Справа № 152/328/17
В И Р О К
іменем України
16 березня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ст. інспектора Шаргородського
РВ з питань пробації ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, з середньою світою, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_5 27.08.2016 року, приблизно о 21 годині, гостюючи у ОСОБА_4 та перебуваючи в будинку останньої в АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю ОСОБА_4 , котра залишила обвинуваченого і пішла в магазин за продуктами, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами, належними потерпілій, умисно, таємно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, в одній із кімнат будинку відчинив шафу та на полиці під одягом виявив і викрав грошові кошти в сумі 2500 грн., після чого залишив будинок ОСОБА_4 , розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв збитку потерпілій ОСОБА_4 на загальну суму 2500 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 21.02.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 27.08.2016 року він пішов у гості до своєї сестри ОСОБА_7 , яка на той час проживала, винаймаючи житло спільно із потерпілою ОСОБА_4 , у АДРЕСА_2 . Приблизно о 21 годині його сестра ОСОБА_7 з потерпілою ОСОБА_4 пішли в м. Шаргород за продуктами, а він залишився в будинку. Перебуваючи в будинку, він пройшов у одну із кімнат, відкрив шафу і шукав кофту. Під одягом на полиці він знайшов грошові кошти у сумі 2500 грн., які відразу вирішив викрасти, так як кошти йому були необхідні для поїздки в м. Київ. Заволодівши вказаними грошовим коштами, він залишив будинок, а вранці наступного дня поїхав у м. Київ, де влаштувався на роботу і пропрацював приблизно три місяці. Повернувшись додому в м. Шаргород на початку грудня 2016 року від своєї сестри ОСОБА_7 він дізнався, що викрав грошові кошти, які належать ОСОБА_4 . Заподіяні злочином збитки він потерпілій ОСОБА_4 відшкодував, кошти повернув у повному обсязі, тому просить його суворо не карати, так як усвідомив свою протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 21.02.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 21.02.2017 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_4 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 та потерпілій ОСОБА_4 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 21.02.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: 27.08.2016 року, приблизно о 21 годині, гостюючи у ОСОБА_4 та перебуваючи будинку останньої в АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю ОСОБА_4 , котра залишила обвинуваченого і пішла в магазин за продуктами, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами, належними потерпілій, ОСОБА_5 умисно, таємно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, в одній із кімнат будинку відчинив шафу та на полиці під одягом виявив і викрав грошові кошти в сумі 2500 грн., після чого залишив будинок ОСОБА_4 , розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв збитку потерпілій ОСОБА_4 на загальну суму 2500 грн.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_5 злочин, що передбачений ч.1 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.
ОСОБА_5 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілій заподіяні злочином збитки. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 21.02.2017 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.35, 37, 34). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 14.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисний злочин середньої тяжкості, але щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину; обвинувачений не має власного житла, тимчасово не працює, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває, не виявляє агресії щодо оточуючих людей. Також, обвинувачений не заперечує злочинності своїх дій, розуміє, що вчинив злочин, але висловлює бажання до змін способу свого життя, заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді старшого інспектора Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_8 , виправлення обвинуваченого можливе без обмеження чи позбавлення його волі (а.с.25-26).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_5 , соціально-психологічної характеристики обвинуваченого представником органу пробації, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, відшкодував заподіяні злочином збитки, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_4 , яка зазначила, що не має до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру, оскільки збитки, заподіяні злочином, їй відшкодовано, а при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення останньому покарання у виді штрафу.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нового злочину.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у означеній кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (однієї тисячі ста п`яти гривень).
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1