Справа № 373/646/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/922/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 17.08.2017

УХВАЛА
Іменем України
17 серпня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року;

в с т а н о в и л а:
Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, проживаючого в іншому незареєстрованому шлюбі, від якого має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки.

Строк відбування покарання рахується з 31.12.2016 року, зарахувавши ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення відповідно до вимог ст. 72 КК України, до набрання вироку законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат.

Згідно із вироком, ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що 31.12.2016 близько 11:00 год., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_1 , під час бійки з ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з непрямими умислом, усвідомлюючи протиправний та незаконний характер своїй дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння у виді завдання ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, однак не бажаючи настання його смерті, лежачи на землі обличчям догори, лівою рукою дістав з кишені своєї куртки ніж, що був у нього з собою, після чого з метою помсти, тримаючи в лівій руці ніж, наніс ОСОБА_9 , який сидів поверх нього, два удари в стегно, а саме: один колото-різаний удар в середню третину правого стегна та один колото-різаний удар в середню третину правого стегна, після чого, перемістивши ніж в праву руку, діючи умисно, лезом ножа наніс ОСОБА_9 один колото-різаний удар в ліве плече та один колото-різаний удар в ліву бічну поверхню тулуба, спричинивши таким чином останньому, згідно висновку експерта №1 від 02.02.2017 тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент заподіяння, що в подальшому призвели до настання смерті ОСОБА_9 .
Дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення неправильно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, оскільки суд не вбачає підстав вважати, що реального суспільно небезпечного посягання на обвинуваченого з боку потерпілого не було, а ОСОБА_7 неправильно оцінив його дії.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що виникла ситуація свідчила про те, що потерпілий сам спровокував та розпочав бійку, достовірно знаючи про певні тимчасові фізичні обмеження обвинуваченого, який перебував на милиці. Завдаючи йому ударів, погрожуючи вбивством, а також те, що обвинувачений перебував в більш невигідному положенні, вказують на реальність посягання.
Разом з цим, зазначене посягання не мало такого ступеню небезпеки для ОСОБА_7 , який би дозволив застосувати ніж для нанесення численних ударів в потерпілого із застосуванням зусилля.
Отримані потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та його смерть знаходяться в причинному зв`язку з діями обвинуваченого ОСОБА_7 .
Судом встановлено, що нанесення тілесних ушкоджень передувало смерті ОСОБА_9 і саме ці тілесні ушкодження спровокували та створили реальну можливість кровотечі, яка стала причиною крововтрати та смерті; без зазначених тілесних ушкоджень крововтрата та смерть не наступили би.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Таким чином на думку суду першої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 377 КПК України, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ст. 124 КК України за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, а саме: за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину доведена повністю.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судом першої інстанції дії ОСОБА_7 не вірно кваліфіковані, оскільки останній усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, однак не бажаючи смерті ОСОБА_9 , наніс останньому тілесні ушкодження в область правого стегна та лівої частини тулуба за допомогою ножа, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 .
Суспільно-небезпечного посягання на ОСОБА_10 , яке б давало йому право на оборону із застосуванням ножа не було, що виключає кваліфікацію його дій за ст. 124 КК України.
Перекваліфікація дій обвинуваченого з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, на думку прокурора є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Враховуючи зазначене, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати і постановити свій вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник зазначає, що кваліфікація інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення за ст. 124 КК України є правильною, а висновки суду зроблені на підставі зібраних матеріалів досудового розслідування, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав частково, просив вирок суду скасувати а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням норм КПК України;

обвинуваченого і його захисника, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували;

перевіривши матеріали кримінального провадження, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ч.1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини й мотивів кримінального правопорушення.

Однак, суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ст. 124 КК України вказаних вимог закону не дотримався.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку Переяслав-Хмельницького міськрайоного суду Київської області від 09.06.2017 року, суд перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, зазначив лише мотиви такої перекваліфікації та не виклав формулювання обвинувачення за ст. 124 КК України, яке визнав доведеним, що є суттєвим порушенням вимог ст. 374 КПК України.

Зазначені порушення є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, а тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

В зв`язку з цим, при новому розгляді суду першої інстанції слід усунути зазначені в даній ухвалі недоліки, врахувати доводи апеляційної скарги прокурора та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайоного суду Київської області від 09 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 , скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_11
/підпис/ ОСОБА_4