Справа №642/7644/16-к
Провадження № 1кп/642/84/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, працює приватним підприємцем, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відносно якого запобіжний захід не обирався,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 21 жовтня 2016 року приблизно о 20 годині 35 хвилин керував технічно-справним автомобілем NISSAN SILVIА, р.н. НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. Холодногірській зі сторони вул. Волонтерської в напрямку вул. Технічної м. Харкова зі швидкістю близько 60 км/год. Під час руху в районі будинку 60 по вул. Холодногірська у м. Харкові водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.12.3 Правила дорожнього руху України, згідно яким:
- п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїжджу частину зліва направо відносно руху його автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №210-ОКБ/16 від 11.11.2016 заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді поєднаної закритої черепно-мозкової травми та травми шийного відділу хребта у формі струсу головного мозку та ротаційного підвивиху першого шийного хребця, поєднаної травми лівої гомілки та лівої стопи у вигляді закритого багатоуламкового перелому нижньої третини діафізів великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням дистальних відламків наперед, закритого уламкового перелому тіла таранної кістки зі зміщенням.
Порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем NISSAN SILVIА, р.н. НОМЕР_1 , не зорієнтувався в дорожній обстановці, при виникнення небезпеці у вигляді пішохода, який перетинав проїжджу частину, не прийняв заходи до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого останньому спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 21 жовтня 2016 року приблизно о 20 годині 30 хвилин він рухався в своїй смузі руху зі швидкістю близько 60 км/г на технічно-справному автомобілі NISSAN SILVIА, р.н. НОМЕР_1 , виїхавши з вул. Холодногірська, спускався з гори. Освітлення було лише праворуч. Потерпілого ОСОБА_8 побачив приблизно за 20-30 м до місця ДТП, коли той не на пішохідному переході біг посеред дороги зліва праворуч. Він одразу натиснув на гальма, намагався об`їхати, виконуючи маневр ліворуч, однак удару не вдалося уникнути. Після ДТП ОСОБА_7 викликав швидку допомогу та поліцію.
Не дивлячись на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного інкримінованого йому діяння знайшла своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджується наступними доказами, які були зібрані в ході досудового слідства, та які згідно до вимог ст. ст. 22, 23, 27 КПК України безпосередньо досліджені судом у відкритому судовому засіданні:
- показами потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, який пояснив, що 21.10.2016 приблизно о 20-00 годині не на пішохідному переході переходив дорогу в районі Нижньої Гіївки на ділянці, яка освітлена ліхтарями, дорожнє покриття сухе. Дорога з двома смугами в кожному ряду. Видимість нічим не обмежена, інших автомобілів на дорозі не було. Переконавшись в безпечності руху, вийшов посеред дороги і на відстані приблизно 15 м. побачив автомобіль, який їхав праворуч з великою швидкістю. ОСОБА_6 побіг вперед, однак від завданого переднім бампером в ліву гомілку удару впав, відчувши сильний біль в голові та нозі. Автомобіль проїхав далі та зупинився, підійшла дівчина, яка їхала разом з ОСОБА_8 в автомобілі.
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.10.2016 та схемою до нього, згідно якого встановлено, що за адресою: м. Харків, вул. Волонтерська, 60 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля NISSAN SILVIА, р.н. НОМЕР_1 , дорожнє покриття сухе, ввімкнене дорожнє освітлення. Внаслідок ДТП було вчинено наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який отримав закритий перелом з зсувом нижньої третини правої гомілки (а.с. 78-81)
- фототаблицею з місця ДТП, згідно якої зафіксовані сліди гальмування на місці ДТП, розташування автомобіля NISSAN SILVIА, р.н. НОМЕР_1 , та наявні на ньому пошкодження (а.с. 84-85).
- висновком судово-медичної експертизи №210-ОКБ/16 від 11.11.2016, згідно якої встановлені отримані ОСОБА_6 в результаті ДТП 21.10.2016 ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме - у вигляді поєднаної закритої черепно-мозкової травми та травми шийного відділу хребта у формі струсу головного мозку та ротаційного підвивиху першого шийного хребця, поєднаної травми лівої гомілки та лівої стопи у вигляді закритого багатоуламкового перелому нижньої третини діафізів великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням дистальних відламків наперед, закритого уламкового перелому тіла таранної кістки зі зміщенням (а.с. 86-87).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.11.2016 за участю ОСОБА_7 , в ході якого обвинувачений пояснив про обставини ДТП 2.10.2016, в ході якого ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження (а.с. 98-102).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.11.2016 та схемою до нього, за участю потерпілого ОСОБА_6 , згідно якого встановлено, за яких обставин потерпілому були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження в результаті ДТП 21.10.2016 (а.с. 111-113).
Відповідно до вимог ст.101 КПК України, висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприйняв безпосередньо або вони стали відомі йому під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.
Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
Посилання захисника обвинуваченого на ту обставину, що висновок автотехнічної експертизи не є допустимим доказом, а слідчий експеримент, проведений за участю ОСОБА_7 , проведено з чисельними порушеннями вимог КПК України, не відповідає фактичним обставинам справи, так як в постанові про призначення експертизи слідчим вказані вихідні дані, які отримані під час досудового розслідування, та надані матеріали кримінального провадження з результатами проведення експертизи, показами потерпілого та обвинуваченого.
Відповідно до ст.. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
В порядку вищевказаної правової норми, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, під час судового розгляду створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Стороною обвинувачення зібрано та долучено до справи достатню кількість належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджують причинний зв`язок між порушенням обвинуваченим п. 12.3 Правил дорожнього руху України та наслідками, що настали у виді тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які отримав потерпілий ОСОБА_6 .
Твердження обвинуваченого та захисника про те, що поведінка ОСОБА_6 , який перебігав проїжджу частину в напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 і не на пішохідному переході, а крім того мав можливість уникнути ДТП, не підтверджуються жодним доказом. В свою чергу, допущення порушень ПДР саме обвинуваченим підтверджено показами потерпілого, висновком експертизи, іншими зазначеними вище доказами.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_6 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 210-ОКБ/16 у своїй сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм небезпеки для життя, а тому ці його дії кваліфікує відповідно за ч. 1 ст. 286 КК України.
Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_7 в частині невизнання вини щодо вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони спростовуються зібраними по справі допустимими доказами, що наведені вище, сукупність яких дозволяє зробити висновок про доведеність пред`явленого обвинувачення та вважає такими, що висловлені ним з метою уникнути понесення відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення.
ОСОБА_7 раніше не судимий, не одружений, з місця мешкання характеризується позитивно.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, яки зазначені вище, та призначає йому покарання у виді обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами , але враховуючи вищезазначені обставини, вважає за можливе , згідно до вимог ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
При вирішенні цивільного позову потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Суд вважає обґрунтованою вимогу потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого.
Враховуючи, що діями ОСОБА_7 було завдано шкоду здоров`ю потерпілого, який переніс хірургічне втручання, тривалий час і досі проходить лікування, з урахуванням його психоемоційних переживань, понесених внаслідок отриманої травми, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, необхідного часу та зусиль, направлених для їх відновлення, суд вважає доведеним факт спричинення діями обвинуваченого моральної шкоди.
Витрати, пов`язані із залученням експерта, у сумі 1585,80 грн. суд стягує із ОСОБА_7 на користь держави.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами .
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, поклавши на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у справі - у розмірі 1585 грн. 80 коп.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення., а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1