Справа № 640/3421/17
н/п 1-кс/640/2437/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
встановив:
Представник власника майна у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Прокурор та слідчий у судовому засіданні проти задоволення клопотання в частині скасування арешту документів, комп`ютерної техніки, електронних носіїв інформації, засобів зв`язку не заперечували, посилаючись на їх дослідження та виготовлення копій. В частині скасування арешту грошових коштів заперечували, посилаючись на їх відповідність критеріям, визначеним ст. 98, п.1 ч.2 ст. 170 КПК України за необхідності подальшої перевірки шляху набуття вказаних коштів.
Слідчий суддя, вислухавши доводи представника власника майна, міркування прокурора та слідчого, доходить наступного:
01.03.2017р. на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_38 від 24.02.2017р. проведений обшук нежитлових приміщень №№ 3, АДРЕСА_1 , 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 буд. АДРЕСА_2 (а.с.56-59, 60-66).
02.03.2017р. на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_38 від 24.02.2017р. проведений обшук нежитлових приміщень №№ 416, 417, 418 буд. АДРЕСА_1 (а.с.29-31, а.с.32-55).
16.03.2016р. ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 на майно, вилучене при обшуках накладений арешт (а.с. 6-8, 76-83).
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Крім того, згідно п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Оскільки документи, комп`ютерна техніка, електронні носії інформації, засоби зв`язку, за поясненнями слідчого та прокурора, наданими у судовому засіданні, досліджені з виготовленням копій в достатньому обсязі, з врахуванням такої позиції сторони обвинувачення слідчий суддя вважає, що арешт вказаних речей та документів втратив свою актуальність.
Окрім того, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі Агосі проти Об`єднаного Королівства). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину… Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, знищення, використання, перетворення, пресування та відчуження. З метою забезпечення схоронності речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Однак, доказів відповідності вилучених грошей критеріям ст.98, п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, якими мають бути ідентифікація, помітка грошових купюр - слідчим не надано.
Також, акту фахівця, обов`язкового при реєстрації в ЄРДР кримінального правопорушення за ст.212 КК України, згідно Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДФС України N22 від 31.07.2014р., як і доказів повідомлення підозри у кримінальному провадженні - слідчим не надано.
Таким чином, відповідність вилучених речей та грошових коштів критеріям п.1, п.2, п.3, п.4 ч.2 ст.170 КПК України орган досудового розслідування не довів, а тому такий ступінь обмеження прав власника невиправданий.
За не коректного визначення представником власника переліку арештованого майна не відповідного вказаному в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2017р., слідчий суддя визначає найменування арештованого майна згідно вищевказаного процесуального документу.
Керуючись ст.ст. 170, 174, 175, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
ухвалив:
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя: