Дата документу Справа № 331/692/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1285/16
Єдиний унікальний № 331/692/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0001333, №0004922, №0001013, №0002746, №0004314, які ухвалою суду об`єднані в одне провадження відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Комишуваха Луганської області, громадянки України, освіта неповна середня, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

1) 14.05.2010р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.190 КК України до штрафу в розмірі 510 грн. у дохід держави;

2) 19.07.2010р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням строком 1 рік 6 місяців;

3) 11.11.2010р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

4) 06.06.2011р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення воді;

5) 10.10.2011р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнена 10.11.2012р.;

6) 11.09.2013р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.190 КК України до 2 років обмеження волі,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.125, ч.2 ст.190 КК України;

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року (з урахуванням виправлених у ньому описок згідно ухвал від 06.07.2016р.),

в с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року (з урахуванням виправлених у ньому описок згідно ухвали від 06.07.2016р.) ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років обмеження волі;

- за ч.2 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено 3 роки 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2013р., остаточно призначено 4 роки обмеження волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 25.12.2015р.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25.12.2015р. до набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день тримання під вартою за чотири дні обмеження волі.

Після набрання вироком законної сили ухвалено на підставі ч.2 ст.57 КВК України направити ОСОБА_7 до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 5450 грн., ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 4400 грн., ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 4400 грн.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 19 квітня 2015 року, приблизно о 02 годині, ОСОБА_7 познайомилась з ОСОБА_10 та в подальшому прослідувала до його місця проживання, де вони разом розпивали спиртні напої. Після спожитих алкогольних напоїв потерпілий ОСОБА_10 заснув. В подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні кв. АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, безперешкодно, таємно викрала з кухонного столу ноутбук «Леново», який належить ОСОБА_10 , вартістю 5450 грн., чим спричинила останньому матеріальний збиток на зазначену вище суму.

16 жовтня 2015 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_7 познайомилась з потерпілим ОСОБА_11 та в подальшому прослідувала до його місця проживання, де вони разом розпивали спиртні напої. Після спожитих алкогольних напоїв потерпілий ОСОБА_11 заснув. В подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні кв. АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу, безперешкодно, таємно викрала з кімнати майно, яке належить ОСОБА_11 на загальну суму 4400 грн., чим спричинила останньому матеріальний збиток на зазначену вище суму.

24 березня 2015 року, приблизно о 04 годині, ОСОБА_7 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_13 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , використовуючи кухонний ніж, умисно нанесла ОСОБА_13 два удари руків`ям кухонного ножа в область голови, спричинивши ОСОБА_13 садна в лобно-скроневій області у центрі і правій тім`яній області голови. Після спроб ОСОБА_14 припинити неправомірні дії ОСОБА_7 , остання нанесла йому один удар ножем в область грудної клітини зліва. Своїми діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_13 , згідно з висновком експерта №1755 від 25.05.2015р., не проникаюче сліпе різане поранення в області лівої реберної дуги по серединно-ключичній лінії з частковим перетинанням прямої м`язи передньої черевної стінки, обширну підшкірну гематому в області поранення, яке кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

17 грудня 2014 року, в ранковий час, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, слідуючи за фактором, що ґрунтується на наявних у неї потребах в матеріальних благах - з низинних, корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні кв. АДРЕСА_6 , куди її запросив ОСОБА_15 , шляхом вільного доступу, переконавшись в

тому, що за нею ніхто не спостерігає, таємно викрала особисте майно ОСОБА_15 , чим завдала потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 18535 грн.

11 грудня 2015 року, в ранковий час, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, слідуючи за фактором, що ґрунтується на наявних у неї потребах в матеріальних благах - з низинних, корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні кв. АДРЕСА_7 , куди її запросив ОСОБА_16 , шляхом вільного доступу, переконавшись в тому, що за нею ніхто не спостерігає, таємно викрала особисте майно ОСОБА_16 , чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 9500 грн.

18 вересня 2015 року, приблизно о 04 годині, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_8 , куди була раніше запрошена гостем, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що господар квартири спить, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, зі столу, який знаходився в кімнаті, таємно викрала майно, після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, з шиї потерпілого зняла золотий ланцюжок вартістю 6000 грн., чим спричинила потерпілому ОСОБА_17 матеріальні збитки на загальну суму 12300 грн.

12 жовтня 2015 року, приблизно о 22 год. 35 хв., ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в салоні автомобіля таксі, яке знаходилося на парковці автотранспортних засобів ТЦ «Україна» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд.№145, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що потерпілий вийшов з салону автомобіля, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрала майно потерпілого, чим спричинила потерпілому ОСОБА_12 матеріальні збитки на загальну суму 681 грн. 08 коп.

20 листопада 2015 року, приблизно о 02 годині, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_9 , куди була раніше запрошена гостем, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що господар квартири спить, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, зі столу, який знаходився в лівому ближньому куті кімнати, таємно викрала майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 1682 грн. 82 коп.

09 грудня 2015 року, приблизно о 02 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, знаходячись біля входу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_10 , діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом прослухування музики, дочекавшись, поки потерпілий відволікся, заволоділа планшетним комп`ютером вартістю 1499 грн., що належить потерпілому ОСОБА_18 .

На початку липня 2015 року, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_11 , куди була раніше запрошена гостем, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що господар будинку спить, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, зі столу, який знаходився з лівої сторони кімнати, таємно викрала майно потерпілого, чим спричинила потерпілому ОСОБА_19 матеріальні збитки на загальну суму 28758 грн. 04 коп.

19 грудня 2015 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись в парку, який розташований навпроти ТЦ «Україна» за адресою: АДРЕСА_12 , діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, дочекавшись, поки потерпілий відволікся, заволоділа мобільним телефоном вартістю 190 грн. та грошовими коштами в сумі 150 грн., що належить потерпілому ОСОБА_20 , чим спричинила потерпілому ОСОБА_20 матеріальні збитки на загальну суму 340 грн.

24 грудня 2015 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись в парку, який розташований навпроти готелю «Інтурист» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд.№135, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, дочекавшись, поки потерпілий відволікся, заволоділа майном, що належить потерпілому ОСОБА_21 , чим спричинила потерпілому ОСОБА_21 матеріальні збитки на загальну суму 426 грн. 66 коп.

14 червня 2015 року о 01 годині ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_13 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що потерпілий ОСОБА_22 спить та її дії ніхто не бачить, повторно таємно викрала у останнього майно, чим завдала потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 40533,58 грн.

08 серпня 2015 року о 01 годині ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_14 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів, повторно, увійшовши в довіру до потерпілого ОСОБА_23 , під

вигаданим приводом послухати музику взяла у останнього його мобільний телефон вартістю 2606,28 грн., після чого під вигаданим приводом здійснити покупку у магазині покинула приміщення вищевказаного будинку та зникла з мобільним телефоном, чим завдала потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

25 жовтня 2015 року о 01 годині ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кв. АДРЕСА_15 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що потерпілий ОСОБА_24 спить та її дії ніхто не бачить, повторно таємно викрала у останнього ноутбук вартістю 5500 грн., чим завдала потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що суд при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не врахував, що остання раніше судима за вчинення корисливих злочинів, судимості за які не зняті і не погашені, неодноразово відбувала покарання у виді позбавлення волі, будучи засудженою 11.09.2013р. за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі, на шлях виправлення не стала та, ухиляючись від виконання покарання за вказаним вироком, продовжила свою злочинну діяльність, яка мала систематичний та багатоепізодний характер. Крім того, висловлений обвинуваченою намір щодо відшкодування завданих збитків та визнання цивільних позовів, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, є лінією захисту і намаганням ОСОБА_7 пом`якшити ступінь своєї вини. Тому суд, правильно дійшовши до висновку про можливість виправлення обвинуваченої лише в умовах ізоляції від суспільства, необґрунтовано призначив обвинуваченій покарання, жодне з яких не пов`язане з ізоляцією від суспільства і є м`яким.
Тому просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
за ч.2 ст.125 КК України у виді 1 року 1 місяця обмеження волі;
за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі;
за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначити 2 роки 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2013р., остаточно призначити 3 роки позбавлення волі.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить передати кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за місцем вчинення злочину, ухвалити рішення про відшкодування йому матеріальної шкоди у сумі 1650 грн. та моральної шкоди в сумі 30 000 грн., оскільки суд своїм вироком позбавив його права на відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди, хоча обвинувачена ОСОБА_7 вкрала у нього планшет, на якому була записана нова програма економічного розвитку України, карту пам`яті, фотографії, які становлять для нього особливу цінність в роботі та які повністю втрачені. Крім того, ОСОБА_7 намагалася отруїти його хімічними речовинами, які підсипала у напій, внаслідок чого він втратив працездатність на тиждень, а тому, з урахуванням всіх обставин, призначене обвинуваченій покарання є м`яким.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 зазначає, що вона фактично була затримана 25.12.2015р. і в цей же день щодо неї було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Однак суд безпідставно постановив обчислювати строк відбування покарання з 26.01.2016р., а не з моменту затримання. Тому просить вирок в цій частині змінити та врахувати, що вона свою вину визнала та щиро розкаялася у скоєному.
В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілого захисник ОСОБА_8 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, оскільки наведені в них доводи є необґрунтованими.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні, частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого і не підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої; обвинувачену, зокрема і в останньому слові, яка не підтримала як свою апеляційну скаргу, так і апеляційні скарги прокурора та потерпілого; її захисника, яка підтримала позицію підзахисної та просила оскаржуваний вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинених ОСОБА_7 злочинів, їх кваліфікацію, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом обвинуваченої, яка не оспорювала фактичні обставини вчинення нею інкримінованих їй злочинів і свою вину у вчиненні даних злочинів визнавала повністю та дослідженням даних про її особу.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 злочинів та їх кваліфікація не можуть бути оскаржені, та, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Порушень ст.ст.349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, її минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень; дані про її особу, згідно до яких вона раніше судима, злочини вчинила не відбувши покарання за попереднім вироком, не працевлаштована, а отже не має стабільного джерела доходів, незаміжня, дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; повне визнання вини і сприяння в розкритті злочинів для встановлення істини по справі, визнання заявлених цивільних позовів в повному обсязі та її наміри відшкодувати завдані збитки; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, і призначив покарання у межах санкцій ч.2 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, а на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначив 3 роки 6 місяців обмеження волі і відповідно ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2013р., остаточно призначив 4 роки обмеження волі.

Разом з тим апеляційні доводи прокурора у кримінальному провадженні про безпідставне призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі та потерпілого ОСОБА_9 про призначення ОСОБА_7 м`якого покарання, на думку колегії суддів є слушними, оскільки суд визначаючи покарання, не в повній мірі урахував обставини провадження та особу обвинуваченої.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_7 при відбуванні покарання у вигляді обмеження волі.

Так суд першої інстанції, не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на доцільність відбування обвинуваченою ОСОБА_7 покарання саме у виді обмеження волі, з огляду на те, що злочини, за якими її було визнано винною, були скоєні у період відбування покарання також у виді обмеження волі, фактично не врахував всіх обставин провадження, та не звернув увагу на те, що її дії були направлені проти здоров`я особи та власності, становили п`ятнадцять епізодів злочинної діяльності, посягали на основи гарантованих конституційних прав громадян, що матеріальна шкода нею не відшкодована, тобто не спокутувала свою провину, а крім того, не звернув увагу на те, що обвинувачена раніше шість разів була засуджена за скоєння злочинів проти власності, але в подальшому знову вчинила низку злочинів у тому числі проти власності, що безперечно свідчить як про небажання ставати на шлях виправлення, так і про стійку антисоціальну спрямованість, а тому покарання обвинуваченій повинно відповідати своїй меті, бути адекватним скоєному, слугувати виправленню особи та попередженню скоєння нею нових злочинів.

Отже висновок суду щодо розміру покарання за цими законами про кримінальну відповідальність можна визнати достатньо обґрунтованим, а прохання прокурора про зменшення розміру остаточного покарання до 3 років, безпідставними.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що остаточне покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі буде справедливим, відповідним до скоєного обвинуваченою ОСОБА_7 , необхідним і достатнім для її виправлення і попередження скоєння нею нових злочинів, і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України.

Довід обвинуваченої щодо неправильності встановлення строку відбування покарання з 26.12.2015 року, а не з моменту її фактичного затримання 25.12.2015 року є безпідставним, оскільки районний суд своєю ухвалою від 06.07.2016 року виправив описку у вироку та зазначив строк відбування покарання ОСОБА_7 з 25.12.2016 року (т.1 а.п.216).

Неспроможними є і доводи потерпілого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 намагалася отруїти його хімічними речовинами, які підсипала у напій, внаслідок чого він втратив працездатність на тиждень, а суд, своїм вироком, позбавив його права на відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди, хоча обвинувачена вкрала у нього планшет, на якому була записана нова програма економічного розвитку України, карту пам`яті, фотографії, які становлять для нього особу цінність в роботі та які повністю втрачені, оскільки районний суд розглянув справу в межах висунутого обвинувачення, у якому питання про його отруєння не висувалося, а що стосується відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди, то суд був позбавлений можливості прийняти таке рішення з огляду на відсутність поданої позовної заяви потерпілим (принаймні матеріали провадження такої заяви не містять), а до того ж потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду про відшкодування спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди у порядку цивільного судочинства.
Безпідставними і необґрунтованими є також прохання потерпілого ОСОБА_9 про передачу кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за місцем вчинення злочину, оскільки кримінальне провадження було розглянуто Жовтневим районним судом м. Запоріжжя визначеним за територіальною підсудністю у відповідності до ст.32 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_9 , задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року (з урахуванням виправлених у ньому описок згідно ухвали від 06.07.2016р.) у частині призначення покарання ОСОБА_7 та у частині зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з 25.12.2015р., із розрахунку один день тримання під вартою за чотири дні обмеження волі, - скасувати.

Призначити покарання ОСОБА_7 - за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч.2 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт; за ч.2 ст.190 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2013р., остаточно призначити ОСОБА_7 4 роки позбавлення волі.

У решті вирок районного суду залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення по цьому кримінальному провадженню з 25.12.2015 року по 21.12.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4