Справа № 738/67/17
№ провадження 1-кс/738/23/2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року місто Мена Чернігівської області
Слідчий суддя Менського районного суду Чернігівської області

ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника установи ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена в режимі відеоконференції з Домницьким виправним центром № 135 клопотання засудженого ОСОБА_4 про негайне звільнення з під варти, забезпечення працевлаштування та матеріально технічне забезпечення по утриманню в приміщеннях з необхідним температурним режимом,

В С Т А H О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про звільнення його з під варти та зобов`язати посадових осіб Домницького виправного центру № 135 забезпечити додержання його прав, посилаючись на те, що він був засуджений 07.05.2010 року Замоскворецьким районним судом м. Москви Російської Федерації до 14 років позбавлення волі. Ухвалою Московського міського суду від 18.08.2010 року вирок Замоскворецького райсуду м. Москви від 07.05.2010 року змінений вважати засудженим за ст. 132 ч. 1, 161 ч. 1, 132 ч. 2 п. «в», 162 ч. 1, 131 ч. 1, 132 ч. 2 п. «б», 131 ч. 2 п. «б», 69 ч. 3 КК РФ до 13 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Старокостянтинівського райсуду Хмельницької області від 12.08.2013 року вирок Замоскворецького райсуду м. Москви від 07.05.2010 року та ухвалу Московського міського суду від 18.08.2010 року приведено у відповідність до законодавства України вважати засудженим за ст.ст. 152 ч. 1, 153 ч. 1, 186 ч. 1, 187 ч. 1, 70 ч. 1, 2 КК України до 13 років 6 місяців позбавлення волі. 02.07.2016 року він прибув для відбування покарання у виді обмеження волі до Домницького виправного центру № 135 Управління ДПтС України в Чернігівській області, але з під варти не був звільнений, що свідчить про невиконання посадовими особами ДВЦ № 135 ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 16.06.2016 року про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі, утримуючи засудженого під вартою, не даючи можливості вільного виходу за територію установи для реалізації свого права на працевлаштування, налагодження соціальних зв`язків з метою соціальної реабілітації.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засідання підтримав заяву, додатково пояснив, що його позбавляють можливості вільного виходу за територію Домницького виправного центру № 135, він постійно під наглядом, а це йому заважає бути працевлаштованим та соціально реабілітуватися.
Захисник засудженого ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання засудженого підтримала та наполягала на його задоволенні.
Представник установи виконання покарань в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви засудженого.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку, що клопотання засудженого з приводу тримання його під вартою є безпідставним, а тому просить відмовити в його задоволенні, а заявлені засудженим вимоги про забезпечення працевлаштування та матеріально технічне забезпечення по утриманню в приміщеннях з необхідним температурним режимом взагалі не можуть розглядатись в даному провадженні, і з даного приводу висловив думку про залишення даних вимог без розгляду.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, представника установи, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви засудженого, суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Замоскворецького райсуду м. Москви Російської Федерації від 07.05.2010 року ОСОБА_4 засуджений до 14 років позбавлення волі. Ухвалою Московського міського суду від 18.08.2010 року вирок Замоскворецького райсуду м. Москви від 07.05.2010 року змінений вважати засудженим за ст. 132 ч. 1, 161 ч. 1, 132 ч. 2 п. «в», 162 ч. 1, 131 ч. 1, 132 ч. 2 п. «б», 131 ч. 2 п. «б», 69 ч. 3 КК РФ до 13 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Старокостянтинівського райсуду Хмельницької області від 12.08.2013 року вирок Замоскворецького райсуду м. Москви від 07.05.2010 року та ухвалу Московського міського суду від 18.08.2010 року приведено у відповідність до законодавства України вважати засудженим за ст.ст. 152 ч. 1, 153 ч. 1, 186 ч. 1, 187 ч. 1, 70 ч. 1, 2 КК України до 13 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Корюківського райсуду Чернігівської області від 14.06.2016 року зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 17.08.2009 року по 18.08.2010 та з 12.08.2015 року по 03.11.2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16.06.2016 року невідбуту частину покарання замінено з позбавлення волі на обмеження волі.
По прибуттю до Домницького ВЦ № 135 засуджений ОСОБА_4 звільнений з під варти.
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 04.09.2016 року зараховано в строк покарання термін слідування до установи з 01.07.2016 року по 02.07.2016 року.
Відповідно до ст. 16 КВК України виправні центри виконують покарання у виді обмеження волі стосовно осіб, засуджених за злочини невеликої та середньої тяжкості, а також засуджених, яким даний вид покарання призначено відповідно до статей 82, 389 Кримінального кодексу України.
Засуджені Домницького виправного центру (135) користуються всіма правами засуджених, які відбувають покарання у виді обмеження волі, за винятком обмежень визначених діючим законодавством України і встановлених вироком суду.
Жодних судових рішень щодо застосування до засудженого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до установи не надходило.
Окрім цього всі засуджені мають змогу вільно пересуватись в межах території установи та проживати в гуртожитку разом з іншими засудженими.
Відповідно до Наказу № 2186/5 п. 1 розділу 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, межі виправного центру встановлюються наказом начальника територіального органу управління ДПтС за погодженням з органами місцевого самоврядування з урахуванням особливостей установи по межі населеного пункту, але в радіусі не більше 5 кілометровій зоні від території виправного центру.
В ст. 59 КВК України, передбачені випадки короткочасного виїзду за межі виправного центру, лише з дозволу.
Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Враховуючи, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Домницькому виправному центрі № 135 призначене ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16.06.2016 року та по території виправного центру переміщається вільно, тому підстав для задоволення заяви засудженого не має.
Щодо вимог засудженого про забезпечення працевлаштування та матеріально технічне забезпечення по утриманню в приміщеннях з необхідним температурним режимом, то вказані вимоги не розглядаються в даному провадженні слідчим суддею, тому їх необхідно залишити без розгляду.
На пiдставi викладеного i керуючись Конституцією України, ст. 59 КВК України, ст. 206 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення з під варти відмовити.
В іншій частині вимог залишити без розгляду.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області протягом 5 діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1