Справа № 587/2105/16-к

В И Р О К
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, маючого дитину 2002 року народження, працездатного, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_9 вчинив необережний злочин за наступних обставин.
Так, 08.09.2016 року близько 08 години 15 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та здійснюючи пасажирські перевезення, керував належним ОСОБА_10 автомобілем «СПВ Рута А0483», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою «Батурин-Конотоп-Суми» в смт. Степанівка Сумського району Сумської області, здійснюючи пасажирські перевезення за маршрутом «Суми-Степанівка».
Зупинившись в районі 145км.+250м. на узбіччі вказаної автодороги по вул. Центральна смт. Степанівка, ОСОБА_9 здійснив висадку пасажирів, після чого вирішив розпочати рух заднім ходом, оскільки проїхав невелику відстань до повороту, де мав би зупинитися. На порушення положень п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, знехтувавши безпекою дорожнього руху, перед початком маневру ОСОБА_9 , в умовах обмеженої видимості не скористався допомогою інших осіб, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху, розпочав рух заднім ходом та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , 1948 року народження, яка стояла позаду транспортного засобу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №808/522 від 11.10.2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини, непрямих подвійних переломів 2-10 ребер праворуч від середньої ключичної до навколохребтової лінії та 4-8 ліворуч по лопатковій лінії, поперечного перелому тіла правої лопатки, перелому остистих відростків 4-9 грудних хребців, перелому тіла 7 грудного хребця, крововиливів під пристінну плевру та її розриву, розриву перикарда, забою серця, розриву передньої стінки правого шлуночка міокарда, закритої тупої травми черевної порожнини, розчавлення печінки та селезінки, закритого вивиху лівого стегна, крововиливу у м`які тканини потиличної ділянки, рваної рани зовнішньої поверхні лівого стегна, синців та саден тулуба та кінцівок. Вказані тілесні ушкодження виникли одномоментно під час ДТП при переїзді колесом транспортного засобу через грудну клітку потерпілої, від ударної стискуючої та тертєвої дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути колеса автомобіля. Тілесні пошкодження у вигляді травматичного розриву серця, розриву печінки та селезінки з розвитком гострої крововтрати є небезпечними для життя, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті та кваліфікуються як тяжкі.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №218 від 06.10.2016 р., в даній дорожній ситуації ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «СПВ Рута А0483», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 і введені в дію з 01.01.2002, що передбачені пунктами:
10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Допущені ОСОБА_9 порушення вимог п. 10.1., 10.9. Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав в повному обсязі і пояснив, що дійсно у вересні 2016 року він працював водієм маршрутного таксі на підставі трудового договору з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 , яка займалася пасажирськими перевезеннями. Так, 08.09.2016 року близько 08 години 15 хвилин, здійснюючи пасажирські перевезення, він керував належним ОСОБА_10 автомобілем «СПВ Рута А0483», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою «Батурин-Конотоп-Суми» в смт. Степанівка Сумського району Сумської області, здійснюючи пасажирські перевезення за маршрутом «Суми - Степанівка». Зупинившись в районі 145км.+250м. на узбіччі вказаної автодороги по вул. Центральна смт. Степанівка, він здійснив висадку пасажирів, після чого вирішив розпочати рух заднім ходом, оскільки помилково проїхав невелику відстань до повороту, де мав би зупинитися. Він розпочав рух заднім ходом та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , 1948 року народження, яка стояла позаду транспортного засобу і яку він не бачив. Визнав свою вину в порушенні пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, оскільки перед початком руху заднім ходом в умовах обмеженої видимості не скористався допомогою інших осіб, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні знайшла своє підтвердження.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи автомобілем «СПВ Рута А0483», порушивши вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачених п. 10.1., 10.9. Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого остання померла на місці пригоди.
При призначені покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується, пом*якшуючі відповідальність обставини раніше не судимий, свою вину визнав в повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, добровільно відшкодовував завдану шкоду потерпілим ( ар. с. 104,105), має на утриманні неповнолітню дитину 2002 року народження та батька-пенсіонера.

Обтяжуючих відповідальність обставин суд не вбачає.

З врахуванням зазначених обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без його ізоляції від суспільства, беручи також до уваги думку потерпілої сторони.
Вирішуючи питання щодо застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує ту обставину, що обвинувачений фактично має на утриманні малолітню дитину, маючи права керування транспортними засобами матиме змогу, працюючи водієм, отримувати певні доходи для себе та на утримання своєї родини, тому суд вважає за необхідне призначити покарання без застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Крім того, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого певні обовязки, передбачені ст. 76 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину.
Цивільні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до цивільного відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 , з якою обвинувачений ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах на момент заподіяння шкоди ( ар. с. 97), про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 137300 грн. кожному підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.
У відповідності з ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1187 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
Суд вважає встановленим, що в результаті дорожньо транспортної пригоди з вини ОСОБА_9 потерпілим завдана моральна шкода, оскільки докорінно і непоправно був порушений їх звичний спосіб життя, вони втратили близьку людину, пережили нервовий струс, тому суд вважає встановленим, що в результаті ДТП потерпілим була завдана і моральна шкода, яку необхідно стягнути з цивільного відповідача.
В силу п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка заподіяла шкоду, якщо шкода спричинена смертю фізичної особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки.
Володільцем джерела підвищеної небезпеки - «СПВ Рута А0483», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_8 , цивільний відповідач по справі.
В результаті загибелі ОСОБА_11 її дочкам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню власником джерела підвищеної небезпеки.
Як вбачається з полісу № АЕ/5602166 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ОСОБА_8 застрахувала цивільно-правову відповідальність від дії транспортного засобу - автомобіля «СПВ Рута А0483», реєстраційний номер НОМЕР_2 ( ар.с. 85,86) у ТДВ СТ «Домінанта». Ліміт відповідальності за шкоду, спричинену життю і здоров`ю потерпілого становить 100 000 грн.
Виходячи з цього, у відповідності з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність за шкоду, заподіяну обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 має нести у визначених законом межах страхова компанія, тобто ТДВ СТ «Домінанта».
В силу п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03. 95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та об*єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.
У відповідності з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Частиною 1, 3, 4 статті 27 Закону України «Про обов*язкове стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого наслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Що ж стосується вимог потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ТДВ СТ «Домінанта» 9236 грн. 50 копійок матеріальної шкоди, повязаної з похованням постраждалої, організацією поминального обіду, тощо, то в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 просила залишити цивільний позов в цій частині без розгляду, оскільки має намір в подальшому вирішити спір в цій частини в порядку цивільного судочинства.
Щодо вимог потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_9 2000 гривень за надання правової допомоги, то в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 свої вимоги уточнила, пояснивши, що ці витрати відшкодовані їй обвинуваченим ОСОБА_9 в повному обсязі.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_9 визнати винним за ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання в частині позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
У відповідності з ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з*являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишити особисте зобовязання.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_5 8700 гривень моральної шкоди.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_4 8700 гривень моральної шкоди.
В іншій частині позовні вимоги потерпілих залишити без розгляду.
Речові докази: автомобіль «СПВ Рута А0483», реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання власнику ОСОБА_10 ( ар. с. 80, 83), залишити в розпорядженні законного володільця ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя