печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , її представника адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 на бездіяльність компетентних осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0001772, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноваженої особи Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0001772, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, в обґрунтування якої зазначив наступне.

Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001772 від 08.07.2016 р. за ч. 3 ст. 368 КК України.

08.09.2016 року при здійсненні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016 р., органом досудового розслідування проведено обшук за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено належні дітям ОСОБА_3 речі, а саме: фотоапарат Nikon Coolpix L 100 разом зі спеціальним чохлом, ноутбук Lenovo G 580 (model 20150) та зарядний пристрій до нього, сумку для ноутбука ASUS, планшет LG -V500 із чохлом.

Вказані предмети в розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України мають статус тимчасово вилучених, що виключає можливість володіти користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення. З метою повернення вказаного майна він звертався з відповідним клопотанням до органу досудового розслідування, однак станом на день звернення до суду з даною скаргою, питання повернення майна чи накладення на нього арешту так і не вирішено.

Посилаючись на те, що вилучене майно не визнано речовими доказами та не є арештованим, воно підлягає поверненню особі, у якої його вилучено, у зв`язку з чим ставить питання про зобов`язання уповноважених Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0001772, повернути вищевказане майно.

В судовому засіданні ооба, яка звернулася зі скаргою ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 , доводи скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Уповноважена особа Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0001772, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, що в силу вимог ст. 306 КПК України не перешкоджає вирішенню скарги.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001772 від 08.07.2016 р. за ч. 3 ст. 368 КК України.

08.09.2016 року при здійсненні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016 р., органом досудового розслідування проведено обшук за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено речі, а саме: фотоапарат Nikon Coolpix L 100 разом зі спеціальним чохлом, ноутбук Lenovo G 580 (model 20150) та зарядний пристрій до нього, сумку для ноутбука ASUS, планшет LG -V500 із чохлом.

Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу, у разі скасування арешту.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Натомість, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, ще не вказує на те, що останні відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення такого майна, орган досудового розслідування не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ч. 2 ст. 167 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При цьому, обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

З моменту проведення обшуку належних, допустимих та достатніх в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказів, які б могли свідчити про відповідність вилученого під час обшуку 08.09.2016 р. майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, органом досудового розслідування слідчому судді не представлено, а відтак за відсутності судового рішення про його арешт в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, вказане майно має режим тимчасово вилученого.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на викладене та враховуючи, що розгляд справи у відповідності до положень ст. 22 КПК України відбувається на засадах змагальності, тоді як суб`єкт бездіяльності не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку, що вилучене під час обшуку 08.09.2016 р. майно є таким, яке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, щоб виправдовувало втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, приходжу до висновку про обґрунтованість скарги.

Враховуючи викладене, подана скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 на бездіяльність компетентних осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0001772, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити.

Зобов`язати компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0001772 повернути ОСОБА_3 вилучені в ході проведення обшуку 08.09.2016 р. за адресою: АДРЕСА_1 наступні речі: фотоапарат Nikon Coolpix L 100 разом зі спеціальним чохлом, ноутбук Lenovo G 580 (model 20150) та зарядний пристрій до нього, сумку для ноутбука ASUS, планшет LG -V500 із чохлом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1