Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисників в режимі відео конференції: потерпілого представника потерпілого засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 6 грудня 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 4 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 жовтня 2014 року.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 4 червня 2014 року
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Дніпродзержинська, який мешкає на АДРЕСА_1 ,громадянина України, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 жовтня 2014 року вирок місцевого суду в частині вирішення питання щодо пред`явленого потерпілим цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд у порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він, знаходячись в неприязних стосунках з ОСОБА_7 , 14 лютого 2005 року вирішив вчинити вбивство останнього.

Для цього він близько 23 години 14 лютого 2005 року прийшов за місцем проживання ОСОБА_7 , на АДРЕСА_2 та, знаходячись в коридорі вказаного дому потерпілого умисно, протиправно, з метою реалізації задуманого - позбавлення життя ОСОБА_7 , дістав з кишені раніше заготовлений кухонно-побутовий ніж і наніс удар в життєво-важливу частину тіла потерпілого - область грудної клітки зліва. Однак злочинний намір не був доведений ним до кінця. Так як ОСОБА_7 ухилився від ножа і удар лезом ножа прийшовся в ліву пахвову область.

Надалі ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя ОСОБА_7 ,, усвідомлюючи, що його дії небезпечні для життя потерпілого, передбачаючи його смерть і бажаючи настання таких наслідків, умисно наніс йому із значною силою два послідовних удари в направленні зверху вниз ножем в життєво-важливу частину тіла людини - область голови. Після того, як потерпілий впав на підлогу ОСОБА_9 , незважаючи на безпомічний стан потерпілого, який внаслідок одержаних тілесних ушкоджень не міг чинити опір, бажаючи довести свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство потерпілого, до кінця, продовжив наносити удари ножем в життєво-важливі частини тіла - область голови, шиї, а також ніг потерпілого, від яких лезо ножа зламалось.

Не зважаючи на те, що в цей час на крик потерпілого прибігла його мати ОСОБА_10 , ОСОБА_9 продовжив наносити ОСОБА_7 удари ножем зі зламаним кінцем леза в життєво-важливі органи.

Лише своєчасне втручання брата потерпілого ОСОБА_11 , який в цей момент забіг в коридор будинку і, побачивши безпорадний стан своїх родичів і ОСОБА_9 , який наносив удари ножем ОСОБА_7 , з метою запобігання його вбивства, наніс два удари дерев`яною бейсбольною битою по голові ОСОБА_9 , від яких останній знепритомнів. Тим самим запобіг вбивству брата.

У зв`язку з цим ОСОБА_12 не довів свій злочинний умисел, направлений на протиправне умисне спричинення смерті ОСОБА_7 до кінця з причин, які не залежали від його волі.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд в зв`язку із істотним порушенням кримінально процесуального закону, зокрема ст. 76 КПК 1960 року, оскільки по справі не проведена судово-психіатрична експертиза для визначення психічного стану ОСОБА_9 на момент вчинення ним злочину. При цьому посилається також на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 323 КПК 1960 року оскільки у мотивувальній частині вироку не зазначено мотив вчинення ОСОБА_9 злочину.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 проситьзалишити скаргу без задоволення, як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення касаційної скарги захисника без задоволення, пояснення захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та пояснення в режимі відео конференції засудженого ОСОБА_9 на підтримання касаційної скарги, пояснення в режимі відео конференції потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 398 КПК 1960 року, касаційний суд вправі скасувати або змінити вирок, ухвалу у разі виявлення: істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону; неправильного застосування кримінального закону; невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Однак не вправі втручатись у судові рішення на підставах однобічності або неповноти слідства чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо неповноти й однобічності слідства, а також невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Переглядаючи справу, суд виходить з фактичних обставин, установлених у вироку.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_13 в замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_14 , вчиненого засудженим за обставин, встановлених судом, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на доказах, ретельно перевірених в судовому засіданні й докладно наведених у вироку.
З пояснень потерпілого ОСОБА_7 який на досудовому та судовому слідстві, в ході відтворення обстановки і обставин події, очній ставці дав послідовні показання про те, що увечері, близько 23 години 14 лютого 2005 року до нього додому прийшов ОСОБА_9 , сказав, що приніс вудочку та борг. Він вийшов до ОСОБА_9 у тамбур де останній несподівано наніс йому удар ножем в область серця. Він ухилився від удару і той прийшовся в ліву пахову область. Далі ОСОБА_9 наніс йому ще два удари в голову. Він упав та став відштовхувати від себе ОСОБА_9 ногами, але той продовжував наносити удари ножем в різні частини тіла. Після того, як ніж зламався, він вже зламаним лезом наносив удари йому в шию, по ногам. На його крики прибігла мати та стала відтягувати від нього ОСОБА_9 , проте останній наніс їй також два удари в обличчя. Він намагався забрати у ОСОБА_9 уламок ножа,але останній вдарив його дерев`яною ложкою в очі. В той же час до них підбіг його брат ОСОБА_11 , став кричати, щоб ОСОБА_9 відійшов від матері та від нього,після чого наніс ОСОБА_9 удар дерев`яною битою в ліву задню частину голови від якого останній упав.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що в ході досудового слідства та судового розгляду справи ці показання потерпілого були незмінні та послідовні. Ці показання потерпілого ОСОБА_7 суд обґрунтовано визнав правдивими. Підстав для обмови ним засудженого суд не встановив.

Крім того, достовірність його показань об`єктивно підтверджується іншими дослідженими судом доказами, зміст яких наведений у вироку.

Показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини за яких ОСОБА_9 наносив йому удари ножем узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_8 , та ОСОБА_11 , які будучи безпосередніми очевидцями злочину показали, що бачили як ОСОБА_7 бився із ОСОБА_9 в руці якого був уламок ножа.
Показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини і механізм завданих йому 14 лютого 2005 року ОСОБА_9 ножових поранень об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичної експертизи від 4 листопада 2008 року про характер, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які утворилися від дії гострого предмету, а також даними протоколів очної ставки між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від 17 травня 2005 року та очної ставки ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , в яких останній не виключав завдання ОСОБА_7 ножем тілесних ушкоджень, даними протоколу відтворенн обстановки та обставин події від 11 серпня 2005 року,
У кримінальній справі, з наведенням відповідних доказів установлено, що між потерпілим та засудженим ОСОБА_9 незадовго до вчинення злочину виникли неприязні відносини на ґрунті висловлювань ОСОБА_7 про ОСОБА_9 як про особу, що вживає наркотики, що стало причиною припинення відносин засудженого зі своєю знайомою. Вказане обумовило мотивацію ОСОБА_9 помститися потерпілому за образу, для цього він обрав знаряддя вчинення злочину кухонно-побутовий ніж та, прибувши до засудженого наніс удари в життєво важливу частину тіла потерпілого область грудної клітини зліва і тільки завдяки тому, що ОСОБА_7 ухилився від удару, він прийшовся йому не в серце, а в ліву пахову область. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 не переставав наносив удари ножем у життєво-важливі частини тіла, від яких зламалося лезо ножа. Незважаючи на це, ОСОБА_9 не перестав наносити удари зламаним кінцем леза ОСОБА_7 у життєво-важливі органи.
Зазначеним та іншими наведеними у вироку доказам, у тому числі щодо знаряддя злочину, характеру, мотиву, послідовності дій засудженого, обстановки в момент злочину, характеру та локалізації виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, суд дав належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність у засудженого ОСОБА_9 прямого умислу на вбивство потерпілого, вчиненого з неприязних стосунків, який він не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Твердження у касаційній скарзі захисника про те, що суд усупереч вимогам кримінально-процесуального закону не призначив судово-психіатричну експертизу ОСОБА_9 є безпідставними.

Згідно статті 76 КПК 1960 року експертиза призначається обов`язково, у тому числі і для визначення психічного стану підозрюваного або обвинуваченого при наявності в справі даних, які викликають сумнів щодо його осудності.

Як убачається з матеріалів справи, органи досудового слідства та суд підстав вважати, що ОСОБА_9 під час учинення злочину був у неосудному або обмежено осудному стані або після вчинення злочинів захворів психічною хворобою, яка позбавила його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, і що для визначення його психічного стану необхідно провести судово-психіатричну експертизу, не знайшли.
Суд належним чином дослідив докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч. 1 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 377 КПК 1960 року, при перегляді справи за апеляційною скаргою засудженого та його захисника перевірив усі викладені в ній доводи, аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі захисника та зробив правильний висновок про те, що судом першої інстанції було взято до уваги всі обставини справи, які також були предметом розгляду суду апеляційної інстанцій, і яким судом дана належна оцінка та який не знайшов підстав для задоволення апеляції засудженого ОСОБА_9 та його захисника, зазначивши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Що стосується визначеного ОСОБА_15 покарання, то воно призначено з урахуванням вимог ст. 50, 65 КК України і є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлено істотних порушень судами вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність постановлених щодо ОСОБА_15 судових рішень, та які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування вказаних рішень, а тому відсутні підстави до задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статями 394- 396 КПК України 1960 року, пунктів 11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення» КПК України 2012 року, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

Ухвалила:

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 4 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_9 , залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3