АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
-----------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року стосовно ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Вказаним вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 30.05.2017 року укладену в кримінальному провадженні № 0000205 між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , та ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 328 КК України та призначено йому, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30.05.2017 року, покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на 3 (три) роки, поклавши на нього певні обов`язки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
14 липня 2017 року на вказаний вирок надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , в якій він просить скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року по справі №760/9476/17-к в рамках кримінального провадження № 0000205 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 328 КК України та направити кримінальне провадження № 0000205 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 328 КК України, до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування на загальних підставах.

В апеляційні скарзі апелянт зазначає, що укладена між прокурором та ОСОБА_6 угода не відповідає вимогам п. 3 частини 7 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України та порушує положення статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини відносно можливості використання ним права на захист. Вважає, що вказаним вироком Солом`янського районного суду м.Києва щодо ОСОБА_6 , встановлені відносно ОСОБА_3 обставини, які не є доведеними, ним не визнані, однак вказані у вироку, як встановлені.
Вивчивши апеляційну скаргу, та матеріали кримінального провадження вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року стосовно ОСОБА_4 підлягає поверненню, оскільки вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Згідно частини 2 статті 24 КПК України гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно ч. 4 статті 475 КПК вирок, на підставі угоди, може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 473 КПК України, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.
За правилами ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеннясудом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконанням судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Згідно ч. 1 ст. 458 КПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Згідно висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеного у його постанові від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Наведене свідчить про те, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.

Відповідно до цієї норми закону кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Стосовно справи у якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року стосовно ОСОБА_4 , виходячи із зазначених положень, ключовим є зясування, чи насправді вирок щодо ОСОБА_4 стосується інтересів ОСОБА_3 тією мірою, що надає її представнику, згідно із частиною другою статті 24 КПК, право оскаржити його до вищих судових інстанцій.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_4 визнаний винуватим в в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.328 КК України, як розголошення відомостей, що становлять державну таємницю, особою, якій вони стали відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, за відсутності ознак державної зради, що спричинило тяжкі наслідки.
Викладені у вироку стосовно ОСОБА_4 фактичні обставини кримінального провадження не містять вказівки на будь яку фізичну особу, в тому числі ОСОБА_3 , які би впливали на його права та інтереси, та не містять даних, які дають можливість ідентифікувати ОСОБА_3 , як фізичну особу, інтересів якої стосується вирок тією мірою, що надає останньому згідно із частиною 2 ст. 24, ч. 4 ст. 394 та ч. 4 ст. 475 КПК України право оскаржити його в апеляційному порядку.
Враховуючи вище наведене вважаю, що доводи апеляційної скарги є небгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Згідно положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Керуючись ст. 394, п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року стосовно ОСОБА_4 - повернути.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Апеляційного
суду м. Києва ОСОБА_1