АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 04 квітня 2017 року, апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Холмське, Арцизького р-ну, Одеської області, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого в АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого ГСУ НП України ОСОБА_8 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, строком до 24 квітня 2017 року включно.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя врахував характер висунутої підозри, дані про особу підозрюваного, а також відсутність достатньо вагомих аргументів органу досудового розслідування на необхідність продовження дії найсуворішого запобіжного заходу на стадії досудового розслідування при відсутності належного обґрунтування неможливості завершення досудового розслідування у раніше визначені строки, та прийшов до висновку, що подальше тримання підозрюваного під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 про який йдеться в клопотанні слідчого.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити повністю, продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування терміном на 60 днів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що слідчим суддею під час прийняття ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, доводи захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого16 березня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000069, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

20 травня 2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

23 травня 2016 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук та того ж дня Печерським районним судом м. Києва винесено ухвалу якою надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу в суд для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

09 липня 2016 року у м. Чернігів затримано підозрюваного ОСОБА_6
11 липня 2016 року Печерським районним судом м. Києва стосовно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено ухвалою слідчого судді зазначеного суду.
21 лютого 2017 року Першим заступником Генерального прокурора України строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000069 продовжено до дванадцяти місяців, тобто до 15 травня 2017 року.
22 лютого 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Того ж дня старший слідчий ГСУ НП України ОСОБА_8 , за погодженням процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року вищевказане клопотання органу досудового розслідування задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши залишати житло за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, строком до 24 квітня 2017 року включно.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні старшого слідчого підстави для продовження застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_6 вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання продовження запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дослідив документи, долучені до клопотання слідчого, які підтверджують обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 , з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого ст. 183 КПК України.

Разом з тим, врахувавши характер висунутої підозри, дані про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, зокрема дружину та малолітню дитину, батьків похилого віку, а також відсутність достатньо вагомих аргументів органу досудового розслідування на необхідність продовження дії найсуворішого запобіжного заходу на стадії досудового розслідування при відсутності належного обґрунтування неможливості завершення досудового розслідування у раніше визначений строк, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що подальше тримання підозрюваного під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 про який йдеться в клопотанні слідчого.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_6 під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи прокурора про те, що слідчий суддя не надав належної оцінки наданим стороною обвинувачення доказам на підтвердження необхідності продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 єне переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про продовження застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дослідив всі обставини, з`ясування яких, могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характеризуючих даних про його особу, обрав запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року, якою задоволено частково клопотання старшого слідчого ГСУ НП України ОСОБА_8 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, строком до 24 квітня 2017 року включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/1384/2017 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1