Справа № 461/8237/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.07.2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі колегії суддів

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судових засідань ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження за №0001136 від 20 квітня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого, востаннє Яворівським районним судом Львівської області за ч. 4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

19 квітня 2015 року, приблизно о 19 год. 40 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли під час словесного конфлікту із ОСОБА_8 , умисно наніс два удари ножем останньому в ділянку живота, внаслідок чого заподіяв йому проникаюче поранення черевної порожнини, наскрізне поранення шлунку, поранення брижі поперековоободової кишки, що супроводжувалося масивною внутрішньою кровотечею та геморагічним шоком ІІІ ступеня, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованому злочині не визнав та пояснив, що 19 квітня 2015 року, приблизно о 19 год. 40 хв. в під`їзді будинку АДРЕСА_2 не перебував. 19 квітня 2015 року весь день перебував у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 . З потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_9 не знайомий. Вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення по факту замаху на життя потерпілого ОСОБА_8 категорично заперечив.

Захисник обвинуваченого також заперечила вину обвинуваченого, посилаючись на те, що його вина органами досудового розслідування не доведена, та докази, на які покликається прокурор, а саме відео з камер відеоспостереження визнати недопустимим доказом, враховуючи те, що таке відео не було відкрито стороні захисту на досудового розслідуванні, оскільки виконання вимог статті 290 КПК України проводилось в умовах СІЗО. Також просила визнати допит свідка ОСОБА_9 як не належний доказ, оскільки такий був проведений без участі сторонни захисту в порядку статті 225 КПК України. Крім цього зазначила, що обставини події, які мали місце 19 квітня 2015 року, мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, оскільки потерпілому було завдано тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні 12.11.2015 року свідок ОСОБА_10 пояснив, що з ОСОБА_6 вони не знайомі та бачить його вперше. Потерпілого ОСОБА_8 знає близько трьох років. Вказав, що 19.04.2015 року в післяобідній час йому зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що невідомий чоловік його вдарив ножем в область живота, повідомивши при цьому, що він знаходиться біля військового госпіталю поблизу АДРЕСА_1 . Також свідок повідомив, що ОСОБА_8 міг мати ворогів, оскільки мав звичку позичати та не повертати гроші.

Допитаний в судовому засіданні 04.02.2016 року свідок ОСОБА_11 пояснив, що працює лікарем у Львівському військовому госпіталі. В кінці квітня 2015 року до них в госпіталь поступив ОСОБА_8 з ножовим пораненням черевної порожнини. Дану травму потерпілий отримав неподалік госпіталю. До госпіталю ОСОБА_8 прийшов сам. ОСОБА_8 була надана своєчасна медична допомога та на п`ятий день він був виписаний. Чи розмовляли з ОСОБА_8 працівники Личаківського відділу поліції ГУНП у Львівській області йому не відомо. Зазначив, що йому відомо тільки те, що вони приходили 2-3 рази. Також повідомив, що у нього склалась думка, що ОСОБА_8 є наркозалежним.

Також судом були досліджені письмові та речові докази по справі, які в сукупності підтверджують винність обвинуваченого ОСОБА_6 :

- рапортом Личаківського РВ ГУМВСУ у м. Львові від 19.04.2015 р., згідно якого вбачається, що від чергового лікаря Центрального військового шпиталю ЗОК, надійшло повідомлення, що до них звернувся ОСОБА_8 , який повідомив що отримав ножове поранення в область живота та госпіталізований в операційну.

- постановою про залучення потерпілого від 28.04.2015 р. відповідно до якої ОСОБА_8 залучено як потерпілого в кримінальному провадженні № 0001136.

- протоколом огляду місця події від 21.04.2015 р., проведеного в м. Львові по вулиці Личаківська, 26 в приміщенні військово-медичного клінічного центру Західного регіону, під час якого були вилучені речі ОСОБА_8

- висновком судово-медичної експертизи №115/2015-мк від 11.06.2015 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у відділенні судово-медичної криміналістики одягу ОСОБА_8 було виявлено: на лівій полі куртки одне наскрізне колото-різане пошкодження, на спинці куртки зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, на лівій полі сорочки одне наскрізне колото-різане пошкодження, на спинці сорочки зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне пезо та обух П-подібної форми. Виявлені на одязі колото-різані пошкодження не могли утворитись внаслідок дії рук людини (ривок, розтягування тощо). Також зазначено, що оскільки у відділення судово-медичної криміналістики не було доставлено висновок експерта судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , то відповісти про співпадіння пошкоджень на одязі з тілесними ушкодженнями ненадається можливим.

- висновком судово-медичної експертизи №894 від 17.06. 2015 року, згідно якого на підставі медичної документації ОСОБА_8 , у ОСОБА_8 виявлено одне сліпе проникаюче колото-ріжуче поранення передньої черевної стінки з пошкодженням шлунка, брижі попереково-ободової кишки, що супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею та геморагічним шоком III ст. Крім цього, в лівій поперековій ділянці виявлено сліпе непроникаюче ушкодження. Дані тілесні ушкодження утворились від дії гострого плоского колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа та могли виникнути 19 квітня 2015 року. Проникаюча рана передньої черевної стінки відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Рана лівої поперекової ділянки, яка не є проникаючою відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

- висновком судово-медичної експертизи №137/2015 від 23.06.2015 року, згідно якого, беручи до уваги Висновок експерта №8 94 судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_8 від 17.06.2015 року та враховуючи локалізацію пошкоджень на куртці та на сорочці згідно Висновку експерта № 115/2015-мк від 11.06.2015 року можна вважати, що колото-різані пошкодження на одязі ОСОБА_8 знаходяться в проекції ран виявлених на його тілі. Більш точно встановити співпадіння пошкоджень на одязі з ранами на тілі ненадається можливим у зв`язку з тим, що у Висновку експерта № 8 94 не описана конкретна і точна локалізація розташування ран на тілі потерпілого.

- постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 21.04.2015 р., відповідно до якої, пошкоджений одяг в який був одягнутий потерпілий ОСОБА_8 під час вчинення злочину визнано речовим доказом.

- протоколом огляду предмета від 01.07.2015 р., згідно якого було оглянуто CD-диск, на якому записано допит свідка ОСОБА_9 , проведений слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова відповідно до вимог ст. 225 КПК України, в якому свідок ОСОБА_12 на запитання прокурора ОСОБА_13 повідомив, що близько тижня часу знайомий із підозрюваним ОСОБА_14 , з яким познайомився в центральній частині м. Львова через свою знайому. Після цього свідок повідомив, що знайомий з потерпілим ОСОБА_8 близько місяця часу до моменту вчинення кримінального правопорушення. Свідок повідомив, що в день коли сталась подія він повертався додому, де на нього мав чекати потерпілий. В цей момент до нього зателефонував його знайомий на ім`я ОСОБА_15 , який сказав, що на даний час знаходиться у ОСОБА_16 , і хоче під`їхати до свідка для того, щоб взяти градусник, оскільки має кому його показати. Свідок зазначив, що дана подія відбувалася під вечір. Після цього свідок розповів, з якої сторони він підходив до свого під`їзду, де на той час знаходився потерпілий і підозрюваний, підсумувавши що в кінцевому результаті вони разом зустрілися, привіталися і підійшли до під`їзду. Крім цього, свідок на запитання прокурора повідомив, хто, як і в що був одягнений. Свідок повідомив, що вони разом підійшли до під`їзду будинку. Він зайшов перший, ОСОБА_17 за ним зайшов другий, а ОСОБА_15 третім. Свідок зазначив, що він просив їх не заходити в будинок, оскільки сусіди можуть сваритися. Після того, як свідок зайшов в квартиру до нього зателефонував його знайомий на ім`я ОСОБА_17 , який сказав: «твій друг мене порізав». Після цього свідок зателефонував до ОСОБА_15 і запитав чи це правда, на що останній відповів, що це неправда. На запитання свідка, де він є, останній відповів, що вже пішов. Після цього свідок зателефонував до потерпілого. Останній запитав, де знаходиться найближча лікарня. Після цього свідок сказав, що він вибіг на вулицю, щоб знайти свого знайомого на ім`я ОСОБА_17 , однак його на вул. Смольського та вул. Личаківській він не побачив, зазначивши, що в під`їзді він також нікого не зустрів, слідів злочину не бачив;

- постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 01.07.2015 р., відповідно до якої витяг з журналу судового засідання по справі № 1кс/463/587/15 від 01.07.2015 р. а також диск із звукозаписом слідчої дії допиту ОСОБА_9 отриманні в Личаківському районному суді м. Львова визнати речовим доказом.

-постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 21.04.2015 р., відповідно до якої визнано та долучено до матеріалів справи DVD-R диск із записом камери відео спостереження з під`їзду будинку АДРЕСА_2 , від 19.04.2015 р.

- протоколом огляду предметів від 21.04.2015 р., відповідно до якого у відеофайлі міститься відеозапис з камер спостереження в підїзді будинку АДРЕСА_2 , де наявні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Також на відеозаписі видно як ОСОБА_6 завдає ножем два поранення в область живота ОСОБА_8 . Крім цього на записі видно, як ОСОБА_8 після завданих ударів вибігає на вулицю втікаючи від ОСОБА_6

- протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 03.07.2015 р. згідно якого вбачається, що ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 ознайомлені з матеріалами досудового розслідування повністю.

- висновком судово-медичної експертизи № 2436 від 24 жовтня 2016 року, що дослідженні файли відеозапису «вулиця камера №4.avi» та «під`їзд камера №3.avi» є копіями, що представлені на оптичний диск з іншого носія інформації. При дослідженні ділянок відеозаписів «вул. камера №4avi» та під`їзд камера № 3avi» з показами таймеру від 18:40:00 по 18:42:00 ознак монтажу відеозапису не виявлено. Разом з тим, дати категоричний висновок про відсутність ознак монтажу не виявилось можливим з причин, що досліджувані відеограми є копіями, відповідно до положень методики 7.1.11 «Методика технічного дослідження матеріалів відео-, звукозапису, що містяться на цифрових носіях інформації» вирішення питання щодо відсутності в них ознак монтажу може бути проведено при умові надання апаратури відеозапису або зразків відеозаписів у оригінальному форматі, виконаних за допомогою даної апаратури. Проведення дослідження лише наявних записів дозволяє лише виявляти явні ознаки монтажу, що можливо виявити без порівняльного дослідження досліджуваного та завідомо оригінального записів.

- речові докази, оглянуті у ході судового розгяду; зокрема відеозаписи із камер відео спостереження з підїзду будинку АДРЕСА_2 від 19.04.2015 р.

- матеріалами медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 №4943 за 2015 рік на 70 аркушах.

Стаття 91 КПК України визначає обставини які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збирання перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

У відповідності до вимог ст.ст.85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_6 , що він не причетний до скоєного злочину, адже вважає такі покази обвинуваченого наслідком уникнення кримінальної відповідальності і такі покази повністю спростовуються доказами які були досліджені в судовому засіданні, а саме відеозаписом з місця події та показами свідка ОСОБА_9 , який вказав, що 19.04.2015 р. він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_14 зустрілися і вказав хто почергово заходив з ним в під`їзд будинку де відбувся злочин.

Також твердження захисника, про те, що докази сторони обвинувачення слід визнати не належними та недопустимими не заслуговують на уваги з наступних причини. Диск із відеозаписом з місця вчинення злочину суд визнає належним доказом, оскільки згідно висновку експертизи, вбачається що такий відеозапис не є монтажем і ознак монтажу не виявлено. Що стосується допиту свідка ОСОБА_9 то суд також визнає доказ допустимим, оскільки він проведений з додержанням вимог ст. 225 КПК України. Крім цього суд не погоджується з твердження сторони захисту, щодо того, що обвинуваченому та захиснику не було відкрито відеозапис з камер відео спостереження з під`їзду будинку АДРЕСА_2 , оскільки як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 03.07.2015 р., вбачається, що є підпис ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які розписалися, що з матеріалами кримінального провадження ознайомлені повністю. Також від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поступали лише зауваження щодо кваліфікацій кримінального правопорушення, інших зауважень, щодо не відкриття відеозапису нічого не вказано.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 324, ст. 368 КПК України, суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину і за якою статтею кримінального закону це діяння має кваліфікуватися, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя чи здоров"я особи від суміжного, при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вину обвинуваченого ОСОБА_6 органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не доведено та дії останнього кваліфіковано не правильно, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння ( дії або бездіяльності ), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ч. 1 ст. 115 КК України, яка передбачає, що замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в пунктах 4 та 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров'я».

Судом встановлено, що нанесенню обвинуваченим ножових поранень потерпілому передував словесний конфлікт між ними, під час якої ОСОБА_6 удари ножем потерпілому наносив хаотично, а не цілеспрямовано, про що свідчить локалізація та характер пошкоджень: одне сліпе проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з пошкодженням шлунка, брижі попереково-ободової кишки, що супроводжувалося масивною внутрішньою кровотечею та геморагічним шоком ІІІ ст., що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Другий удар, рана лівої поперекової ділянки, яка не є проникаючою відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Після нанесення ударів ножем, при відсутності очевидців не продовжував свої дії, хоча усвідомлюючи, що потерпілий був живий, проте ослаблений, і не міг завдати опору, отже він мав реальну об`єктивну можливість продовжувати наносити йому удари ножем, або виконувати інші дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_8 , чого не зробив, бо не мав умислу на позбавлення його життя.

Вказані обставини з достовірністю встановлені у судовому засіданні та підтверджуються переглядом відеозапису з місця вчинення злочину.

Таким чином спрямованість двох ударів ножем в потерпілого ОСОБА_8 та поведінка обвинуваченого після нанесення ударів ножем, а також потерпілого, свідчать про наявність у ОСОБА_6 умислу саме на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень на ґрунті особистих неприязних стосунків, а тому доводи обвинувачення про не доведення ОСОБА_6 своїх злочинних намірів на умисне вбивство потерпілого до кінця по незалежним від нього обставинам є необґрунтованими, оскільки об`єктивно не підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, обвинуваченням не зазначено, які саме незалежні від волі ОСОБА_6 обставини перешкодили йому довести свій злочинний умисел до кінця.

Виходячи із викладеного, дії підсудного слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК Україні на ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за якою вину останнього доведено повністю.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, колегією суддів не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, колегією суддів визнається рецидив злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово судимий, і вчинив даний злочин під час іспитового строку, не одружений, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Також судом беруться до уваги, роз`яснення, які містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо). Одночасно колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання, на думку колегії суддів, неможливе без ізоляції від суспільства.

Таке покарання за глибоким переконанням колегії суддів буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 27.01.2014 року ОСОБА_6 засуджений за ч.4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Приймаючи до уваги вищеперелічені обставини, а також враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 121 ч. 1 КК України, ОСОБА_6 вчинив до спливу іспитового строку, суд вважає необхідним призначитиОСОБА_6 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 27.01.2014 року.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 6 (шість) років позбавлення волі.

ПризначитиОСОБА_6 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 27.01.2014 року, у вигляді шість років і два місяці позбавлення волі.

Згідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_6 покарання, термін попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, тобто перебування ОСОБА_6 під вартою з 22.04.2015 р. по 02.10.2015 р.

Речові докази:

куртку балонову чорного кольору, сорочку джинсову темно-синього кольору повернути потерпілому ОСОБА_8 ;

DVD R диск із записом камери відео спостереження з під`їзду № 1а по АДРЕСА_1 залишити при матеріалах кримінального провадження;

СD диск із звукозаписом допиту свідка ОСОБА_9 залишити при матеріалах кримінального провадження;

Матеріали медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби) № 4943 ОСОБА_8 залишити в матеріалах справи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3