АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3306/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, а саме: портальні крани та бункерні установки, із забороною ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» (), його представникам за дорученням, будь-яким чином відчужувати майно, починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував правові підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурора майно та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання з метою забезпечення його збереження.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, директор ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно, яке перебуває у законному володінні та користуванні TOB «МСК» на підставі Договору оренди № 11-А від 30.12.2008 року.
Так, директор вказує, що слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна не мотивовано мету арешту, передбачену вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України, а ухвала містить лише цитування положень законодавства. Додає, що хоча ухвала і містить посилання на положення п.1 ст. 98 КПК України, проте арештоване майно, не може вважатися речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України, оскільки воно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, та прокурором не доведено, що портальні крани та бункерні установки є речовими доказами у рамках даного кримінального провадження.

Крім того, апелянт вказує, що на дату звернення із апеляційною скаргою у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.
Також директор вказує, що слідчим суддею не встановлено можливості спеціальної конфіскації майна, розмір шкоди.
Далі в апеляційній скарзі директор зазначає, що ТОВ «МСК» є стивідорною компанією, що здійснює свою діяльність на території Миколаївського морського порту, основною господарською діяльністю якого є здійснення вантажно-розвантажувальних робіт. Додає, що товариство з 28.07.2016 року на законній підставі користується портальними кранами та бункерними установками згідно умов Договору оренди № 11-А від 30.12.2008 року, а твердження сторони обвинувачення про щодо передачі орендованого майна третім особам, тобто в суборенду, не відповідає дійсності.
Так, директор звертає увагу суду на те, що до TOB «МСК», як до законного правонаступника ТОВ «НЄК», згідно Розподільчого балансу від 01.07.2016 року перейшли права та обов`язки за Договором оренди № 11-А від 30.12.2008 року, тобто права та обов`язки були правомірно передані правонаступникам згідно розподільчих балансів.
Апелянт наголошує на тому, що позбавлення ТОВ «МСК» права користуватися арештованим майном не є виправданим та співрозмірним з завданням кримінального провадження, і таке позбавлення призведе до зупинення правомірної підприємницької діяльності ТОВ «МСК» та призведе до неотримання державним підприємством доходів у вигляді орендної плати.
У підсумку автор апеляційної скарги наголошує на тому, що слідчий суддя своєю ухвалою фактично розриває господарський договір оренди від 30.12.2008 року та додає про необґрунтований висновок суду щодо передачі портальних кранів та бункерних установок на відповідальне зберігання ДГІ «ММТП» з можливістю використання.
Одночасно автор апеляційної скарги просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обгрунтування пропуску такого строку зазначає, що участі у судовому засіданні суду першої інстанції він не приймав, про оскаржувану ухвалу стало відомо лише 08.06.2017 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Апеляційна скарга подана до суду 12.06.2017 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга директора ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» підлягає задоволенню частково, виходячи з нуступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник, присутніми у судовому засіданні суду першої інстанції не були, про оскаржувану ухвалу апелянту стало відомо 08.06.2017 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, апеляційна скарга подана до суду 12.06.2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, у провадженні департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0001609, відомості про яке 22.05.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: портальні крани та бункерні установки, із забороною ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» (), його представникам за дорученням, будь-яким чином відчужувати майно, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року задоволено.

Задовольняючи дане клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження № 0001609 про накладення арешту намайно, а саме: портальні крани та бункерні установки, із забороною ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» (), слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, та прийшов до висновку, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для його задоволення.
Проте з таким рішенням колегія суддів не може погодитися в частині, яка стосується передачі майна з можливістю використання на відповідальне зберігання власнику рухомого майна ДП «Миколаївський морський торговельний порт», з огляду на наступні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, речовий доказ, який наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторін кримінального провадження, якій він наданий.
Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 19.11.2012 року № 1104 затверджено порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.
Пунктом 28 цього порядку визначено можливість передачі речових доказів власнику зокрема на відповідальне зберігання, проте цей пункт не містить вимог до слідчого щодо отримання для такої передачі рішення слідчого судді. Виключенням є необхідність отримання слідчим рішення слідчого судді у разі передачі майна яке є речовим доказом на реалізацію. Таким чином, визначення місця знаходження речового доказу протягом досудового розслідування покладено законом на орган досудового розслідування, за виключенням випадків вирішення питання передачі речового доказу на реалізацію, що у цьому випадку не мало місця.
Крім цього, відповідно до ст. 170 КПК України передбачено право слідчого судді за клопотанням слідчого накласти арешт на майно, яке визнано речовим доказом з метою його збереження та заборони та/або обмежити користування, розпорядження цим майном, проте не надано слідчому судді право визначення місця знаходження речового доказу під час досудового розслідування. Таким чином визначення в ухвалі слідчого судді місця знаходження майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, шляхом зазначення про необхідність його передачі іншій особі на відповідальне зберігання та ще й з можливістю використання зберігачем цього майна на власний розсуд є втручанням у права особи, у непередбачений законом спосіб.
З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині передачі з можливістю використання на відповідальне зберігання власнику майна ДП «Миколаївський морський торговельний порт», як така, що постановлена з порушенням вимог закону.

Доводи апелянта про те, що слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна не мотивовано мету арешту, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до оскаржуваної ухвали слідчого судді, ухвала містить чітке посилання на мету арешту, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення збереження речових доказів.

Посилання апелянта на те, що ухвала слідчого судді містить лише цитування положень законодавства, колегія судді не бере до уваги, з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення, відповідно до якого ухвала містить вступну частину, описову частину із зазначенням суті клопотання, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов до висновків, і закону, яким керувався постановляючи ухвалу та резолютивну частину із зазначенням висновків до яких дійшов.
Підстав вважати ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Посилання автора апеляційної скарги на невідповідність арештованого майна критеріям визначеним ст. 98 КПК України, слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до доданих до клопотання матеріалів, а саме постанови про визнання речовим доказом від 22.05.2017 року майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовими доказами, оскільки у ході досудового розслідування встановлено, що майно, про яке йдеться, є об`єктами кримінально протиправних дій та має значення для кримінального провадження (а.с.114-118).
Твердження директора товариства про те, що жодній посадовій особі товариства не повідомлено про підозру, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є збереження речових доказів, тобто це не вимагає доведення причетності особи до кримінального правопорушення, з цих же підстав необгрунтованими є посилання апелянта на не встановлення слідчим суддею можливості спеціальної конфіскації майна та розміру шкоди.

Доводи автора апеляційної скарги в частині того, що ТОВ «МСК» є стивідорною компанією, яка з 28.07.2016 року на законній підставі користується портальними кранами та бункерними установками згідно умов Договору оренди № 11-А від 30.12.2008 року, те, що до TOB «МСК», як до законного правонаступника ТОВ «НЄК», згідно Розподільчого балансу від 01.07.2016 року перейшли права та обов`язки за Договором оренди № 11-А від 30.12.2008 року, колегія суддів визнає передчасними, оскільки дані обставини не є предметом розгляду у даному судовому засіданні, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.

Посилання апелянта на те, що арешт майна призведе до зупинення правомірної підприємницької діяльності ТОВ «МСК» та неотримання державним підприємством доходів у вигляді орендної плати, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце, з огляду на ненадання апелянтом, всупереч вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, відомостей про повне блокування роботи товариства.

Твердження директора товариства про те, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді фактично відбувається розрив господарського договору оренди від 30.12.2008 року, колегія суддів визнає непереконливим, оскільки даний договір не є предметом розгляду при вирішенні питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню в частині передачі з можливістю використання на відповідальне зберігання власнику майна ДП «Миколаївський морський торговельний порт».

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХ ВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, а саме портальні крани та бункерні установки, із забороною ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» (), його представникам за дорученням, будь-яким чином відчужувати майно, починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею, скасувати в частині передачі з можливістю використання на відповідальне зберігання власнику майна ДП «Миколаївський морський торговельний порт».

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4