Справа № 359/8863/16-к
Провадження № 1-в/359/1117/2016
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2016 р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

за участю представника БВК № 119 ОСОБА_3 ,

за участю засудженого ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 20.05.2014 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

встановив:
11.11.2016 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, яке він обґрунтовує тим, що він майже з перших днів перебування в БВК-119, працевлаштований на промислові зоні. Він продовжує працювати і на даний час, однак адміністрація БВК-119 йому не виписує. Враховуючи вищезазначене просив суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представника адміністрації БВК у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, оскільки засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, не довів, що став на шлях виправлення

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи в їх сукупності, вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2014 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, призначене за вироками Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.10.2013 року і вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2014 року, та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі (а.с.9-11).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.08.2014 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2014 року відносно ОСОБА_4 змінено. ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.10.2013 року, призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, від якого ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України звільнено з випробуванням та з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно. В решті вирок залишено без змін (а.с.12-15).

Згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2014 року, ОСОБА_4 відбуває покарання в Бориспільській ВК № 119.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування звільнення, згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2014 року, ОСОБА_4 засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Строк покарання рахується з 23.06.2014 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2016 р. засудженому ОСОБА_4 було зараховано в строк відбування покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2014 р., строк його попереднього ув`язнення, а саме з 23.06.2014 р. по 14.08.2014 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.16).

Таким чином, на момент розгляду клопотання засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до коментованої ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р. передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений під час утримання в Київському СІЗО порушень вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 04.09.2014 р. відбуває покарання в БВК № 119. За період відбування покарання зарекомендував себе з негативної сторони, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим має три стягнення (а.с.23, 24, 25), які не зняті і не погашені у встановленому законом порядку. Має лише одне заохочення.

При цьому протягом всього часу відбування покарання в БВК-119 ОСОБА_4 не завжди дотримується розпорядку дня та періодично допускає незначні порушення порядку відбування покарання, у зв`язку з чим із засудженим працівниками колонії проводяться профілактичні бесіди (а.с.18-21).

ОСОБА_4 працевлаштований на виробництві установи на дільниці деревообробки № 2. Відношення до праці задовільне. До виконання встановлених законодавством вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Засуджений не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльної організації, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи.
Вину за вироком суду визнав, виконавчих листів не має.

При цьому, як вбачається з матеріалів особової справи, до ОСОБА_4 при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого від 28.08.2015 р. (а.с.22) зазначено, що особа за період відбування покарання не стає на шлях виправлення, а тому згідно ст. 101 КВК України переведення до дільниці соціальної реабілітації є не доцільним.

Також відповідно до характеристик засудженого ОСОБА_4 від 28.03.2016 р. (а.с.26-27) та від 20.09.2016 р. (а.с.29-30), затверджених начальником Бориспільської виправної колонії № 119 майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , виписки із протоколу від 28.03.2016 р. на заміну покарання на Б/М (а.с.28) та виписки із протоколу від 20.09.2016 р. на заміну покарання на УДЗ (а.с.31) комісією установи було прийнято рішення про відмову у застосуванні відносно нього вимог ст. ст. 81, 82 КК України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 за весь час відбування покарання характеризується лише негативно, має три стягнення, які не знято і не погашено, зарекомендував себе як порушника установленого порядку відбування покарання, оскільки з ним постійно проводяться профілактичні бесіди, не приймає участь в організації виховних заходів та не проявляє соціально корисну активність. Така поведінка засудженого не може свідчити про його чесне та сумлінне ставлення до праці за весь період відбування покарання та те, що засуджений став на шлях виправлення. Аналіз даних про особу засудженого вказує на те, що засуджений на даний момент не досяг необхідного ступеню виправлення.

Згідно ст. 12 КК України злочин, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Таким чином, незважаючи на те, що засуджений ОСОБА_4 відбув встановлену законом частину строку покарання, однак матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 злочину, дані про особу засудженого, суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, ст. ст. 12, 81 КК України, суд -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1