Пр-ня по справі № 1-кп/521/407/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар: ОСОБА_2

прокурор: ОСОБА_3

законний представник потерпілого: ОСОБА_4

захисник : ОСОБА_5

за участі потерпілого : ОСОБА_6

обвинуваченого : ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Одеса; офіційно не працевлаштованого; не одруженого; що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого: вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України
у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. ст. 190 та ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України, 01 червня 2016 року, біля 16 годин 30 хвилин діючи з корисливих мотивів з прямим умислом направленим на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись на вул. Степова в м. Одесі під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка заволодів мобільним телефоном «Самсунг Гелексі Гранд 2», вартістю 3749 гривень 48 копійок, який належить ОСОБА_8 , отримавши можливість розпоряджатися вказаним майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 будучи раніше судимим за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України, 15 червня 2016 року біля 12 години діючи з прямим умислом з метою заволодіння чужим майном, знаходячись біля загальноосвітньої школи № 1, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Михайлівська відкрито викрав майно ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон «Айфон 4», вартістю 2500 гривень та отримавши можливість розпоряджатися вказаним майном на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , провину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України визнав повністю та від пояснень за цими обставинами відмовився. При цьому ОСОБА_7 не визнав себе винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та пояснив, що у нього виникла необхідність здійснення термінового телефонного дзвінка, проте у нього не було мобільного телефону. В той час він попросив потерпілого надати йому телефон для здійснення дзвінка. Потерпілий надав йому телефон, проте повідомив, що на його рахунку відсутні кошти. З метою здійснення дзвінка він вийняв з телефону картку потерпілого та повернув її, вставивши свою карту здійснив телефонний дзвінок. Під час спілкування потерпілий казав йому, що збирається придбати новий телефон в зв`язку з чим обвинувачений попросив подарувати йому його старий телефон, на що потерпілий погодився. Він попросив потерпілого пройтися з ним, коли до потерпілого звернулася жінка з питанням про телефон. Потерпілий повідомив їй, що сам віддав йому телефон. Через де який час вказана жінка, яка зверталася до потерпілого за ім`ям, знову підійшла до них та в цей час він зрозумів, що можуть виникнути якісь проблеми та вирішив повернути телефон. З вказаною метою він вийняв з телефону свою картку та повернув його потерпілому. Під час спілкування потерпілий не виглядав наляканим та не просив повернути йому телефон. Коли він отримав від потерпілого телефон він збирався його повернути. На досудовому слідстві давав інші пояснення в зв`язку з тим, що на нього здійснювався тиск працівниками поліції. Він вважав, що потерпілому 16-17 років.

З урахуванням думки учасників судового розгляду з дотриманням вимог ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме обмежено дослідження обставин скоєння злочину, передбачено ч.2 ст. 190 КК України оголошенням письмових доказів сторони обвинувачення.
Суд з`ясував та перевіряв обставини скоєння злочинівшляхом допиту осіб та оголошенням доказів, наданих сторонами, відповідно до яких:

- відповідні відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України внесено в ЄРДР (витяг з ЄРДР, повідомлення оператора 102 від 01.06.2016 року , протокол прийняття заяви від 01.06.2016 року);
- речовими доказами визнано диск CD-R, (заява про видачу відеозапису від 06.06.2016 року, протокол огляду предмету від 06.06.2016 року; постанова про визнання речовими доказами від 06.06.2016 року) та телефон «Самсунг Гелексі Гранд 2» (заява про видачу телефону від 06.06.2016 року, протокол огляду предмету від 17.06.2016 року; постанова про визнання речовими доказами від 06.06.2016 року, зберігальна розписка потерпілого)
- відповідні відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України внесено в ЄРДР (витяг з ЄРДР, повідомлення оператора 102 від 15.06.2016 року , протокол прийняття заяви від 15.06.2016 року);
- потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що в літку 2016 року до нього звернувся ОСОБА_7 з проханням надати йому телефон для дзвінка. При цьому ОСОБА_7 сказав йому, що він вдарив би потерпілого так як зневажає таких трусів як він. Він налякався його зовнішнього вигляду та агресивної поведінки та передав йому телефон, при цьому повідомивши ОСОБА_7 що на його рахунку відсутні кошти для здійснення дзвінка. ОСОБА_7 вийняв з телефону картку та повернув її. Він попросив ОСОБА_7 повернути телефон, на що останній відмовився та запропонував йому відійти в іншій бік. ОСОБА_7 сказав йому, щоби він повідомив батькам, що загубив телефон. Він ОСОБА_9 телефон не дарував. Під час їх спілкування до них звернулася жынка та спитала його, чи забрав ОСОБА_9 у нього телефон, він налякався та повідомив, що сам віддав телефон. Через деякий час якась жінка та чоловік затримали ОСОБА_7 .. Передаючи телефон Будану він розумів, що останній не бажає його повертати.

- речовим доказом визнано телефон «Айфон 4» (протокол огляду предмету від 06.07.2016 року; постанова про визнання речовими доказами від 07.07.2016 року);
- обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий (вимога від 30.06.2016 року, копія довідки про звільнення серії ЧНП № 03172; копія вироку Малиновського районного суду від 11.05.2016 року, яким ОСОБА_7 був визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді арешту на строк чотири місяця); не перебуває на обліку в КУ «ООМЦПЗ» (довідки від 01.07.2016 та 08.07.2016 року).

Суд критично ставиться до посилань обвинуваченого, щодо відсутності прохань потерпілого повернути телефон та відсутності його погроз вдарити потерпілого в зв`язку з неповагою до останнього. При цьому суд виходить з того, що у потерпілого відсутні будь-які підстави для обмови ОСОБА_7 , пояснення потерпілого, незважаючи не те що він є неповнолітнім, викладені в судовому засіданні послідовно та логічно та збігаються з іншими обставинами, які було встановлено.

Оцінюючи дії ОСОБА_7 при скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України суд приймає до уваги обстановку в який здійснювався злочин, місце скоєння злочину та особу потерпілого (малолітня особа) та вважає, що ОСОБА_7 демонстрував зовні виражену активність, яка впливала на об`єкт злочину та була спрямовані на заволодіння чужим майном та виражалася, в тому числі, у конклюдентних діях (смислові жест, виразні рухи, міміка) та у словесній (вербальній) формі вираження зневаги до потерпілого та прояв наміру його вдарити в зв`язку з цим; відмова у повернені телефону на прохання потерпілого; умовляння потерпілого приховати факт викрадення телефону шляхом повідомлення батькам про його втрату; контроль пересувань потерпілого. Крім того в судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 усвідомлював характер вчинюваних винною особою дій. Вище викладене свідчить про те, що ОСОБА_7 відкрито заволодів майном ОСОБА_6 ..
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України - шахрайство, за кваліфікуючими обставинами - заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно та за ч.2 ст. 186 КК України - грабіж, за кваліфікуючими обставинами - відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшують покарання (ч.2 ст. 190 КК України) щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання (ч.2 ст. 186 КК України) вчинення злочину щодо малолітнього. Суд вважає, що посилання обвинуваченого на необізнаність про вказані обставини не ґрунтуються на матеріалах справи та на фактах, які особисто сприймав суд в судовому засіданні. Так, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 скоїв злочин біля школи та судом при допиті потерпілого встановлено, що його зовнішні ознаки (зріст, статура, інтелектуальні здібності тощо) свідчать про обізнаність обвинуваченого щодо віку потерпілого.

При визначені виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених злочинів згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; особу винного, а саме те, що він раніше три рази судимий за злочини проти власності та скоїв злочини через 20 днів після ухвалення вироку за іншим злочином; його вік - 23 роки та соціальне положення не працює та не одружений; характер, мотиви та обставини вчинених злочинів, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також наявність обставини що пом`якшує та обтяжує покарання та вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.2 ст. 190 та ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі, що виправлення ОСОБА_7 не можливо без відбування покарання та не знаходить підстав для застосування вимог ст. 69 КК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вважає за необхідне об`єкти злочину за провадженням вважати повернутим законним власникам, інші докази знищити.

З урахуванням встановлених обставин скоєння злочинів та призначеного покарання суд вважає за необхідне продовжити щодо ОСОБА_7 запобіжний заход у вигляді тримання під вартою.

При визначені порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання суд виходить із вимог ст. 8, ч.3 ст. 22 Конституції України, ч.2 ст. 5 КК України, ст. 8 КПК України та вважає, що до ОСОБА_7 необхідно застосувати дію ч.5 ст. 72 КК України станом в редакції від 24.12.2015 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 337, 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 та ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 190 КК України - один рік позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 186 КК України - п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України визначити покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання біль суворим п`ять років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня оголошення вироку.

Об`єкти злочину вважати повернутими законним володільцям, диск CD-R знищити..

Зарахувати в порядку ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 24.12.2015 року) у строк покарання ОСОБА_7 строк, протягом якого до нього було застосовано попереднє ув`язнення в межах кримінального провадження, в період з 23.09.2016 року по набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка перебуває під вартою з дня отримання копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам та не пізніше наступного дня надсилається потерпілим, які не були присутні в судовому засіданні під час оголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1