Справа № 504/1158/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2017 Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Доброслав кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , механіка-водія військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З 01 листопада 2013 року ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому званні солдат.
Згідно положень ч.1 п.2 ст.24 Закону України «Про військовиій обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відповідно до наказу № 53-к командира військової частини НОМЕР_1 від 01 листопада 2013 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду кулеметника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , а у подальшому 5 березня 2014 року наказом №51 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду механіка-водія зазначеного військового формування.
З 1 листопада 2013 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Згідно із вимогами п. п. 1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
27 серпня 2014 року солдату ОСОБА_4 надано звільнення з терміном прибуття 4 вересня 2014 року.
Проте, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи службу на посаді механіка-водія військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 4 вересня 2014 року, не з`явився вчасно на службу зі звільнення без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та був незаконно відсутній за місцем проходження військової служби до 14 січня 2016 року включно.
Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.3 ст.407 КК України, винним себе визнав повністю, розкаявся та пояснив, що дійсно він з 01 листопада 2013 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому званні солдат.
Відповідно до наказу № 53-к командира військової частини НОМЕР_1 від 01 листопада 2013 року його було призначено на посаду кулеметника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , а у подальшому 5 березня 2014 року наказом №51 командира військової частини НОМЕР_1 його призначено на посаду механіка-водія зазначеного військового формування.
З 1 листопада 2013 року, тобто з моменту зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
27 серпня 2014 року йому надано звільнення з терміном прибуття 4 вересня 2014 року.
Проте, він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи службу на посаді механіка-водія військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 4 вересня 2014 року, не з`явився вчасно на службу зі звільнення без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та був незаконно відсутній за місцем проходження військової служби до 14 січня 2016 року включно.
У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Крім того, судом враховується при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та за місцем проходження служби характеризується позитивно.

Відповідно до ст.12 КК України вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який позитивно характеризується за місцем служби, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України.
До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.369-371, 374 КК України, суд -
УХВАЛИВ:
Обвинуваченого ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року і 6 (місяців) іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ч.2 ст.76 КК України контроль за поведінкою обвинуваченого військовослужбовця ОСОБА_4 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1