АДРЕСА_3 .
Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, обвинувачену та її захисника які заперечували проти апеляції прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, допитавши представника служби у справах дітей свідка ОСОБА_11 , вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Приймаючи рішення в частині апеляційних вимог прокурора про призначення обвинуваченим більш суворого покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і виходить з наступного.
Виходячи з вимог ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання. При цьому, особі яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів як нею, так і іншими особами.
Загальні принципи призначення судами покарання за кримінальними справами, викладені і в п.3 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.03 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів за тяжкістю за ст.12 КК України, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення та наслідків. Призначаючи покарання у виді позбавлення волі, суд у вироку повинен мотивувати своє рішення у цій частині.
Досліджуючи данні про особу обвинуваченого, суд повен з`ясувати його вік, стан здоров`я, його характеристику як у побуті, так і як за місцем роботи або навчання, його минуле, склад сім`ї, наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, його майнове положення та т.і.
Згідно вироку суду обвинувачена ОСОБА_9 визнана винною у замаху на умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини одразу після пологів за ст. 117 ст. 15 ч.2 КК України. До дій ОСОБА_9 , яка вчинила замах на вбивство своєї новонародженої дитини судом застосовані положення ст. 68 ч.3 КК України, обмежуючої покарання до двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини КК, передбачаючої покарання за цей злочин.
На думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченій суд обґрунтовано врахував наслідки вчиненого нею злочину, те що дитина залишилася живою, завдяки своєчасному наданню їй медичної допомоги, негативних наслідків для її здоров`я не настало, дитина нормально розвивається, що підтверджується і представником служби у справах дітей ОСОБА_11 , допитаною під час апеляційного перегляду справи, якою за судовим дорученням складалися акти обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання обох дітей - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відкидаючи апеляційні доводи прокурора про призначення обвинуваченій більш суворого покарання, колегія суддів також виходить з наступного.
Особливістю об`єктивної сторони цього спеціального складу злочину є особливий стан жінки, яка перенесла пологовий процес та вчинила цей злочин безпосередньо під час пологів або відразу після пологів. Суб`єктивна сторона цього складу злочину як правило характеризується не стабільним, хворобливим психологічним станом жінки, що обумовлений пологовим процесом.
Такі обставини були встановлені судом і під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та обґрунтовано враховані при призначенні їй покарання.
Приймаючи рішення за результатами судового розгляду та призначаючи покарання обвинуваченій суд зважив на висновок судово-психіатричної експертизи № 80 ( а/с 210) від 28.01.16 р., за яким ОСОБА_9 в період часу відповідний інкримінованому їй діянню знаходилася у стані вираженої емоціональної напруги (тривалий, потужний стрес), який домінував у сфері мотивів її подальших дій. Цей стан усугубився безпосереднім процесом пологів, який сам по собі є безумовним потужним фактором, формуючим стан емоціональної напруги. Цей стан з урахуванням астенічного нестабільного психологічного стану не дозволяв ОСОБА_9 в достатній мірі осмислювати свої дії, критично їх оцінювати та передбачувати можливі наслідки.
Врахував суд при призначенні покарання і обставини, за яких було вчинено злочин ОСОБА_9 , соціальні умови, в яких вона опинилася, які, певною мірою обумовили вчинення нею злочину. Зокрема те, що першу дитину ОСОБА_10 обвинувачена утримує та виховує без батька, у шлюбі не перебуває, отримує невелику державну допомогу на дитину як одинока мати в сумі 1600 грн в місяць, враховуючи тяжку соціальну обстановку в країні постійного місця роботи не має, звільнилася з ТОВ «Азовмаш» де працювала штукатурницею через скорочення робітників та відсутність роботи на підприємстві, дізнавшись про небажану вагітність на аборт грошей не мала, будучі вагітною, восени 2015 року працевлаштувалася без трудового договору в кафе «Зустріч» офіціанткою з випробуванням щоб утримувати себе та дитину, фактично скривши від адміністрації кафе свою вагітність, оскільки боялася втратити роботу, що підтверджується поясненнями свідків працівників кафе, допитаних в суді ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Народивши дитину в туалеті кафе, де вона працювала, оскільки її не відпустили додому через те, що потрібно було обслуговувати відвідувачів, ОСОБА_9 продовжувала скривати факт пологів, положила дитину в пакет, після чого співпрацівники побачили на її одязі кров та відвезли додому, де вона не маючи сторонньої підтримки та допомоги і залишила дитину в поліетиленовому пакеті біля смітника. Наведені чинники, які передували вчиненню злочину обвинуваченою колегія суддів вважає об`єктивними, вони виникли не з вини обвинуваченої, яка не зловживає алкоголем чи наркотиками, не ухиляється від роботи, утримує старшу дитину, ці обставини несприятливо склалися для неї у період вчинення злочину, були справді тяжкими, а не тільки з її суб`єктивної точки зору.
Всі ці обставини, які послідовно були встановлені в суді, як з пояснень самої обвинуваченої, так і іншими доказами та на думку колегії суддів свідчать про вкрай скрутне психологічне та абсолютно не захищене соціальне становище ОСОБА_9 , в якому вона опинилася та перебувала на час пологів. На думку колегії суддів, сукупність цих чинників у даному випадку, згідно ст. 66 КК України дає підстави визнати в якості обставини, пом`якшуючої покарання обвинуваченої вчинення нею злочину в наслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин.
Приймаючи рішення в частині цих апеляційних вимог прокурора, колегія суддів вважає, що судом при призначенні покарання обвинуваченій повною мірою були виконані вимоги ст. 65 КК України, призначене обвинуваченій покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що обвинуваченою був вчинений незакінчений злочин середньої тяжкості. Згідно ст. 67 КК України, обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_9 судом не встановлено.
ОСОБА_9 визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, на слідстві та в суді, в тому числі і під час апеляційного розгляду справи, давала послідовні пояснення про обставини вчиненого нею злочину, нічого не приховуючи, розкаялася у вчиненому, що на думку колегії суддів, свідчить про свідому критику обвинувачених до своєї поведінки та вчиненого, про щире каяття та бажання спокутувати свою провину. Наведені обставини згідно ст. 66 КК України колегія суддів вважає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 та відкидає апеляційні доводи прокурора в цій частині.
Те, що обвинувачена під час вчинення злочину не надала новонародженій дитині допомоги, залишивши її напризволяще, охоплюється складом інкримінованого їй злочину і не впливає на аналіз її поведінки в частині наявності щиросердного каяття у вчиненому.
Колегія суддів погоджується і з висновками суду за результатами аналізу даних характеризуючих особу обвинуваченої, наведеними у вироку, та вважає їх такими, що підтверджуються матеріалам справи.
Розцінюючи данні, характеризуючі особу обвинуваченої ОСОБА_9 при призначенні покарання, суд першої інстанції правильно врахував, що вона раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягалися (а/с - 256), характеризується за місцем проживання як особа не схильні до вчинення правопорушень, як така, що веде спокійних спосіб життя, не допускає конфліктів у побуті, тобто позитивно (а/с 263). Працює без укладання трудового договору, має періодичні заробітки, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 2010 року народження (а/с - 262), з якою мешкає та батьківські обов`язки щодо якої виконує сумлінно.
З наведених підстав колегія суддів відкидає апеляційні твердження прокурора про відсутність в поведінці ОСОБА_9 виключних обставин які б пом`якшували її покарання, а також доводи прокурора про те, що при призначенні покарання обвинуваченій не слід враховувати данні характеризуючи її особу та наявність на утриманні неповнолітньої дитини, оскільки вони суперечать вимогам ст. 65 КК України.
Виходячи з вимог ст. 75 КК України, якщо при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, суд прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Приймаючи до уваги наведені обставини справи в сукупності, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, данні які характеризують її особу, керуючись інтересами малолітньої дитини ОСОБА_10 2010 року народження, яка мешкає з обвинуваченою та потребує батьківського піклування, колегія суддів вважає, що поведінка обвинуваченої свідчить про те, що вона стала на шлях виправлення, має у житті чинники та цінності, які будуть стимулювати її до належної поведінки та істотно знижують ступінь її суспільної небезпеки. Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання з випробуванням з застосуванням положень ст. 75,76 КК України, що буде необхідним та достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2017 року, постановлений щодо ОСОБА_9 - залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: