АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1487/16 Справа № 210/1520/16-к Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області та захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.365 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до наданих органом слідства матеріалів, 19 жовтня 2015 року працівники Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та о/у СКР ОСОБА_8 , безпідставно затримали ОСОБА_9 та його співмешканку ОСОБА_10 , яка перебувала на 7-му місяці вагітності, і, в подальшому, за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , насильно, позбавляли волі потерпілих з 19.10.2015 р. по 15.11.2015 року утримуючи їх п`ять діб в приміщені Довгинцівського РВ КМУ розташованому за адресою м. Кривий Ріг, вул. Л.Бородича, 5, та 23доби в квартирах АДРЕСА_2 , та в кв. АДРЕСА_3 .

У вищевказаний час працівники поліції вимагали передачі права на майно, а саме на двокімнатну квартиру розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_9 .

22.10.2015 року ОСОБА_9 сприймаючи погрози працівників поліції щодо себе та своєї громадянської дружини реально, надав довіреність на продаж власної квартири розташованої за вищевказаною адресою.

Після чого 11 листопада 2015 року внаслідок злочинних дій працівників поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , цивільних осіб ОСОБА_11 та ОСОБА_12 квартира, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_9 , була продана за довіреністю стороннім особам, в наслідок чого потерпілому ОСОБА_9 , згідно з оціночно-будівельною експертизою № 17-16 від 04.07.2016 року, спричинено збитки на суму 195 098 гривень, що 160 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і являється істотною шкодою охоронюваним законом інтересам окремих-громадян.

Працівники поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , цивільні особи ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів незаконно позбавляли волі двох потерпілих та утримували у вищевказаних місцях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в період з 16 год. 00 хвил. з 19.10.2015 по 15.11.2015 понад 28 днів, тобто протягом тривалого часу.

23 листопада 2016 року повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.365 КК України.

28 листопада 2016 року заступником начальника другого слідчого Відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , подано клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року клопотання заступником начальника другого слідчого Відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково, застосовано до ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 29 січня 2017 року. Заборонено підозрюваному залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов?язано ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , не спілкуватися з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання.

Суд першої інстанції своє рішення вмотивував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, раніше не судимий, офіційно працевлаштований, проте на даний час відсторонений від посади, позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання.
Врахувавши, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, слідчий суддя вважав необхідним застосувати більш м?який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 задовольнити, обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Вважає зазначену ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання не приділив належної уваги доводам прокурора та слідчого про те, що підозрювані вчиняли злочин з особливим цинізмом відносно вагітної жінки, піддавши її фізичним стражданням, утримуючи у відведених ними місцях, позбавляючи її належних умов харчування та життя, необхідних в її стані.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження маються дані, що 13.07.2016 року потерпілий ОСОБА_9 звернувся з заявою про те, що на нього вчиняється тиск з боку працівників поліції Довгинцівського ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області, а тепер підозрюваних.

14.07.2016 року слідчим винесено постанову про забезпечення заходів безпеки відносно потерпілих.

Перед викликом до слідчого підозрюваних для повідомлення про підозру на потерпілого знов вчиняється тиск, а саме 25.11.2016 року потерпілий ОСОБА_9 звертається з заявою щодо погроз на його адресу з боку працівників поліції ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та колишнього працівника поліції ОСОБА_13 через третіх осіб, про притягнення його до кримінальної відповідальності за злочини, які він не скоював, та застосування до нього фізичної розправи в разі не зміни його позиції та відмови від свідчень в ході досудового розслідування.

Вважає, що дані обставини вказують на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілих з метою схилити їх відмовитись від своїх свідчень, свідків обвинувачення, з якими підозріванні знаходились в дружніх та службових стосунках, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальні правопорушення.

Зазначає, що враховуючи те, що підозрювані знають про обставини кримінального правопорушення, свідків обвинувачення, не перестають вчиняти спроби тиску та залякування потерпілих. Обґрунтування ризиків доводиться також тим, що не всім учасникам злочину повідомлено про підозру, а підозрювані будуть продовжувати впливати та в будь-який спосіб намагатись схилити свідків давати свідчення на їх користь чи продовжувати перешкоджання кримінальному провадженню та вчиняти злочини. Крім того, судом не надано належну тый обставині оцінку, що згідно ст. 12 КК України підозрювані обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, суб`єктивна сторона якого характеризується корисними мотивами, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з 20.00 години до 08.00 години за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, до 21 січня 2017 року включно.

Зазначає, що жодного обґрунтованого ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, не має, незаконно не впливав на потерпілих та свідків, перешкод у кримінальному провадженні не чинив, наміру переховуватись від органів досудового розслідування не має.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, пояснення захисника ОСОБА_6 та його підзахисного ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, як того вимагає ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновок слідчого судді про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обґрунтований та базується на вимогах ст.ст. 176-178, 194 КПК, якими врегульовано порядок, мету і підстави застосування запобіжних заходів.

З представлених матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів, дані про які містяться у:

-показах потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які вказали, що їх разом незаконно утримували працівники поліції, з метою примушування ОСОБА_9 до наданням довіреності на продаж квартири, після чого діючи під фізичним та психологічним тиском останній надав довіреність третім особам;

-протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , під час якого останній показав місця утримання;

-протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 під час якого потерпіла показала на всі місця, де останню разом з чоловіком утримували працівники поліції та треті особи.

Колегія суддів вважає, що представлені докази на даній стадії досудового розслідування є достатніми та необхідними для підтвердження огрунтованості пред`явленої підозри.

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.189, ч.3ст.357, ч.2 ст.365КК, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивну службову характеристику, офіційно працевлаштований, а тому недостатньо підстав для законності тримання особи під вартою.

З огляду на наведене слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК, застосував відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Також колегія слушно звертає увагу на правову позицію ЄСПЛ висловлену в рішенні «Адам`як проти Польщі» (Adamiak v Poland), 20758/03,19 грудня 2006 року в якій зазначено, що наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

З наданих матеріалів, а також особистих пояснень слідчого та прокурора суду апеляційної інстанції вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, за викликом з`являється, від слідства не переховується.
На думку колегії, суд застосовуючи до ОСОБА_7 домашній арешт, дотримався принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції», «Мамедова проти Росії».
Доводи прокурора щодо існування ризику незаконного впливу на потерпілих є необґрунтованими, оскільки постановою заступника начальника СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року до потерпілого та членів його родини на період проведення досудового розслідування застосовані заходи безпеки.
В судовому засіданні прокурором не надано інших даних щодо здійснення впливу на потерпілих, також органом слідства не перевірено достовірність даних щодо заявлених методів впливу.
Твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі може мати можливість знищити, сховати речові докази та впливати на інших учасників процесу є безпідставними, оскільки останнє не підтверджено належними доказами та спростовано показами прокурора, який в суді апеляційної інстанції вказав про належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Беручи до уваги дані про особу підозрюваного, що він раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, даних про те, що останній схильний до антисоціальної поведінки стороною обвинувачення не представлено, у зв`язку з чим, доводи про існування ризику продовження злочинної діяльності та вчинення іншого правопорушення не підтверджені.
Відповідно до вимог ч.3 ст.181 КПК України ухала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Так, слідчим суддею з дотриманням вимог вищенаведеної норми закону виконання ухвали покладено на Довгинцівське ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим, доводи прокурора є безпідставними.

Доводи захисника ОСОБА_6 стосовно зміни його підзахисному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час з 20.00 до 08.00 години у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 міг би виконувати інші обов`язки поліцейського в службі охорони під час новорічних свят є безпідставними, оскільки підозрюваний відсторонений від виконання службових обов`язків.

Приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчинені тяжкого злочину, існування ризиків передбачених ст.177 КПК, колегія суддів вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є необхідним, достатнім, і таким, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
На підставі вищезазначеного, враховуючи дані про особу підозрюваного, тяжкість скоєного злочину, посилання органа слідства про належну процесуальну поведінку підозрюваного, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
Керуючись ст.ст.177, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області та захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , якою застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 29 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: