Справа № 314/23/17
Провадження № 1-в/314/160/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, має чотири заохочення, був працевлаштований, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 26 листопада 2014 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі, ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року виправлено помилку у резолютивній частині вироку Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді 3 років 10 місяців позбавлення волі, із зарахуванням у строк покарання строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2014 року у період з 22 вересня 2014 року по 25 листопада 2015 року включно, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) у строк основного покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 22 вересня 2014 року до 27 грудня 2014 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. В установах виконання покарань знаходиться з 01 березня 2014 року. За час відбування покарання у Дружелюбівському виправному центрі УДПтС України в Запорізькій області (№ 1) з 01 березня 2014 року по 22 вересня 2014 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, стягнень не мав. За сумлінну поведінку і ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника виправного центру та 1 раз правами начальника відділення. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області (№ 11) з 22 вересня 2014 року по 05 жовтня 2014 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. Під час відбування покарання у Вільнянській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 20) з 05 жовтня 2014 року по 05 листопада 2014 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області (№ 11) з 05 листопада 2014 року по 24 січня 2015 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання порушував, мав одне стягнення, накладене правами начальника слідчого ізолятору, яке виражалось у вилученні заборонених речей. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 24 січня 2015 року відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 20). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці два рази заохочувався правами начальника установи, має одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника установи, та одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника відділення, з яких одне дисциплінарне стягнення погашене, а одне дисциплінарне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. На виробництві установи не працевлаштований. Згідно ст. 118 КВК України, залучався без оплати праці до роботи з благоустрою місць позбавлення волі, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, саме: при проведенні поточних косметичних ремонтів у відділенні № 1, виконував роботу по білуванню та фарбуванню приміщень. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт». Спостережною комісією установи розглядались матеріали щодо можливості застосування пільг до засудженого ОСОБА_3 , на вирішення ставились наступні питання: про можливість застосування зміни умов тримання, відповідно до ст. 101 КВК України, протокол від 19 січня 2016 року, висновок відмовлено, за власним бажанням; про можливість застосування зміни умов тримання, відповідно до ст. 82 КК України, протокол від 31 серпня 2016 року, висновок відмовлено, як особі, що не стала на шлях виправлення; питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, протокол від 17 січня 2017 року, висновок відмовлено, як особі, що не стала на шлях виправлення. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 на виробництві установи був працевлаштований епізодично, має чотири заохочення та три дисциплінарні стягнення, з яких два дисциплінарні стягнення погашені, а одне дисциплінарне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_3 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що ОСОБА_3 під час відбування покарання у Дружелюбівському виправному центрі УДПтС України в Запорізькій області (№ 1) з 01 березня 2014 року по 22 вересня 2014 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, стягнень не мав. За сумлінну поведінку і ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника виправного центру та 1 раз правами начальника відділення. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області (№ 11) з 22 вересня 2014 року по 05 жовтня 2014 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. Під час відбування покарання у Вільнянській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 20) з 05 жовтня 2014 року по 05 листопада 2014 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області (№ 11) з 05 листопада 2014 року по 24 січня 2015 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання порушував, мав одне стягнення, накладене правами начальника слідчого ізолятору, яке виражалось у вилученні заборонених речей. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 24 січня 2015 року, засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 20), згідно з медичною довідкою є практично здоровим, працездатним, однак був працевлаштований тільки протягом червня серпня 2015 року та у червні 2016 року, в інший час працевлаштований не був, що підтверджено довідкою про працевлаштування.

Згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, засуджений ОСОБА_3 залучався без оплати праці до роботи з благоустрою місць позбавлення волі, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, саме: при проведенні поточних косметичних ремонтів у відділенні № 1, виконував роботу по білуванню та фарбуванню приміщень.

За час відбування покарання у Вільнянській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 20), засуджений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника виправного центру, один раз правами начальника відділення та два рази правами начальника колонії. Має одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника слідчого ізолятору, одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника установи, та одне дисциплінарне стягнення, накладне правами начальника відділення, а саме наказом начальника слідчого ізолятору № 13 А/Г від 19 січня 2015 року за порушення режиму тримання ОСОБА_3 оголошено догану, постановою начальника установи від 22 січня 2016 року за користування мобільним телефоном оголошено сувору догану, правами начальника відділення 06 жовтня 2016 року ОСОБА_3 за відсутність на робочому місці оголошено догану, з яких два дисциплінарні стягнення погашені, а одне дисциплінарне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року у строк основного покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 22 вересня 2014 року до 27 грудня 2014 року. На думку суду, відбута ОСОБА_3 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Вільнянської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

24.01.2017
24.01.2017