КП№ 278/2014/16-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
10 травня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасників кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 , її представника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за яким обвинувачується:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючий, не одружений, із середньою освітою , -
за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК) , -
ВСТАНОВИВ:
За версією органу досудового розслідування 20.06.2016 близько 14-ої год. ОСОБА_4 знаходився на подвір`ї будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 . В цей час та місці обвинувачений на ґрунті тривалих неприязних відносин із ОСОБА_6 , діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень, схопив її за ліву руку та сильно стиснув. Після цього ОСОБА_4 кулаком правої руки один раз вдарив потерпілу в живіт та знову стиснув її ліву руку. Внаслідок таких дій ОСОБА_4 , за твердженням обвинувачення, потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синця на передній поверхні тулуба та синців на лівій руці. Шкоди кримінальним правопорушенням заподіяно не було.
У подальшому, з огляду на показання ОСОБА_6 у суді, прокурор змінила обвинувачення в частині кількості нанесених ударів обвинуваченим у живіт потерпілої та замість одного удару в живіт вказала на два таких удари і виклала аналогічну версію подій.
Дії ОСОБА_4 за обома обвинуваченнями кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість та цивільний позов потерпілої не визнав. Категорично стверджуючи, що до ОСОБА_6 він навіть не торкався. Заперечував і наявність тривалих неприязних стосунків з останньою, оскільки 20.06.2016 обвинувачений вперше зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_8 приїхали до її власного житлового будинку АДРЕСА_3 для з`ясування питання добровільного виконання потерпілою судового рішення про її виселення з будинку дружини. Розлючена потерпіла спровокувала конфлікт на подвір`ї, ображала його дружину, а ОСОБА_4 навпаки всіляко намагався знизити напруженість, щоб не заважати сусідам. Однак ОСОБА_6 на його зауваження не реагувала, на що обвинувачений, не витримавши її безпідставних образ на адресу ОСОБА_8 , лише сказав про не людську невдячність потерпілої і одразу відійшов. За викликом ОСОБА_6 приїхав її співмешканець ОСОБА_9 та запропонував ОСОБА_4 «поговорити». Вони від`їхали від будинку на авто ОСОБА_9 , який вимагав залишити ОСОБА_6 проживати у будинку та ще й якійсь гроші, а тому він пішки повернувся до будинку, де на подвір`ї був вже ОСОБА_9 та вчинив сварку з обвинуваченим, яку зупинив лише після зауваження сусіда. Вказував на непослідовність показань потерпілої та відсутність жодних достовірних доказів на підтвердження доводів обвинувачення. Просив виправдати його.
Захисник ОСОБА_10 підтримала позицію обвинуваченого. Вказувала на відсутність доказів про нанесення ударів ОСОБА_4 , що, на її думку, доводиться суперечливими свідченнями самої ОСОБА_6 як в ході досудового так і судового слідств, котрі полягають в кількості, механізму та інших істотних обставин та фактів, що мають значення для справи; відсутністю жодних свідків, які б підтвердили завдання обвинуваченим удару чи ударів потерпілій; роз`ясненнями експерта про можливість нанесення виявлених у останньої тілесних ушкоджень самій собі тощо. Надала характеристику на ОСОБА_6 як конфлікту та грубу людину, яка схильна до обману; про відрахування її з Житомирського інституту медсестринства за порушення учбової дисципліни; про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за розпивання спиртних напоїв з неповнолітньою( а.с.100-103).
Державним обвинуваченням винуватість ОСОБА_4 обґрунтовується показаннями потерпілої, свідків, висновками експерта, даними слідчого експерименту з потерпілої, які містять істотні протиріччя.
Так детально допитана про обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень, потерпіла надавала непослідовні свідчення. Показала, що 20.06.2016 близько 14 ої год., обвинувачений приїхав до будинку АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_8 , з якою вона перебуває в конфлікті з причин наявного судового рішення про виселення потерпілої з цього будинку. Підтвердила про відсутність у неї конфліктів із ОСОБА_4 до подій, що розглядаються. Та спочатку вказувала, що в ході образ, обвинувачений біля дверей схопив її за ліву руку, від чого залишилось 2-3 синці, відштовхнув її, з наміром зайти до будинку, та вдарив потерпілу кулаком в живіт, від чого вона присіла. В цей час до них підійшов ОСОБА_9 , вони з обвинуваченим вийшли за паркан подвір`я де продовжували сперечатися. А при дослідженні судом письмових матеріалів ОСОБА_6 вказувала, що ОСОБА_4 схопив її обома руками за її руки вище ліктя, шарпав її та трусив, а потім наніс 2 удари кулаком у живіт; потім стала підтримувати дані слідчого експерименту про нанесення неї 1 удару; при дослідженні висновків експерта потерпіла вказувала про нанесення їй то двох, а то одного удару в область живота, по різному вказувала на місця локалізації болю від цих ударів тощо. У судових дебатах стверджувала, що не має значення, які дії вчинив ОСОБА_4 чи-то образив її лайкою, чи то задів її пальцем, чи-то вдарив, все одно ці його дії є протиправними і він повинен за це понести покарання. Не заперечувала про її відрахування з інституту, але надала позитивну характеристику з ліцею, а також стверджувала, що вона не збирається виконувати рішення суду про її виселення (а.с. 126-127).
За свідченням ОСОБА_9 він приїхав до вказаного будинку 20.06.2016 між 13-ою та 14-ою год. на прохання ОСОБА_6 . Та побачив на подвір`ї біля паркану останню і ОСОБА_4 , які сварилися. Будь яких ударів обвинувачений при цьому ОСОБА_6 не наносив. Остання також не говорила свідку про її побиття ОСОБА_4 , жодних скарг на самопочуття не виказувала. Свідок запропонував обвинуваченому «поговорити по-чоловічому», вони від`їхали на декілька метрів від будинку, де ОСОБА_9 намагався переконати останнього не виселяти ОСОБА_6 з будинку. Свідок дочекався аби ОСОБА_4 із ОСОБА_8 поїдуть і також пішов. Пізніше (часу не пам`ятає) ОСОБА_6 знову зателефонувала свідку та поскаржилася на погане самопочуття через нанесення їй ОСОБА_4 удару в живіт.
Свідок ОСОБА_11 показав суду , що він проживає по сусідству (через паркан) із ОСОБА_6 20.06.2016 в обідню пору, вийшовши на вулицю, свідок почув сварку, між ОСОБА_9 , поруч з яким стояла потерпіла та ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_6 будь-які тілесні ушкодження не наносилися. ОСОБА_11 попередив їх, що викличе поліцію і конфлікт припинився. ОСОБА_8 під час вказаних подій перебувала за будинком Свідок зазначив, що раніше ніколи не бачив обвинуваченого.
За свіченнями ОСОБА_8 20.06.2016 об 13 год. 30 хв. вони з обвинуваченим приїхали до вказаного будинку АДРЕСА_3 для вирішення питання добровільного виселення ОСОБА_6 з цього будинку, в якому вона проживає саме за її дозволом. потерпіла поводила себе зухвало, ображала її. ОСОБА_4 намагався її заспокоїти. Між ними відбувалась лише словесна суперечка. Потім до подвір`я на автомобілі під`їхав ОСОБА_9 , та вони з обвинуваченим спочатку від`їхали, а потім свідок почула, як ОСОБА_9 ображав ОСОБА_4 , побоюючись, що ОСОБА_9 може розпочати бійку, вона викликала поліцію, однак на виклик ніхто не приїхав, а конфлікт зупинив сусід.
Наведені показання свідків, які збігаються між собою, спростовують відтворення ОСОБА_6 на слідчому експерименті обставин нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, а саме про те як під час нанесення їй ОСОБА_4 одного удару кулаком у живіт, на подвір`я забіг свідок ОСОБА_12 та одразу відштовхнув обвинуваченого від неї, а також про те, як останній схвативши зі всієї сили за ліву руку вищн ліктя,почав її шарпати( а.с.73). Неспроможними є твердження прокурора, що причиною цих суперечностей є те, що ОСОБА_6 у ході слідчого експерименту незрозуміла, що треба було показувати на 2 удари.
Посилання на прокурора на висновки судово-медичних експертиз не можуть бути визнані достатніми доказами на підтвердження винуватості саме ОСОБА_4 , оскільки механізм спричинення виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, зроблений на підставі непослідовних пояснень останньої експерту та у ході слідчого експерименту щодо розміру, застосованого до неї зі сторони обвинуваченого насильства, який до того ж не збігається із даними медичних досліджень.
Так у висновку експерта №1671 від 04.07.2016 зафіксовані пояснення ОСОБА_6 про нанесення їй знайомим 20.06.2016 «двох ударів по передній поверхні тулуба», крім цього «він хватав руками за її руки та трусив її», а також наведені дані з епікризу № 3529 від 21.06.2016 про скарги потерпілої на біль в животі, в грудній клітці. Остання виписана з діагнозом «забій грудної клітини». При цьому зафіксовані виявлені у ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді 1 синця блідо-бурого кольору із жовтизною по передній поверхні черевної стінки справа на рівні пупка по периферії з нечіткими межами неправильно-овальної форми, розміром 4х3, 5 см. та 2- х синців по передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній частині блідо-жовтого кольору до 1,5 см. в діаметрі з нечіткими межами. За підсумками експерта їх утворення можливо за обставин, вказаних останньою (а.с. 69).
А відповідно до висновку експерта №1727 від 25.07.2017 ці виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження утворилися не виключено в результаті удару кулаком правої руки в живіт та стискання лівої руки вище ліктя правою рукою (менше 3-х контактів). Експерт припускає можливість їх утворення за обставин, вказаних у протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої (а.с. 76-77).
Таким чином ці дві судово-медичні експертизи є сумнівними, як таки, що ґрунтуються на протиріччях: непослідовних поясненнях ОСОБА_6 та даних слідчого експерименту; на зазначених останньою різних місць локалізації болю, різну кількість ударів; на наявних у медичних документах різних діагнозів, які до того ж не відповідають задовільним результатам медичного дослідження потерпілої та відсутністю у неї будь яких патологічних змін за цими діагнозами. При цьому експерт в експертизи не зазначив, чому 2 синця були виявлені в нижній частині передпліччя, коли стискання, за даними експерименту здійснювалося вище ліктя.
Допитаний в суді за клопотанням сторони захисту, експерт ОСОБА_13 роз`яснив, що, ураховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої не виключається можливість нанесення 2 х ударів кулаком у живіт, але лише в одне те саме місце. Разом з тим вказував, що у зв`язку з відсутністю жодних тілесних ушкоджень вище ліктя, 2 синця в нижній частині передпліччя, могли виникнути лише при натискання саме в цю частину руки. При цьому експерт категорично стверджував, що задовільні результати медичного дослідження ОСОБА_6 , час протягом якого остання перебувала в лікарні, не відповідають виставленому їй діагнозу як «Закрита тупа травма живота. Забій черевної стінки справа, забій грудної клітки». Вказував, що болі в грудній клітині можуть бути викликані астматичними явищами, переїданням тощо. Не виключав нанесення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 самій собі.
У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. За змістом часини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
А тому оцінюючи роз`яснення експерта, непослідовні показання потерпілої. суд приходить до переконання про недоведеність того, що дане кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_4 .
Непереконливими є посилання прокурора на протокол прийняття заяви ОСОБА_6 02.07.2016 (майже через два тижня) про спричинення їй ОСОБА_14 20.06.2016 близько 14-ї год. в АДРЕСА_3 тілесних ушкоджень, очевидцем якого, нібито, була ОСОБА_8 (а.с.68). Тому що він є за своєю сутністю фіксацією повідомлення про злочин, не є безперечним доказом винуватості обвинуваченого та не відповідає показанням ОСОБА_8 .
Не можуть бути доказом винуватості обвинуваченого і показання ОСОБА_15 , яка не була очевидцем нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, адже 20.06.2016 в обідній час її вдома не було. Крім цього показання останньої в суді, про те, що вона, повернувшись додому побачила на подвір`ї ОСОБА_4 та потерпілу, яка трималась за живіт, та викликала останній швидку допомогу, не підтверджується матеріалами обвинувачення.
Судом було з`ясовано, що виклик швидкої допомоги ОСОБА_6 було здійснено 20.06.2016 об 19 год.03 хв. Після її огляду лікарями підстав для госпіталізації виявлено не було. 21.06.2016 об 11 год. за проханням ОСОБА_6 та її скаргами на біль, ОСОБА_6 було поміщено на стаціонарне лікування. А 23.06.2016 за заявою останньої її було виписано (а.с.76, 133-134).
Оцінивши зібрані докази, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_4 не доведене та обвинувачений підлягає виправданню з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 373 Кримінального-процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальне правопорушення було вчинене.
Суд визнає, що покази ОСОБА_6 (яка є ініціатором притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та заінтересована в результатах кримінального провадження) щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень іншими доказами не підтверджується, а наявність в неї легких тілесних ушкоджень не доводить факту заподіяння їх від умисних дій саме ОСОБА_4 .
Безперечних доказів, які б прямо вказували на те, що ОСОБА_6 за обставин, викладених у зміненому обвинуваченні, або за первісним в обвинуваченням, були спричинені тілесні ушкодження, не зібрано.
Положенням частини 1 статті 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється, у тому числі, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. « Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення» (пункт 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України»).
Таким чином, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження виникли саме внаслідок умисного прикладання сили обвинуваченим у ділянки виявлення тілесних ушкоджень, а тому не доведено наявності у обвинуваченого прямого умислу на їх спричинення. Як наслідок, на переконання суду, стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого наявний склад злочину, передбачений частиною 1 статті 125 КК. За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_4 відповідно до пункту 2 частини 1 статті 373 КПК підлягає виправданню
За правилами частини 3 статті 129 КПК у разі виправдання обвинуваченого за його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає цивільний позов без розгляду.
Керуючись статтями 128-129, 373-376, 532 КПК, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати не винним і виправдати у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 125 КК у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.
Речові докази відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1