Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/361/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2017 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000020 від 03 січня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гоньба Ленінського району Алтайського краю (РФ), жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, який не працює , неодруженого, судимого 26 січня 2015 року Овруцьким районним судом за ст.185 ч.3 КК України з призначенням покарання у виді 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком терміном 2 роки, ухвалою суду від 18 лютого 2016 року засуджений ОСОБА_4 направлений для відбування призначеного покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до зміненого прокурором обвинувачення (обвинувальний акт від 01 грудня 2016 року) 09 грудня 2014 року близько 17 години в с.Бережесть Овруцького району в житловому будинку потерпілого ОСОБА_5 під час спільного розпивання алкогольних напоїв останній за згодою з обвинуваченим ОСОБА_4 добровільно дав останньому 500 грн. для придбання продуктів харчування та алкогольних напоїв, щоб продовжити спільну вечерю. Проте, ОСОБА_4 , отримавши від потерпілого вказані грошові кошти, діючи з корисливих мотивів, скориставшись та зловживаючи довірою з боку потерпілого ОСОБА_5 , заздалегідь не маючи наміру виконувати домовленість з останнім щодо придбання алкогольних напоїв та продуктів харчування, заволодів вказаними грошовими коштами в сумі 500 грн., які, не придбавши для останнього продуктів харчування та іншого, потерпілому не повернув, а використав для власних потреб, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому прокурором кримінального правопорушення визнав та показав, що в зазначений у обвинувальному акті день він перебував вдома у свого односельчанина ОСОБА_5 , з яким підтримує добрі, дружні стосунки. ОСОБА_6 запропонував йому продовжити спільне розпивання алкогольних напоїв і дав йому для їх придбання 500 грн. Але він свою обіцянку не виконав, назад додому до ОСОБА_6 не повернувся, гроші в сумі 500грн. останньому не повернув, а забрав собі, так як останній ще раніше позичав у нього 200грн., які не повернув, а також розбив скло у вікні його житлового будинку, таким чином заподіявши йому майнову шкоду. Через деякий час ОСОБА_6 повідомив йому, що написав заяву в міліцію, але справу можуть закрити, якщо ОСОБА_7 віддасть йому 200грн. А ще через 2 дні ОСОБА_6 відбув в АТО. Вважає себе винним у тому, що не повернув ОСОБА_6 500 грн. Під час проведення з його участю слідчого експерименту він працівникам міліції будь-яких показань не давав, а тільки вказав на будинок потерпілого ОСОБА_6 та показав в сторону кімнати будинку, з якої ОСОБА_6 виніс та дав йому гроші в сумі 500грн. Також обвинувачений стверджував, що поняті під час проведення слідчого експерименту в будинок потерпілого ОСОБА_6 взагалі не заходили, що працівники міліції протокол слідчої дії не складали і, що він його не підписував.

Його винуватість також підтверджується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 він знайомий давно, вони перебували в дружніх стосунках. 09 грудня 2014 року він перебував вдома, разом з ОСОБА_7 вживав алкогольні напої. Останній запропонував піти придбати ще алкогольні напої та продукти харчування. Він дав ОСОБА_7 500 грн., той пішов, але не повернувся. В наступні дні ОСОБА_7 гроші йому не повернув, тому він ( ОСОБА_6 ) про цю подію зробив заяву у міліцію.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали суду, що були залучені працівниками міліції в якості понятих під час проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 . Останній рукою вказував на будинок потерпілого ОСОБА_5 , потім, перебуваючи всередині будинку, вказував рукою на другу кімнату, але він при цьому нічого не пояснював і вони не чули, щоб ОСОБА_7 розповідав про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення та заволодіння грішми потерпілого.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , працівники міліції, які вели розслідування по заяві ОСОБА_5 показали суду, що ОСОБА_4 визнавав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення як на допиті, так і під час проведення з його участю слідчого експерименту. При цьому будь-який тиск на нього не чинився. Допитаний додатково ОСОБА_10 показав суду, що ОСОБА_7 визнавав ту обставину, що взяв у потерпілого ОСОБА_6 500грн. для придбання продуктів харчування та алкогольних напоїв, але їх додому до ОСОБА_6 не відніс, гроші також не повернув.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показали суду, що в грудні 2014 року в селі пройшов слух щодо пропажі у ОСОБА_5 грошей в сумі 500 грн. Приблизно в цей же час вдома у ОСОБА_14 обвинувачений ОСОБА_7 пригощав їх алкогольними напоями та різними закусками. Де взяв гроші на їх придбання, ОСОБА_7 не говорив.

Таким чином, розглянувши справу в межах висунутого обвинувачення та на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайстві), вчиненому повторно доведена повністю і кваліфікує його дії за ст.190 ч.2 КК України.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обмірковуючи питання щодо міри покарання обвинуваченому суд враховує, як ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, так і особу винного, який є судимим, по місцю проживання характеризується задовільно, не працює, на обліках у нарколога і психіатра не перебуває. Суд також враховує його вік, стан здоров`я та сімейний стан, думку потерпілого, який просить не карати обвинуваченого суворо.

Враховуючи, що в даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за попереднім вироком в місцях позбавлення волі, запобіжний захід щодо нього не застосовується. Виходячи з цієї обставини, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавленням волі.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373,374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді 2-х (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за попереднім вироком від 26 січня 2015 року призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 ( трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України в строк остаточно призначеного покарання зарахувати частково відбуте покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувати.

Відповідно до п. «ѓ» ч. 5 ст.72 КК України строк перебування ОСОБА_4 , що відбуває покарання у виді позбавлення волі, в установі попереднього ув`язнення зарахувати з розрахунку один день перебування в установі попереднього ув`язнення (слідчому ізоляторі) за два дні позбавлення волі.

. На вирок суду до Апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Копія вироку вручається обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1