У х в а л а

5 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, перевіривши заяву захисника ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК) до обмеження волі на строк два роки шість місяців, за частиною першою статті 122 КК до обмеження волі на строк два роки, а на підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки шість місяців.

Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 9 квітня 2015 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_1 та прокурора задовольнив частково, вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_2 змінив: постановив вважати його засудженим за частиною першою статті 122 КК до обмеження волі на строк два роки; звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 296 КК на підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК та закрив провадження у цій частині. Виключив з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення остаточного покарання ОСОБА_2 за правилами частини першої статті 70 КК. У решті зазначений вирок залишив без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 грудня 2015 року касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області залишив без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 9 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

У заяві захисник ОСОБА_1 порушує питання про перегляд Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_2, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанцій норм права, передбачених пунктом 2 частини першої статті 49 КК та частини третьої статті 285 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Просить скасувати зазначене рішення касаційного суду, а справу щодо ОСОБА_2 направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Перевіривши відповідність заяви захисника ОСОБА_1 вимогам КПК, вважаю, що її слід залишити без руху, оскільки вона не відповідає вимогам статей 448 і 449 КПК.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, який розширеному тлумаченню не підлягає. Такими підставами є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку

щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до частини другої статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України має міститись, у тому числі, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, та вимоги особи, яка її подає.

Усупереч зазначеним вимогам закону, доводи заяви не конкретизовані та мають суперечливий зміст. Так, захисник ОСОБА_1 вказує на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та водночас посилається на норми КПК - частину третю статті 285 КПК та на частину другу статті 288 КПК.

У заяві відсутнє належне обґрунтування конкретної підстави для перегляду Верховним Судом України оскаржуваного судового рішення, а саме, в чому полягає подібність правовідносин в оспореному і порівнюваних судових рішеннях, що зумовило ухвалення різних за містом судових рішень.

Крім того, додані до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня та 22 вересня 2016 року не містять остаточного висновку суду касаційної інстанції про застосування норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, оскільки ними скасовані судові рішення з направленням справ на новий апеляційний розгляд, а тому вони не можуть бути прикладом для перегляду судових рішень щодо ОСОБА_2 з підстави, передбаченої пунктом 1 статті 445 КПК.

Крім того, копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2011 року, 13 лютого 2014 року, 22 вересня 2016 року та 8 листопада 2016 року, на які посилається захисник, ухвалені в порядку і за процедурою, передбаченою нормами КПК 1960 року.

Однак такої підстави для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, як неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, КПК 1960 року не передбачав.

Право на звернення до Верховного Суду України про перегляд судових рішень із зазначеної підстави виникло з набранням чинності 28 березня 2015 року Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VІІІ), яким статтю 445 КПК було викладено в новій редакції, що розширила коло підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Верховний Суд України у своїх рішеннях вже висловлював позицію щодо зворотної дії у часі пункту 2 статті 445 КПК (постанови №№ 5-55кс15, 5-112кс15, 5-124кс15), яка полягає в наступному.

У положенні пункту 2 розділу X «Прикінцеві положення» КПК 2012 року зазначено, що з дня набрання чинності цим Кодексом втрачає чинність КПК 1960 року. Питання про застосування Верховним Судом України норм КПК 1960 року вирішено в пункті 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, згідно з яким заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності КПК, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються й розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності КПК.

Отже, Верховний Суд України дійшов висновку, що правовідносини, які виникають, розвиваються і припиняються у зв'язку з реалізацією права осіб на подання заяв про перегляд Верховним Судом України рішень суду касаційної інстанції, ухвалених за процедурою КПК 1960 року, мають визначатися за КПК 1960 року. Пункт 2 статті 445 КПК 2012 року в редакції Закону № 192-VІІІ до таких правовідносин застосовуватися не може.

Тобто предметом перегляду Верховного Суду України із зазначеної підстави можуть бути лише ухвали суду касаційної інстанції, постановлені у порядку КПК 2012 року з 28 березня 2015 року і пізніше.

Оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, які саме норми матеріального або процесуального права захисник ОСОБА_1 розцінює як неоднаково застосовані.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

У разі якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути. Заява повертається заявнику, якщо він не усунув її недоліки протягом установленого строку.

Керуючись статтями 445, 448, 449, 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и л а:

заяву захисника ОСОБА_1 залишити без руху та установити заявнику строк до 5 січня 2017 року для усунення зазначених недоліків.

Роз'яснити заявнику, що у разі невиконання в установлений строк вимог цієї ухвали, заяву йому буде повернено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3