Справа № 473/620/17
Номер провадження1-кп/473/91/2017
ВИРОК
іменем України

"22" березня 2017 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники процесу:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,

потерпілий ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0002109 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вознесенськ, Миколаївської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.1 ст.127 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2016 року приблизно о 20:15 год. у м.Вознесенськ, Миколаївської області ОСОБА_8 перебував у автомобілі ОСОБА_6 на території домоволодіння останнього по АДРЕСА_1 . В свою чергу ОСОБА_6 знаходився біля гаражу на території зазначеного домоволодіння. В цей час ОСОБА_8 , маючи обґрунтовані побоювання щодо подальшого застосування ОСОБА_6 стосовно нього фізичної сили, відчинив дверцята, вискочив з автомобіля, покинув територію домоволодіння та побіг по АДРЕСА_1 в бік вул. 24 Березня. Побачивши це, у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на протиправне позбавлення волі ОСОБА_8 . Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_6 почав переслідувати потерпілого. В свою чергу ОСОБА_8 з метою переховування від переслідування забіг на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 та почав стукати у двері житлового будинку. Так як ніхто двері не відчинив, ОСОБА_8 переліз через огорожу на присадибну ділянку суміжного домоволодіння АДРЕСА_3 та притаївся. В цей час ОСОБА_6 , пройшовши через подвір`я та присадибну ділянку домоволодіння АДРЕСА_2 , переліз через огорожу до присадибної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_3 , де знайшов та підібрав садову сапу. Там же, ОСОБА_6 виявив ОСОБА_8 , підбіг до нього та почав наносити йому удари робочою частиною сапи по ногах, заподіюючи сильний фізичний біль, і спричинивши тілесні ушкодження у вигляді ран на правій гомілці в середній третині внутрішній поверхні, в ділянці п`яти справа, в ділянці лівої гомілки в верхній третині зовнішній поверхні. Від вказаних тілесних ушкоджень потерпілий втратив можливість пересуватись самостійно. ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на протиправне позбавлення волі потерпілого, схопив його за капюшон куртки, витягнув через подвір`я на вулицю, та проти волі останнього потягнув ОСОБА_8 до свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , періодично зупиняючись.

Надалі ОСОБА_6 затягнув ОСОБА_8 до приміщення гаражу на території свого домоволодіння, де утримував приблизно до 08:30 год. 03 листопада 2016 року. При цьому, ОСОБА_6 утримуючи ОСОБА_8 всупереч його волі в приміщенні гаражу, продовжував вимагати від нього зізнання у скоєнні крадіжки майна, завдавав потерпілому моральні страждання шляхом постійних погроз фізичною розправою. Одночасно ОСОБА_6 умисно заподіював ОСОБА_8 сильний фізичний біль та фізичні страждання шляхом нанесення йому з періодичністю один-два рази на годину ударів руками по тулубу, ударів молотком в область нижніх кінцівок, ударів ременем в область тулуба, а також шляхом термічного опалення включеною в електричну мережу праскою в область лівої руки та сідниці, а коли потерпілий втрачав свідомість, ОСОБА_6 приводив його до тями та продовжував бити. Внаслідок вказаних дій у ОСОБА_8 утворилися тілесні ушкодження у вигляді багаточисельних крововиливів в лопатковій ділянці справа, на лівій сідниці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також саден в ділянці лівого променево-зап`ясного суглобу по променевому краю, лівій сідниці, що виникли внаслідок термічної дії та відносять до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_6 на стадії досудового слідства були кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України як незаконне позбавлення волі людини, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань; та за ч.1 ст.127 КК України як катування, а саме умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичних і моральних страждань шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, а саме отримати від нього визнання.

03 березня 2017 року потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 уклали угоду про примирення. ОСОБА_6 відшкодував потерпілому ОСОБА_8 завдані матеріальні збитки в сумі 8000 гривень (згідно розписки від 14.12.2016 року).

Згідно з угодою про примирення обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.1 ст.127 КК України та обвинувачений ОСОБА_6 і потерпілий ОСОБА_8 дійшли згоди щодо покарання за вчинені кримінальні правопорушення:

- за ч.2 ст.146 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч.1 ст.127 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

- відповідно до ч.1 ст.70, ст.72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, сторони угоди про примирення домовилися про призначення покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; на підставі п.1 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; на підставі п.2 ч.1 ст.76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- наслідків укладення та затвердження угоди про примирення, а також наслідків її невиконання, вказавши, що жодних матеріальних претензій потерпілий до обвинуваченого не має..

Вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Відповідно до ч.1 п.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим. Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні приватного обвинувачення.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.1 ст.127 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості.

Під час підготовчого судового засідання судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 розуміє права, визначені частиною 5 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені частиною 1 статті 473 КПК України; обвинувачений вказав, що він повністю визнає свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням, цілком розуміє характер обвинувачення, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди.

Потерпілий та захисник обвинуваченого підтримали затвердження угоди на визначеній в ній умовах.

Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення, зазначивши, що її зміст, форма та порядок укладання відповідають вимогам чинного КПК України.

Судом роз`яснено, що наслідком затвердження угоди про примирення для сторін є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України, а також для обвинуваченого - відмова від здійснення права на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, в тому числі права мовчати, мати захисника, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. А для потерпілого ОСОБА_8 - позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд переконався, що затвердження угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді; відсутні обставини для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, правова кваліфікація діям ОСОБА_6 надана вірно за ч.2 ст.146, ч.1 ст.127 КК України; покарання, запропоноване сторонами, узгоджене ними у межах санкцій ч.2 ст.146, ч.1 ст.127 КК України, відповідає положенням Загальної частини Кримінального кодексу України. З огляду на вказане, суд вважає, що існують підстави для затвердження угоди про примирення на визначеній в ній умовах.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.314, 369, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 03 березня 2017 року, укладену між потерпілим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі затвердженої угоди про примирення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146 та ч.1 ст.127 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання:

за ч.2 ст.146 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

за ч.1 ст.127 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та на підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки на період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Вознесенського міськрайонного суду підпис: ОСОБА_1

Згідно оригіналу:суддя: