Провадження № 1-в/317/117/2017
Справа № 317/899/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого:

засудженого 17.03.2014 р. Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , мотивоване тим, що комісією установи виконання покарань йому було незаконно відмовлено у застосуванні заохочувальної норми ст. 81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання, зазначив, що виправився, не порушував режим тримання, не розуміє чому комісія йому відмовила. Участі у суспільному житті відділення, роботах по благоустрою та програмах диференційованого виховного впливу та роботі самодіяльних організацій не приймає, оскільки про це йому ніхто не говорив. Послався на те, що відвідує бібліотеку, але не зміг назвати жодної прочитаної книги.

В судовому засіданні представник адміністрації ДУ Біленьківської виправної колонії № 99 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ОСОБА_5 , не став на шлях виправлення. На профілактичні заходи засуджений реагує посередньо, на виробництві працевлаштований.

Прокурор висловив думку, що клопотання у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області відбуває з 06.06.2014 року. Під час тримання в Вільнянському слідчому ізоляторі порушень установленого порядку тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 26.06.2014 року відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 99), допустив 3 порушення установленого порядку відбування покарання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів та порушенні розпорядку дня за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. 2 рази заохочувався правами начальника установи, та 2 рази правами начальника відділення СПС. У відношенні до персоналу установи грубості не проявляє, вимоги виконує під контролем. На виробництві установи не працевлаштований. Приймав участь у програмі диференційованого-виховного впливу (Освіта). У 2015 році закінчив Біленьківський навчальний центр № 99 здобув професію Машиніст крана (кранівник) 2 - го розряду. У 2015 році закінчив Біленьківську вечірню (зміну) загальноосвітню школу 2, 3 ступенів та здобув повну загальну середню освіту. Провину в скоєному злочині визнає, але робить це з метою отримання поблажливості.

15.10.2015 року комісією адміністрації колонії відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 Кримінально - виконавчого кодексу України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.

17.06.2016 року комісією колонії відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 Кримінального кодексу України, у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

16.02.2017 року комісією колонії відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має чотири заохочення, одне з яких передує клопотанню про умовно-дострокове звільнення, мав три стягнення за 2016 рік, які погашені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 31.12.2015 по 23.01.2017 р.р. та три стягнення за цей період. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашені у встановленому законом порядку, проте суд враховує їх, як характеристику поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з липня 2016 року по теперішній час не працевлаштований.

Характеристики від 31.05.2016 р. та 03.02.2017 р. відносно ОСОБА_5 є посередніми.

Посилання у характеристиці, що ОСОБА_5 у 2015 році закінчив Біленьківську вечірню (зміну) загальноосвітню школу 2, 3 ступенів та здобув повну загальну середню освіту, а також закінчив Біленьківський навчальний центр № 99 здобув професію Машиніст крана (кранівник) 2 - го розряду, не знайшли свого підтвердження у матеріалах особової справи.

Суд не може врахувати, що у судовому засіданні представник адміністрації ОСОБА_4 зазначив, що поведінка засудженого стала стабільно позитивною протягом усього часу відбування покарання, оскільки документи, які були надані на запит суду адміністрацією та документи особової справи засудженого мають суттєві суперечності та не можуть бути прийняті судом.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження адміністрації колонії про те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У клопотанні засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя ОСОБА_1