Справа №485/555/17 15.06.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2017 року про відмову у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою.
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2017 року у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою засудженого ОСОБА_6 звільнити від подальшого відбування покарання у зв`язку із тяжкою хворобою.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить звільнити його від подальшого відбування покарання за станом здоров`я.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що рішення суду є незаконним та безпідставним з огляду на те, що вимогами п. 1-2 розділу 6 «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572, медичному обстеженню підлягають засуджені, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
Медичний огляд таких хворих засуджених проводять спеціальні лікарські комісії територіальних органів ДПтС України після обов`язкового лікування і ретельного обстеження хворого в стаціонарних умовах лікарняних закладів або закладів охорони здоров`я з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.
За результатами медичного огляду засудженого, комісія негайно складає висновок спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
Вказує на те, що на даний час на території установ виконання покарань Миколаївської області та її лікувальних закладів, станом на 19.04.2017 р. спеціальна лікарська не діє, оскільки УДПтС України в Миколаївській області ліквідовано 05.12.2016 р.
Зазначає, що судом встановлено, що засуджений 08.05.2015 р. прибув до Снігурівської виправної колонії № 5 на лікування в стані середньої важкості.
26.01.2017 р. хворий був представлений на медико-соціальну експертну комісію та отримав першу Б групу інвалідності.
09.02.2017 р. засуджений розглянутий центральною лікарсько-консультативною комісією та підтверджено діагноз: ВІЛ-інфекція 4 клінічна стадія, важка імуносупресія, хронічне обструктивне захворювання легень ІІ-ІІІ стадії, легенево-сердцева недостатність, також констатовано що з січня 2017 р. стан хворого погіршився та став важким.
Вважає, що суд не навів мотивів яким чином діагноз визначений лікуючим лікарем-фтизіатром, згідно чинного законодавства не може бути прийнято судом для вирішення питання про його відношення до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, оскільки відповідно додатку переліку захворювань прямо визначено, захворювання легень ІІ-ІІІ ступеня та ВІЛ-інфекція 4 клінічна стадія є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
Посилається на пояснення надані в ході судового розгляду заступником начальника лікарні лікарем спеціалізованої туберкульозної лікарні установи Снігурівської ВК № 5, який зазначив, що хворому надаються певні препарати, водночас інших соматичних лікарських засобів в аптеці колонії немає, через недостатність фінансування, а за поясненнями працівників установи засуджений характеризується негативно та не має заохочень, оскільки стан його здоров`я важкий, та вказана особа позбавлена можливості здобувати собі заохочення.
Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини і громадянина, («Єрмоленко проти України» від 15.11.2012р., «Яковенко проти України» від 25.01.2008 р., «Похлебін проти України» від 20.08.2010 р., «Двойних проти України» від 12.10.2006 р.) вважає, що ненадання засудженому ОСОБА_6 адекватної медичної допомоги під час тримання в місцях позбавлення волі, що встановлено судом, оскільки за час перебування останнього в місцях позбавлення волі, стан його здоров`я постійно погіршується та неможливість такого тримання з огляду на тяжкий стан його здоров`я, є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає, що він є інвалідом 1-Б групи, хворіє на ВІЛ-інфекцію, туберкульоз та інші хвороби, стан його здоров`я постійно погіршується, що на його думку перешкоджає подальшому його триманню під вартою.
Вважає, що порушуються його конституційні права, а тому просить суд звільнити його від відбування покарання за хворобою.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду Миколаївської області від 06.12.2011 р. ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на три роки. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2014 р. направлений для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі.
Строк покарання за вироком суду рахується з 07.05.2015 року, кінець строку 05.10.2019 р.
13.04.2017 р. до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від подальшого відбування покарання за хворобою.
З урахуванням п. п.1 та 2 розділу 6 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572 та ч. 5 ст. 154 КВК України суд зазначив, що законним приводом до розгляду питання про звільнення від відбування покарання засудженого, який захворів на хронічну тяжку хворобу, є подання адміністрації установи виправної колонії, разом з висновком спеціальної лікарської комісії, проте на теперішній час відсутні керівні документи з питання організації спеціальних лікарських комісій у складі міжрегіональних управлінь з питань виконання покарань та пробації, діагноз захворювання ОСОБА_6 визначений лікуючим лікарем-фтизіатром, що не може бути прийнятий судом для вирішення питання його відношення до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
Суд вказав, що відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 28.09.1973 р. із наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 не пройшов повного курсу протитуберкульозного лікування. Лікування в умовах державної установи «Снігурівська виправна колонія № 5 - спеціалізована туберкульозна лікарня» надається йому у повному обсязі і саме подальше утримання його в місцях позбавлення волі не загрожує життю та не призводить до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків, а також враховуючи, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення тяжкого злочину, характеризується негативно, заохочень не має, суд дійшов висновку про залишення заяви засудженого без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, прокурорів на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановленню вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішення цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Ухвала про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою або про відмову в цьому повинна бути мотивована і містити докладне пояснення висновків, до яких дійшов суд в результаті розгляду клопотання.
Вказаних вимог на думку апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення виходячи з наступного.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України суду надано право, визначеному ч. 2 ст. 539 цього ж кодексу вирішувати питання про звільнення засудженого від покарання за хворобою.
Зміст ч. 1 ст. 539 КПК України, крім інших осіб, надає право засудженому звернутися з клопотанням про вирішення питань, які виникають під час виконання вироків, а п. 1 ч. 2 цієї ж правової норми вказує, що клопотання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, у п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України.
Отже, посилання суду першої інстанції як на підставу відмови в задоволенні клопотання засудженого на ст. 154 КВК України, яка, на переконання суду, встановила право звернутися з поданням про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хронічною хворобою лише керівника кримінально-виконавчої установи за місцем відбування покарання не ґрунтується на чинних кримінальних процесуальних нормах, вказаних вище, а просте тлумачення вказаної правової норми дає достатньо підстав визнати, що вона не обмежує і не може обмежувати права інших учасників кримінального провадження в ході виконання вироку, бо ці права прямо передбачені в чинних нормах КПК України, вказаних вище.
У розділі 6 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572 визначений порядок підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою, згідно якого медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в установах виконання покарань, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.
Також вказано, що медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я ДКВС, а у разі неможливості перенаправлення хворого засудженого до закладу охорони здоров`я ДКВС медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності після обов`язкового лікування і обстеження хворого в стаціонарних умовах закладів охорони здоров`я ДКВС або закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.
Разом з тим, відповідно листа в.о. начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 25.04.2017 р., у зв`язку з ліквідацією територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби спеціальні лікарські комісії, що були у їх складі, також ліквідовані та на даний час відсутні будь-які керівні документи з питань організації спеціальних лікарських комісій у складі міжрегіональних управлінь з питань виконання покарань та пробації та на даний час вони не створені.
Вказані обставини свідчать, що отримати передбачений законом висновок спеціальної лікарської комісії щодо ОСОБА_6 на даний час не уявляється можливим.
З матеріалів провадження вбачається, що медична довідка від 18.04.2017 р. складена на ОСОБА_6 підписана начальником відділення лікарем-фтизіатром та ще трьома лікарями, містить інформацію про лікування ОСОБА_6 з дня прибуття його до Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)».
За результатами огляду лікарів установи ОСОБА_6 встановлений діагноз: ВІЛ - інфекція 4 клінічна стадія. Важка імуносупресія (СД4 - 140 кл/мкл від 20.01.2017 року). Риф ТБ (10.12.2015) легень (фіброзно-кавернозний) Деструкція + МБТ - Мазок - (від 10.05.2016) МГ + Риф + Культура - (від 05.01.2016) Резистентність ІІ + (PAS) Гістологія0 Категорія 4 (НЛ ІІ курс КХТ) Когорта 4 (2015). Хронічне обструктивне захворювання легень ІІ-ІІІ ст. Легенево-серцева недостатність ІІ ст. Втрата маси тіла більше 10 %. Змішаний гепатит (токсичний + вірусний С). HCV + від 11.05.2016 року. Метаболічна кардіопатія. Синусова тахікардія. Енцефалопатія змішаного ґенезису, вестибуло-атактичний синдром.
Із змісту медичної довідки також вбачається поступове погіршення здоров`я ОСОБА_6 із дня знаходження в установі та за станом на 18.04.2017 р. загальний стан хворого важкий, що може свідчити про недостатність отримуваного ним лікування.
Крім того довідка містить дані про наявність у ОСОБА_6 таких захворювань, як захворювання легень ІІ-ІІІ ступеня із легенево-серцевою недостатністю ІІ ступеню та ВІЛ-інфекції 4 клінічної стадії, втрата маси тіла більше 10 %, тобто такі захворювання, які прямо передбачені відповідним переліком захворювань у додатку № 13 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі.
За наведеного, до ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 84 КПК України, як до особи, яка захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання.
Крім того норми ч. 2 ст. 84 КПК України, передбачають врахування судом тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та інші обставини справи.
Із характеристики начальника Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» від 12.04.2017 р. вбачається, що ОСОБА_6 з 08.05.2015 р. відбуває покарання в Державній установі «Снігурівська виправна колонія (№ 5)». За час відбування покарання в цілому характеризується негативно, проте з урахуванням хвороб останнього, на думку апеляційного суду цей показник у даному випадку не є вирішальними, оскільки за характеристикою, останній не працевлаштований за станом здоров`я, а тому отримувати заохочення, як зазначив прокурор не має можливості.
Під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що забезпечення тими медикаментами, наявними в установі виконання покарань недостатньо для ефективного лікування засудженого ОСОБА_6 , а стан здоров`я засудженого на даний час тяжкий і в динаміці погіршується, що перешкоджає подальшому відбуванню покарання.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтями 49-50 Конституції України визначено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
За ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Ст. 5 КВК України, проголошено, що кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтується зокрема на принципах законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого.
За ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У ст. 3 Конвенції встановлено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Відповідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мельник проти України (№ 72277/01) від 12.10.2006 р. зазначено, що це відповідальність держави забезпечувати, щоб незалежно від економічних обставин особи, позбавлені волі, мали доступ до основних елементів медичного обслуговування, включаючи забезпечення медикаментами, яких потребує їх стан здоров`я.
Ненадання засудженому ОСОБА_6 адекватної медичної допомоги під час тримання під вартою в місцях позбавлення волі та неможливість такого тримання з огляду на тяжкий стан його здоров`я, є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідно практика вирішення питань звільнення особи від відбування покарання за станом здоров`я виходячи тільки з виключного переліку захворювань, які можуть бути підставою для такого звільнення, без оцінки інших обставин є такою, що не забезпечує гарантій статті 3 Конвенції.
Вказані вище обставини дають підстави вважати, що стан ОСОБА_6 значно погіршився, хвороби на які він хворіє входять до переліку та загрожують його життю, а також враховуючи його поведінку та практику Європейського суду з прав людини, на переконання апеляційного суду засудженого ОСОБА_6 можливо звільнити від подальшого відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 84 КК України.
За таких обставин апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 підлягають задоволенню, ухвала Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2017 року, скасуванню із постановленням нової ухвали, якою засудженого ОСОБА_6 , як особу, яка після постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, слід звільнити від подальшого його відбування.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2017 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою скасувати.
Звільнити засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.12.2011 р. у виді позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ _______________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3