Справа № 357/156/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/601/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 13.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 червня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2017 року; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської обл., українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Початок відбування строку покарання відраховується з моменту фактичного затримання.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

20.11.2015 року близько 14 год. ОСОБА_9 прийшла до місця проживання її подруги ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , після чого вони стали відпочивати, вживали спиртні напої. Близько 16 год. до місця проживання ОСОБА_10 прийшов її знайомий ОСОБА_7 , після чого вони разом із ним продовжили відпочивати, вживали спиртні напої, знаходячись на кухні квартири. Близько 22 год. 20.11.2015 року, під час відпочинку між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла словесна суперечка, яка на грунті раптово виниклих неприязних відносин між ними переросла у сварку. Після цього, ОСОБА_7 вийшов з приміщення кухні,в якій залишилась ОСОБА_9 , та повернувшись до кухні через кілька хвилин, підійшов до ОСОБА_9 з лівого від неї боку, яка в цей час продовжила сидіти на стільці в кухні, та з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , різко схопив її за ліву руку обома руками, підняв її вверх та використовуючи свою фізичну силу здійснив залом передпліччя лівої руки ОСОБА_9 , в результаті чого заподіяв ОСОБА_9 ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що призначене обвинуваченому покарання хоч і не виходить за межі, встановленні ч.1 ст. 122 КК України, але за своєю суттю полягає у ізоляції ОСОБА_7 та поміщення його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому на його думку є занадто суворим і таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскільки під час досудового розслідування та розгляду справи в суді обвинувачений не був забезпечений захисником, він в повній мірі не розумів пред`явленого йому обвинувачення, а тому помилково стверджував про відсутність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також апелянт зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не було враховано молодий вік обвинуваченого, те, що він виховувався в сім`ї військовослужбовця, має повну родину та постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, навчався в Білоцерківській ЗОШ №6, звідки має також позитивну характеристику, в період часу з травня 2009 року по квітень 2010 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , де також позитивно характеризується, офіційно працевлаштований. Крім цього, обвинувачений добровільно відшкодував потерпілій шкоду, заподіяну під час вчинення кримінального правопорушення.

А тому, враховуючи зазначене, захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувати до призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 року позбавлення волі ст. ст. 75, 76 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк 1 рік.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити;

прокурора, яка проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала та просила залишити її без задоволення;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи та кваліфікація кримінального правопорушення учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України не оскаржується учасниками процесу.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до злочину середньої тяжкості, наслідки, що настали, думку потерпілої стосовно виду покарання для обвинуваченого, дані про особу винного, який характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не одружений, не працевлаштований, тобто немає сталих соціальних зв`язків, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, а саме у виді 1 року позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

В той же час посилання апелянта на неправомірне не застосування судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого на думку колегії суддів є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання реально та неможливості застосування щодо нього ст. 75 КК України послався на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності і належних висновків для себе не зробив, знову вчинив новий злочин, при цьому, вину у скоєному злочині не визнав, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, а також врахував те, що обвинувачений не працює, не одружений, а також відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

При цьому суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини справи.

Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, є особою молодого віку, має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується, працевлаштований, що підтверджується наказом №1 від 10.04.2017 року ТОВ «Укравтоваги», а також має позитивні характеристики зі школи та місця проходження військової служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добровільно відшкодував потерпілій завданні внаслідок кримінального правопорушення збитки, під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції свою вину визнав, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства не може визнаватись обґрунтованим, а тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України (а.с. 60-62, 96-100, 114-116).

Крім того, покладення на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, сприятиме контролю за його поведінкою в період іспитового строку з метою встановлення факту його виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2017 року підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України, колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст. 122 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4