Справа № 127/1885/16-к
Провадження №11-кп/772/142/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілої: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_12 на вирок Вінницького міського суду від 9 вересня 2016 року, яким

'
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт. Піщанка, Піщанського району, Вінницької області,

українця, громадянина України,

має на утриманні малолітню дитину,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

- 27.04.2007 року Піщанським районним судом Вінницької області за ч.ч.2,3 ст.186, ст.70, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 11.10.2011 року Піщанським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та засуджено до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця с. Красне, Тиврівського району, Вінницької області,

українця, громадянина України,

без реєстрації,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

раніше судимого:

- 15.06.2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 30.08.2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч.ч.1,2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, 12.06.2014 року відповідно до ухвали Літинського районного суду Вінницької області від відбування покарання звільнений на підставі ЗУ «Про амністію»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 74515 (сімдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятнадцять) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частках на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

Вирішено долю речовихї доказів.

в с т а н о в и в :

Згідно вироку суду, 03.12.2015 року біля 10:30 години ОСОБА_7 за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, таємно, проникли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_11 , де через незачинену кватирку вікна проникли до будинку. Перебуваючи у приміщені вищевказаного будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає відшукали та здійснили крадіжку слідуючого майна: грошових коштів в сумі 101000 гривень, золотий ланцюжок вагою 1,96 грам 583 проби, другий золотий ланцюжок 2,67 грами 583 проби та кулон вагою 0,95 грама у вигляді підкови 583 проби, які належать ОСОБА_11 .

Згідно висновку експерта від 20.01.2016 року загальна вартість золотого ланцюжка вагою 1,96 грам 583 проби, золотого ланцюжка 2,67 грами 583 проби, та кулону вагою 0,95 грама у вигляді підкови 583 проби на момент вчинення крадіжки складає 5515,65 гривень. Вказаним злочином ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 106515,65 гривень. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 через ту саму кватирку покинули приміщення будинку разом з викраденим майном, яким у подальшому розпорядились на власний розсуд.

Адвокат ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2016 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 , призначивши йому покарання, не пов"язане з позбавлення волі, а саме застосувати ст. 75 КК України, посилаючись на те, що судом не визнано пом"якшуючих обставин часткове відшкодуавння ОСОБА_13 потерпілій шкоди у розмірі 32 тис. грн.; те, що ОСОБА_7 фактично поргодився одноосібно відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду, про що вказано у вироку; ОСОБА_7 повернуто потерпілій медальон, про що свідчить письмова розписка потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить просить змінити вирок суду першої інстанції, пом"якшивши йому покарання та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, застосувавши ст. 75 КК України . Свої вимоги мотивує тим, що судом не враховано, що він з моменту затримання надавав чіткі та послідовні показання, щиро розкаявя, активно спряв розкриттю злочину, визнав вину, позитивно характеризується.на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, перебуває у цивільному шлюбі, дружина на даний час вагітна.

Обвинувчений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить пом"якшити йому міру покарання, яка на його думку, є зададто суворою.

Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_10 , які наполягали на застосуванні ст. 75 КК України відносно обвинувачених; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задовллення апеляційних скарг адвоката та обвинувачених;потерпілої .,яка підтримала апеляційні скарги обвинувачених та захисника, просила суд суворо не карати ,перевіривши матеріали кримінального провадження,апеляційний суд приходить до висновку,що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре арґуметоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

Доведеність вини обвинувачених не оскаржується.

Суд першої інстанції, відповідно до ст.349 КПК України, в зв`язку з тим, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачені та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в скоєні злочину, за який вони засуджені, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується доказами, повно перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку і юридичну кваліфікацію.

Відповідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

В ч.2 ст.65 КК України зазначено «Особі ,яка вчинила злочин , має бути призначено покарання , необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а і можливості виправлення та перевиховання.

Судом першої інстанції фактично не прийнято до уваги та не враховано , що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину визнали повністю, щиро розкаялись, шкоду,завдану злочином, відшкодували в повному обсязі, про що свідчить розписка потерпілої ОСОБА_11 та позиція в судовому засіданні .За місцем проживання та роботи ОСОБА_7 характеризується позитивно, останній має на утриманні малолітню дитину. Також не достатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 за час навчання і відбування покарання за попереднім вироком характеризуався позитивно, мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Обвинувачені на обліку у нарколога та психіарта не перебувають.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають під вартою з дня затримання, тобто з 09.09.2016 року.Перебуваючи під вартою обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали змогу усвідомити та критично проаналізувати свою поведінку.

Разом тим, колегія суддів вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при встановлених обставинах справи є занадто суворим. Колегія суддів вважає, що призначення покарання засудженим у виді позбавлення волі має на меті виховний характер його досягнення не лише за рахунок збільшення терміну покарання у відповідності до санкції конкретної статті Кримінального Кодексу України, а враховуючи особливості і враховуючи те чи є підстави , в якому порядку і в яких межах повинен бути призначений підсудному певний вид покарання і конкретна його міра.Такі висновки можна зробити і з поведінки обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ,які після вчиненого злочину щиро розкаялись. За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно, ОСОБА_8 характеризується позитивно за місцем навчання та під час відбування покарання за попереднім вироком; шкода потерпілдій відшкодована в повному обсязі; сама потерпіла ОСОБА_11 просила суд не карати суворо, оскільки претензій до обвинувчених вона немає. Тобто в даному конкретному випадку суд зобов`язаний реалізувати принципи законності, справедливості, обгрунтованності, доцільності та індивідуалізації покарання, виходячи із завдань поставлених перед кримінальним законом (ст .1 КК України).

В ст.75 КК України зазначено «Звільнення від відбування покарання з випробуванням» зазначено:1. Якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 2. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеногосудом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки 3.Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003р.«Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК України повинні призначати покарання в межах установлених санкцією статті( санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.Із урахуванням ступеня тяжкості , обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.

З врахуванням же зазначених вище помякшуючих покарання обставин, позитивних характеризуючи даних осіб обвинувачених, їх критичного ставлення до вчиненого, беручи до уваги, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за час розгляду справи свідомо і неухильно дотримувались загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, домінуючих моральних принципів, що свідчить про істотне зниження ступеню їх небезпечності для суспільства, і утворюють підставу для висновку суду про те, що їх виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України відповідає меті покарання та ст. 1 КК України .

Необхідним же та достатнім для виправлення, перевиховання і попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є встановлення іспитового строку з максимальним терміном , з покладанням обовязків передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
апеляційні скарги адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду від 9 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 ОСОБА_8 - змінити в частині призначених покарань.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х (чотирьох)років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3(три) роки.

Згідно ст. 76 КК україни покласти на ОСОБА_7 обов"язки:

- не виїжджати за межі України без доволу уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст. 185 КК України до 3(трьох) роки 6(шести)місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК україни покласти на ОСОБА_8 обов"язки:

- не виїжджати за межі України без доволу уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати, звільнивши ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з-під варти з залу суду.

В решті вирок залишити без змін.

На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим - з дня вручення йому копії судового рішення.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .