Справа № 163/2237/16-к Провадження №11-кп/773/645/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000118 за апеляційною скаргою прокурора, на вирок Любомльського районного суду від 21 вересня 2016 року, щодо ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з базовою середньою освітою, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий, засуджений:

- за ч.2 ст.286 КК України до покарання із застосуванням до основного покарання ч.1 ст.69 КК України, у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Зараховано ОСОБА_7 в строк основного покарання у виді обмеження волі термін попереднього ув`язнення з 12.07.2016 року по 13.07.2016 року (два дні), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, виходячи з такого співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, відповідно до вимог ч.ч.1,5 ст.72 КК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередні: запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та тимчасове обмеження у користуванні правом керувати транспортними засобами.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 11 липня 2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки Ауді-100, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Партизанській в с.Борове Любомльського району Волинської області, зі сторони початку с.Борове в напрямку вул. Л.Українки, поблизу будинку №3, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. б) п.2.3, який зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, …; п.2.9(а), яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п.10.1, який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.11.3, який дозволяє виїзд на смугу зустрічного руху на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, - допустив грубу необережність та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_9 , який рухався назустріч, та після скоєння дорожньо-транспортної пригоди на цьому ж транспортному засобі залишив місце пригоди.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце внаслідок вище вказаних порушень ПДР України, велосипедист ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм помер на місці пригоди.
У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначає, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується зібраними в провадженні доказами та ніким не оскаржується.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Як вбачається з вироку, судом було дотримано вказані вимоги закону. При призначенні ОСОБА_7 покарання судом враховано обставини, на які посилається у своїй апеляційній скарзі прокурор.
Так, до обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття обвинуваченого у вчиненому, про що об`єктивно свідчила його поведінка в ході розгляду справи в суді, сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитків потерпілій.
Крім того, місцевий суд, призначаючи покарання обвинуваченому також врахував дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, як і не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, має постійне місце проживання, нещодавно втратив батька, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працездатний, утриманців не має, а також його поведінку під час дорожньо-транспортної пригоди та після її скоєння, його усвідомлення своєї протиправної поведінки, яка призвела до незворотних наслідків, про що свідчать його вибачення перед потерпілою.
До обставин, що обтяжують покарання суд відніс вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння
Крім того, поруч із пом`якшуючим покарання обставинами, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, за яких, як обвинувачений ОСОБА_7 , так і потерпілий ОСОБА_9 , як учасники дорожнього руху, під час дорожньо - транспортної пригоди перебували у стані алкогольного сп`яніння, а також врахував позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не мала та просила не позбавляти останнього волі реально, і прийшов до правильного висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 слід обрати покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України з застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді обмеження волі.
Апеляційний суд приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання, яке слід відбувати реально, не можна вважати м`яким.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, обґрунтовано дійшов до висновку про неможливість досягнення мети покарання без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, а призначене покарання у виді обмеження волі на певний строк є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів в майбутньому.
Підстав для зміни чи скасування вироку та призначення ОСОБА_7 іншого виду покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Любомльського районного суду від 21 вересня 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 06.12.2016р.

Суддя ОСОБА_2

секретар с/з ОСОБА_5