Справа №465/4167/15-к
Провадження1-кс/465/258/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.17 року м.Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову прокурора від 06.02.2017 року про відмову у задоволенні клопотання, суд
встановив:
ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову прокурора від 06.02.2017 року про відмову у задоволенні клопотання.

Свою скаргу скаржник обґрунтовує тим, що слідчим відділенням Франківського ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000181, внесеному до ЄРДР за фактом вчинення посадовими особами 5-ої Львівської державної нотаріальної контори злочинів у сфері службової діяльності при видачі 21.02.2006 року дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, по якому він визнаний потерпілим.

01.02.2017 року, ним було прокурору Львівської місцевої прокуратури № 3, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000181, подано клопотання про повідомлення про підозру, в якому він просив повідомити громадянину ОСОБА_5 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, та здійснити інші пов`язані з цим процесуальні дії.

Листом за № 115/3 від 06.02.2017 року за підписом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 3, який він отримав 16.02.2017 року, його було повідомлено про прийняття рішення про відмову у задоволенні вищезазначеного клопотання та роз`яснено право на подання скарги до суду відповідно до ст.ст. 303-306 КПК України.

Разом з листом йому також направлено копію постанови прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 - ОСОБА_3 про відмову у задоволенні його клопотання про повідомлення про підозру від 06.02.2017 року.

Вважає, що в порушення вимог КПК України прокурор, жодним чином не спростував його доводів про те, що у кримінальному провадженні № 0000181 зібрано достатньо доказів, які дають підстави для оголошення підозри громадянину ОСОБА_5 , а тому постанова необгрунтовна, невмотивована, суперечить чинному законодавству. Просить скаргу задовольнити.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав повністю, дав аналогічні пояснення наведених в скарзі. Просить скаргу задоволити.

Прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу заперечив та зазначив про те, що вимоги заявника є безпідставними, тому просить відмовити в задоволенні його скарги. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення скаржника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав, виходячи з наступного.

Відповідно дост.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Досудове розслідування злочинів здійснюється згідно із загальними правилами такого розслідування, зокрема, положеннями глав 20-24 КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч. 6 ст. 223 КПК України слідча дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника, під час проведення такої слідчої дії присутні особи, що її ініціювали, що мають право ставити питання, висловлювати свої пропозиції, зауваження та заперечення щодо порядку ведення відповідної слідчої дії.

Принципом кримінального процесу є змагальність сторін, яка передбачає рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Судом встановлено, що слідчим Франківським відділом поліції ГУ Національної поліції у Львівській області розслідується кримінальне провадження №0000181 від 18.01.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України

По даному провадженню ОСОБА_4 подано клопотання від 01.02.2017 року в порядку ст.220 КК України про повідомлення про підозру, в якому останній просив повідомити громадянину ОСОБА_5 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, та здійснити інші пов`язані з цим процесуальні дії, яке було прийнято на особистому прийомі у Львівській місцевій прокуратури №3 - від 01.02.2017 року.

Вказане клопотання сторони потерпілого про виконання процесуальних дій прокурором розглянуто, винесено постанову про відмову у задоволенні його клопотання про повідомлення про підозру від 06.02.2017 року, та скаржнику на нього надано відповідь від 06.02.2017 року №115(3) за підписом заступника керівника прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 ..

Відповідно до ч.3 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до п.11 ч.2 ст. 36 КПК України, прокурор уповноважений повідомляти особі про підозру.

Пунктом 3 частини 1 стаття 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як слідує з оскаржуваної постанови, прокурор мотивує свою відмову в задоволенні клопотання тим, що на даний час в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000181 ним не здобуто об`єктивних даних та доказів, які б відповідно до вимог ст.ст. 276 КПК України, давали достатні підстави для повідомлення громадянину ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто в даному випадку прокурор, не встановивши наявності достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення не зобов`язаний повідомляти останнім про підозру.

Даючи системний аналіз вищевказаним нормам КПК України, приходжу до висновку, що прокурор в своїй діяльності є самостійною процесуальною особою, який приймає процесуальні рішення, передбачені ст.36 КПК України, а тому вирішення питання щодо зобов`язання прокурора оголосити особі про підозру не відноситься до компетенції слідчого судді, суперечить загальним засадам кримінального судочинства та порушує вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін.

Також, підсумовуючи вищевикладене приходжу до висновку, що зобов`язання судом прокурора виконати процесуальні дії, які просить здійснити потерпілий ОСОБА_4 , фактично зумовить собою підміну судом повноважень органу досудового розслідування, зокрема сторони обвинувачення, що в свою чергу суперечить загальним засадам КПК України.

Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З наведених вище норм вбачається, що слідчий і прокурор повинні приймати рішення про оголошення підозри будь-якій особі керуючись внутрішнім переконанням та власною оцінкою наявних доказів, а не клопотаннями потерпілого або інших учасників кримінального провадження.

Крім цього, слідчий суддя у розумінні ст.ст.303-307 КПК України не наділений повноваженнями робити оцінку наявності, або відсутності достатніх доказів для оголошення підозри особі у скоєнні конкретного злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Отже, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування прокурором норм матеріального та процесуального права при винесенні постанови від 06.02.2017р. про відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 , вважаю, що прокурор ОСОБА_3 діяв в межах повноважень передбачених КПК України, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 220, 303, 306, 307, 309, 372, 376 КПК України, -

ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 від 06.02.2017 року про відмову у задоволенні клопотання - відмовити
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1