Номер провадження: 11-кп/785/896/16
Номер справи місцевого суду: 509/5228/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 травня 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, українець, громадянин України, з середньою освітою, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, не працює, раніше не судимий,

засуджений:

-за ч.2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладанням на нього обов`язків передбачених п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ПРАТ «СК «Україна» на користь позивача ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 66 649 грн. 41 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 35 000 грн.

В задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 про стягнення 49 608 грн. - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь КУ «Одеська міська клінічна лікарня №11» - 5953 грн. 48 коп.

ВСТАНОВИЛА:
Як вказано у вироку, 21 вересня 2015 року, приблизно о 06-00 годин, ОСОБА_8 , керуючи на підставі технічного паспорта автомобілем «Фольцваген-Поло», р/н НОМЕР_1 , рухався по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги Р-70 «Сухий Лиман-Авангард» в напрямку смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області. Видимість в напрямку руху була добра.

На відстані 2 км+500 м. від с. Сухий Лиман вказаної автодороги ОСОБА_8 при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, по якому зліва-праворуч здійснював рух потерпілий ОСОБА_9 , швидкість руху автомобіля не знизив, перевагу в русі пішоходу ОСОБА_9 не надав, в результаті чого здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_9 .

В результаті цього наїзду потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку 2 ступеню, лінійного перелому правої тім`яної кістки з розповсюдженням лінії перелому на велике крило правої клиновидної кістки, верхню і латеральну стінку правої орбіти та стінки основної пазухи, субарахноїдального крововиливу, перелому вилицевої дуги з гемосинусом, забоєм та емфіземою м`яких тканин правих скроневої та вилицевої ділянок, забійної рани правої скронево-тьмяної ділянки, закритої травми грудної клітини у вигляді закритих переломів ІІІ-VІІ лівих ребер, ІІІ-VІ правих ребер зі зміщенням уламків, закритого перелому правої ключиці, закритого перелому правої променевої кістки.

Отримання потерпілим ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень знаходиться у прямому причинному зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_8 пункту 18.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 вказує, що судом при призначенні покарання безпідставно застосовано ст.75 КК України, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Мотивує тим, що суд при постановленні вироку не врахував, що потерпілому ОСОБА_9 75 років та своїми діями обвинувачений прирік потерпілого на фізичні та душевні страждання, також судом безпідставно враховано особу обвинуваченого, а саме його позитивну характеристику та щире каяття, оскільки обвинувачений жодного разу не з`явився до лікарні, щоб дізнатися про стан потерпілого, не приймав ніякої участі у лікуванні потерпілого. Посилається також, що суд першої інстанції несправедливо розглянув його цивільний позов, а також не погоджується з тим, що суд визнав за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_11 зазначає, що судом при призначенні покарання безпідставно застосовано ст.75 КК України, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Стверджує, що суд належним чином не мотивував свого рішення, оскільки не зазначив обставин, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Посилається також, суд безпідставно відмовив потерпілому щодо відшкодування шкоди потерпілому у розмірі 49608 гривень. Не погоджується з тим, що суд визнав за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Просить вирок суду змінити через м`якість призначеного покарання. Стягнути солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ПРАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_9 66649,41 гривень на відшкодування витрат на лікування, 49608 гривень шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 100000 гривень моральної шкоди.

В запереченні на апеляційні скарги захисник обвинуваченого вказав, що вирок суду є законним та обґрунтованим. Просить апеляційні скарги потерпілого та його представника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які заперечували у задоволенні апеляційних скарг, думку прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив потерпілому у задоволенні його цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого 49 608 гривень, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій ґрунтуються на належно досліджених і правильно оцінених у судовому засідання доказах, і в апеляційних скаргах не оспорюється.

Дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, і висновки суду про це належним чином мотивовані. Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції врахував першу судимість обвинуваченого, позитивну характеристику з місця проживання, щире каяття, а також знаходження на утриманні у ОСОБА_8 трьох малолітніх дітей, і обґрунтовано звільнив його від відбування покарання з випробовуванням з покладанням відповідних обов`язків в період іспитового строку, тому доводи потерпілого та його представника про м`якість призначеного обвинуваченому покарання є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційний суд враховує також і ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом 3-ї групи.

З цих підстав, на думку колегії суддів, суд також обґрунтовано не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Мотивованим і аргументованим вважає колегія суддів і вирішення судом заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову стосовно визначення розміру стягнень на відшкодування моральної шкоди.

Так, при стягненні моральної шкоди суд першої інстанції врахував глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, викликаними тими травмами, які були отримані потерпілим ОСОБА_9 , у зв`язку з чим позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди суд обґрунтовано задовольнив у розмірі 35 000 гривень.

Обґрунтовано також суд першої інстанції стягнув з ПРАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 66 649 грн. 41 коп., оскільки в судовому засіданні потерпілим було доведено, що саме таку матеріальну шкоду він отримав в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд також обґрунтовано відмовив потерпілому ОСОБА_9 у стягненні матеріальної шкоди з дружини обвинуваченого ОСОБА_12 , а також у солідарному стягненні з ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ПРАТ «СК» «Україна» у стягненні матеріальної та моральної шкоди, з підстав зазначених у судовому рішенні.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні цивільного позову потерпілого щодо відшкодування шкоди, завданої іншим ушкодженням здоров`я з тих підстав, що потерпілим ОСОБА_9 не доведено, яку шкоду здоров`ю, крім зазначеної у висновку судово-медичної експертизи він отримав, який заробіток (дохід) ним втрачено внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також які додаткові витрати, викладені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, протезування, стороннього догляду тощо.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень ч.ч.2, 3 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_9 , 1941 року народження, являється пенсіонером та ніде не працює.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення ст.1197 ЦК України, якою передбачає порядок визначення розміру середнього заробітку особи, яка працює за трудовим договором.

За таких обставин вирок суду в цій частині є незаконним та необгрунтованим у зв`язку з чим судове рішення в частині вирішення цивільного позову слід скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства, під час якого врахувати наведене в цій ухвалі, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах з цього приводу, та вирішити цивільний позов відповідно до вимог чинного кримінально процесуального та цивільного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині цивільного позову, а саме в частині відмови у стягненні шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілому ОСОБА_9 в сумі 49 608 грн. скасувати, а кримінальне провадження в цій частині направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3