Провадження № 11-кп/779/57/2017
Категорія ст. 296 ч.4 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004188 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 на вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 17 листопада 2016 року, згідно якого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, працює охоронцем «Західагросад», раніше судимий, 09.09.2015 року Івано Франківським міським судом за ст. 309 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1360 гривень, який сплачено в повному обсязі,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.4 КК України,

в с т а н о в и л а :
вироком суду ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч.4 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, та встановлено іспитовий строк три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено попередню домашній арешт до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1227,60 гривень витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

13 жовтня 2015 року близько 08 год. 30 хв. потерпілий ОСОБА_9 спільно з братом ОСОБА_11 піднялися в загальний коридор дев`ятого поверху будинку АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_7 , вийшов останній, безпричинно повалив ОСОБА_9 на землю та наніс декілька ударів по тілу.

Після цього, ОСОБА_7 ввійшов в приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки через незначний проміжок часу, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, в присутності свідка ОСОБА_11 , застосовуючи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, здійснив декілька пострілів з пневматичного пістолета моделі «МР-654 К» № НОМЕР_1 в сторону потерпілого ОСОБА_9 , одним з яких влучив йому у ліву щоку.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 734 від 20.11.2015 року отримав тілесні ушкодження у вигляді сліпого поранення лівої щоки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, та саден в ділянці лівої кисті, правого та лівого колінних суглобів.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок Івано Франківського міського суду від 17.11.2016 року щодо ОСОБА_7 незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що суд першої інстанції прийшов до невірного переконання про необхідність та доцільність обрання обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ст. 296 ч.4 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисного злочину, судимість за який не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин, свою вину у вчиненому визнав частково. Просить вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 17.11.2016 року щодо ОСОБА_7 за ст. 296 ч.4 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ст. 296 ч.4 КК України більш суворе у виді 4 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора вважають її безпідставною, оскільки суд першої інстанції врахувавши всі пом`якшуючі обставини, особу обвинуваченого, обґрунтовано прийшов до переконання про можливість призначення покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, застосувавши положення ст. 75 КК України. Просять апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Івано Франківського міського суду від 17 листопада 2016 року без змін.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпілий ОСОБА_9 заперечив з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 409 ч.2 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.4 КК України ґрунтується на належно зібраних і досліджених по кримінальному провадженні достовірних доказах і не оспорюється в апеляційній скарзі, а тому в силу ст. 404 КПК України вирок в тій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Однак, згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив обвинуваченому явно несправедливе та надмірно м`яке покарання, із застосуванням ст.75 КК України, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, оскільки призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно ст. 420 ч.1 п. 2 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на підставі зібраних доказів правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 296 ч.4 КК України і вина його у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена повністю, проте призначене покарання обвинуваченому не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому повинно бути більш суворим.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Однак, вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ст. 296 ч.4 КК України те, що відповідно до ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення, віднесено до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, відшкодування в повному обсязі потерпілому спричиненої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Також колегією суддів враховано, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 102,160), на обліку в Івано Франківському обласному наркологічному диспансері та обласній психоневрологічній лікарні №3 не перебуває (а.с. 103,104), його молодий вік та думку потерпілого, який просить обвинуваченого суворо не карати, оскільки немає до нього претензій ні матеріального ні морального характеру.

Крім цього, суд враховує поведінку потерпілого, який будучи в стані алкогольного сп`яніння фактично спровокував скоєння злочину обвинуваченим.

Колегія суддів врахувавши обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, відшкодування в повному обсязі потерпілому спричиненої шкоди, молодий вік, а також думку потерпілого з приводу міри покарання, вважає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та з урахуванням особи винного, приходить до висновку про можливість переходу до іншого, більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції ст. 296 ч.4 КК України, застосувавши ст. 69 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 є обґрунтованою, і наведені в ній доводи дають підстави для її часткового задоволення, а тому вирок суду першої інстанції, слід скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.374, 405, 407,409, 413,414 ,418,420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 визнаного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 ч.4 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України - один рік обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4