Єдиний унікальний номер 725/6094/16-к
Номер провадження 1-кп/725/263/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2017 року Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000160 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , румуна, громадянина України, уродженця с. Купка Глибоцького району, Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби при наступних обставинах.

Так, 8 квітня 2014 року ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією, яку проходив на посаді головного сержанта 3 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старшина».

Перебуваючи на вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Зокрема, положеннями ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями статей 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон) встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Одним з видів військової служби, відповідно до статті 2 Закону, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до положень статті 24 Закону початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Статтями 131, 216 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника) .

Разом з тим, старшина ОСОБА_5 , 29 жовтня 2014 року о 8.30 год., через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), з метою ухилитись від військової служби, та вибув до постійного місця проживання, де перебуває по теперішній час. При цьому, жодних дій щодо повернення до військової частини НОМЕР_1 старшина ОСОБА_5 з 29 жовтня 2014 року по теперішній час не вжив.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив суворо його не карати. При цьому, суду пояснив, що 8 квітня 2014 року його було призвано на військову службу за мобілізацією, яку проходив у військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старшина». Під час проходження служби перебував в зоні АТО. Після повернення до військової частини, у зв`язку із тяжкими сімейними обставинами та необхідністю здійснювати догляд та утримання своєї матері та родини, 29 жовтня 2014 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та по даний час до військової частини не повернувся. На даний час за станом свого здоров`я бажання проходити військову службу не має,.

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюється, суд, роз`яснивши їм порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, а саме вчинення дезертирства, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.

При цьому, суд вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 408 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та місцем проходження служби характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, проходив військову службу в зоні антитерористичної операції, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей і мати похилого віку, має задовільний стан здоров`я, що підтверджується відповідними та наявними в матеріалах справи висновками ЛКК.

При цьому, щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину суд визнає відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, визнання вини, щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, що суд визнає як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі та застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням. При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_5 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1