Справа № 450/244/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/570/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, розлученого, військовозобов`язаного, не військовослужбовця, безпартійного, в порядку ст. 89 КК України такого, що не має судимості, у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 березня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.03.2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.191 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень, з позбавленням права обіймати посади і займатися діяльністю, пов`язаних з матеріальною відповідальністю та збереженням матеріальних цінностей.
Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" заподіяну майнову шкоду в розмірі 4917,00 гривень.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , працюючи згідно наказу №ТС000000591-к від 26.05.2014 р. на посаді водія автотранспортних засобів ТзОВ "Транс-Сервіс-1", будучи матеріально-відповідальною особою згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 26.05.2014 р., маючи умисел на привласнення і розтрату майна, використовуючи ввірену йому паливну картку мережі "Вог Рітейл" №276362457, залишивши на території підприємства закріплений за ним транспортний засіб марки "ДАФ" номерний знак НОМЕР_1 , та 27.11.2014 р. близько 09 год. 20 хв. на АЗС "ВОГ" у с. Солонка Пустомитівського району Львівської області, неподалік мотелю "Катерина", здійснив заправку вказаною карткою невстановлений досудовим слідством транспортний засіб дизельним паливом в кількості 300 літрів вартістю 4917,00 грн., спричинивши при цьому потерпілому ТзОВ "Транс-Сервіс-1" майнових збитків.
Не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 191 КК України та вид і розмір основного покарання, прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції в частині призначеного додаткового покарання. Вважає вирок незаконним та таким, що підлягає частковому скасуванню з підстав неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у вигляді позбавлення права обіймати посади і займатися діяльністю, пов`язаною із матеріальною відповідальністю та збереженням матеріальних цінностей, не вказав на строк такого покарання. На основі наведеного, просить призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади і займатися діяльністю, пов`язаною із матеріальною відповідальністю та збереженням матеріальних цінностей строком на 1 рік.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечив апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення додаткового покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задоволити, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 березня 2016 року скасувати в частині призначеного додаткового покарання.
Так, колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , працюючи згідно наказу №ТС000000591-к від 26.05.2014 р. на посаді водія автотранспортних засобів ТзОВ "Транс-Сервіс-1", будучи матеріально-відповідальною особою згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 26.05.2014 р., маючи умисел на привласнення і розтрату майна, використовуючи ввірену йому паливну картку мережі "Вог Рітейл" №276362457, залишивши на території підприємства закріплений за ним транспортний засіб марки "ДАФ" номерний знак НОМЕР_1 , та 27.11.2014 р. близько 09 год. 20 хв. на АЗС "ВОГ" у с. Солонка Пустомитівського району Львівської області, неподалік мотелю "Катерина", здійснив заправку вказаною карткою невстановлений досудовим слідством транспортний засіб дизельним паливом в кількості 300 літрів вартістю 4917,00 грн., спричинивши при цьому потерпілому ТзОВ "Транс-Сервіс-1" майнових збитків.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється в апеляційній скарзі, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про часткове скасування вироку, а саме в частині призначеного додаткового покарання та ухвалення нового з підстав неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів, керуючись п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 "Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку" та ст. 404 КПК України не наводить доводів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікації дій останнього.
Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку суду, обираючи ОСОБА_6 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, який в порядку ст.89 КК України такий, що не має судимості, пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття, визнання своєї винності та активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем народження, реєстрації і проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, який на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває.
Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 191 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень, з позбавленням права обіймати посади і займатися діяльністю пов`язаних з матеріальною відповідальністю та збереженням матеріальних цінностей.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 КК України, привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні,карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Як вбачається із вироку, при призначенні додаткового покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення права обіймати посади і займатися діяльністю, пов`язаною із матеріальною відповідальністю та збереженням матеріальних цінностей суд не вказав на який саме строк призначається таке покарання. Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що у даному випадку наявне неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми закону при призначенні додаткового покарання, а саме, не вказав у вироку строку, на який призначається дане покарання.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що вирок Пустомитівського районного Львівської області в частині призначення додаткового покарання ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність з постановленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,
з а с у д и л а:
апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 задоволити.
Вирок Пустомитівського районного суду м. Львова від 18 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного додаткового покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. з позбавленням права обіймати посади і займатися діяльністю, пов`язаною із матеріальною відповідальністю та збереженням матеріальних цінностей строком на 1 рік.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок вступає в законну силу після його проголошення і його можна оскаржити в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: