Справа № 461/5076/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/286/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року,-

за участю прокурора : - ОСОБА_9

обвинуваченого : - ОСОБА_7

захисника : - ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, інваліда 2 (другої) групи, раніше неодноразово судимого, а саме: - 16.10.2000 року Сокальським районним судом Львівської області за ст. 206 ч. 3, ст. 101 ч. 1, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 3 (три) роки позбавлення волі з іспитовим строком відповідно до ст. 45 КК України (в редакції 1960 року) - на 2 (два) роки та штраф у розмірі 300 гривень; - 05.09.2006 року Червоноградським міським судом Львівської області за ст. 185 ч. 3 на 2 (два) роки позбавлення волі; - 15.03.2012 року Червоноградським міським судом Львівської області за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі; - 24.09.2013 року Апеляційним судом Херсонської області за ст. 342 ч. 2 ст. 345 ч. 2 ст. 70, ст. 71 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбуття покарання з урахуванням строку попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню обчислюється з 09.06.2016 року, тобто, з часу фактичного затримання з врахуванням вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 10.10.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2016 року по 05 грудня 2016 року включно, згідно з ухвалою суду від 20.10.2016 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

По кримінальному провадженні вирішено питання речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_7 02 квітня 2016 року близько 16 години 15 хвилин, перебуваючи у приміщення магазину «Гуртові ціни алкоголю» ТзОВ «Овація», що по вул. Театральна, 23 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном з метою протиправного збагачення, повторно відкрито заволодів золотим ланцюжком вагою 1,79 грам, вартістю 15 000 гривень, що належить ОСОБА_10 , зірвавши його зі шиї потерпілої.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 05.12.2016 року стосовно ОСОБА_7 , скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 10.10.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахувати з 09.06.2016 року, тобто з часу фактичного затримання ОСОБА_7 . Па підставі ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 зарахувати у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 20.10.2016 року до моменту набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Мотивує це тим, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. Зазначає, що судом першої інстанції при винесенні вироку від 05.12.2016 року безпідставно не застосовано вимоги ч.4 ст.70 КК України та безпідставно не враховано вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 10.10.2016 року щодо ОСОБА_7 . Крім цього вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до незастосування закону, який підлягав застосуванню, при призначенні покарання ОСОБА_7 та зарахуванні строку попереднього ув`язнення останньому, чим погіршено становище обвинуваченого.
На вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, пом`якшити йому покарання. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що він являється інвалідом ІІ групи, хворіє серйозним інфекційним захворюванням, а саме мультирезистентний туберкульоз обох легень та потребує постійного лікування.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року змінити, звільнивши ОСОБА_7 відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням. Мотивує це тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Зазначає, що при постановлені оскаржуваного вироку судом проігноровано клопотання сторони захисту про врахування при визначенні міри покарання саме стану здоров`я обвинуваченого, яке на момент його винесення є, наслідком прогресуючого характеру хвороби, вкрай важким та таким, що потребує «стаціонарного та довготривалого лікування в спецтубмедзакладі, про що свідчить долучена до матеріалів справи довідка УВП № 19 від 20.10.2016 року № 10/19-15/5777, вказує, що про тяжкість хвороби обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать і інші довідки медичних закладів, які були долучені до матеріалів справи. Як показав сам обвинувачений ОСОБА_7 , в УВП № 19 йому в недостатній мірі надається кваліфікована медична допомога, стан його здоров я з кожним днем погіршується в зв`язку зі прогресуючим перебігом хвороби (туберкульоз).
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , виступи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах, які підтримали свої апеляційні скарги, та заперечили апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, судової справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненому визнав повністю, дав пояснення, які в повній мірі відповідають тим фактичним обставинам, за яких було скоєно злочин та які ним не оспорюються, щиро розкаявся.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та відповідно до цих вимог закону суд першої інстанції обмежився дослідженням доказів, а саме: допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно зрозуміли зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи, суд не мав сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна, яке вчинено повторно і ця кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким не оспорюється.

В своїй апеляційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 10.10.2016 року щодо ОСОБА_7 та не застосовані вимоги ч.4 ст. 70 КК України, оскільки у матеріалах провадження є копія цього вироку.
Однак, колегія суддів вважає, що такі вимоги апелянта не можуть бути задоволені у зв`язку з тим, що зазначений вирок суду щодо ОСОБА_7 станом на час розгляду справи Галицьким районним судом м. Львова відносно ОСОБА_7 не вступив у законну силу, так як був оскаржений до Апеляційного суду Львівської області, і відповідно до ухвали цього суду від 26 січня 2017 року такий вирок вступив у законну силу із змінами, про що свідчить копія ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2017 року, яка долучена до матеріалів провадження, а вирок Галицького районного суду м. Львова щодо ОСОБА_7 постановлений 05 грудня 2016 року.
Водночас колегія суддів оцінює доводи апелянтів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на предмет пом`якшення покарання із застосуванням ст. 75 КК України у зв`язку з тяжким захворюванням обвинуваченого ОСОБА_7 і його тривалим лікуванням, та вважає, що такі їх доводи не можуть бути задоволені, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано його хворобу, інвалідність та інші зазначені у вироку суду пом`якшуючі вину обставини, тому судом і було призначено мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Що стосується доводів апелянта захисника ОСОБА_8 про застосування ст. 75 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , то колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого, його вік, який за місцем свого проживання характеризується формально позитивно, хворіє на тяжку форму туберкульозу, є інвалідом ІІ групи, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, звільнившись з місць позбавлення волі позитивних висновків не зробив, став на шлях скоєння нових злочинів, суспільно - корисною працею не зайнятий, обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, та вірно призначив останньому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті інкримінованого злочину, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, і таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року, є законним, обґрунтованим та постановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 09 червня 2016 року по 30 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4