Справа № 152/149/17
04 липня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 15.07.2016 року приблизно о 6 годині 20 хв. на грунті особистих неприязних стосунків за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 розпочав сварку з сусідом ОСОБА_7 , під час якої схопив у руку металевий рівень довжиною біля 1,5 м, яким проводив будівельні роботи та наніс один удар в область голови ОСОБА_7 , який, в свою чергу, встиг підставити ліву руку та відбити удар металевим рівнем, при цьому отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки в нижній третині, синців і крововиливів в області лівого передпліччя, які, згідно висновку експерта № 209 від 20.09.2016 року, не являються небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечним для життя явищем та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня), належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Далі ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 ще один удар по голові, якого він не встиг відбити, так як тримався за руку, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепа (тім`яної, лобної кістки зліва); забій головного мозку легкого ступеню, які згідно висновку експерта №209 від 20.09.2016 року належать до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя під час заподіяння.
30.01.2017 року в провадження Шаргородського районного суду надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Розгляд справи по суті не розпочатий через неявки в підготовче судове засідання та в судові засідання обвинуваченого ОСОБА_3 .
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, присутній за місцем проживання в АДРЕСА_1 , але умисно не з`являється до Шаргородського районного суду у судові засідання, злісно ухиляється від виконання судових приводів, що свідчить про незабезпечення виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків обвинуваченого, а також існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, що підтверджується приводом, обшуком а також розшуком ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування, а також судовим приводом на стадії судового розгляду. Крім того, є підстави вважати, що ОСОБА_3 не забезпечується виконання покладених на нього процесуальних обов`язків обвинуваченого та існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні, так як свідком ОСОБА_8 27.06.2017 була написана заява до Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про те, що ОСОБА_3 погрожує фізичною розправою їй, потерпілому ОСОБА_7 та свідку ОСОБА_9 , за результатом розгляду якої на ОСОБА_3 29.06.2017 року був складений адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП.
На думку прокурора, з огляду на особу ОСОБА_3 , конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та поведінку обвинуваченого, який, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні та переховуватися від суду, запобігти вище вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.
Представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора ОСОБА_4 .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає його необґрунтованим, просить застосувати до ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, хворіє.
Обвинувачений ОСОБА_3 відмовився висловлювати свою думку щодо заявленого прокурором ОСОБА_4 клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд, заслухавши прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За приписами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, в тому числі, запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка.
Частиною 2 статті 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи, навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, та інші, встановлені в ч.1 ст.178 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України (ч.1 ст.183 КПК України).
Під час розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу суд перевірив, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1 ст.194 КПК України).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.07.2016 року до ЄРДР внесено матеріали про виявлення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
24.11.2016 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначення поняття "обгрунтована підозра" у вчиненні особою кримінального правопорушення сформульовано у правових позиціях ЄСПЛ. Зокрема, у рішенні у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04. 2011 року ЄСПЛ зазначив, що термін "обгрунтована підозра" означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Підозра вважається обґрунтованою лише у випадку, коли вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із вчиненим кримінальним правопорушенням. Це означає, що у слідчого мають бути докази, які вказують на причетність особи до вчинення кримінального правопорушення.
Підозра у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення обґрунтована органом досудового слідства, зокрема, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування: заявою потерпілого ОСОБА_7 та його показаннями, протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , протоколом проведення слідчого експерименту, постановою про визнання речовим доказом знаряддя злочину.
Викладені обставини дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.121 КК України, є вірогідною і достатньою для застосування щодо нього обмежувальних заходів, оскільки вказані вище докази з достатньою вірогідністю свідчать про причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а питання про оцінку вищенаведених доказів з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення не вирішується при розгляді даного клопотання.
Суд у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_3 будь чого очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме тих, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду і незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, суд встановив, що доводи є обґрунтованими, підтверджуються поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 , який умисно не з`являється до Шаргородського районного суду у судові засідання, хоча належним чином був повідомлений про місце і час проведення підготовчого судового засідання та судових засідань, про що свідчать розписки про вручення йому судових повісток (а.с.45,57,89,91,101), про причини неявки суд не повідомляв, заяв про відкладення судових засідань від нього до суду не надходило, у зв`язку з чим судом двічі до ОСОБА_3 застосовувався привід через органи поліції (а.с.53,83). Вказана поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про невиконання ним обов`язків обвинуваченого, передбачених ч.7 ст.42 КПК України. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 незаконно впливає на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, що підтверджується їхніми заявами до правоохоронних органів, копією постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.06.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП за результатами розгляду адміністративного протоколу, складеного за фактом погрози ОСОБА_3 фізичною розправою ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Відтак, під час судового розгляду клопотання прокурором ОСОБА_4 доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
За вказаних обставин суд вважає, що тільки тримання ОСОБА_3 під вартою зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти спробам будь яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Підстав вважати, що більш м`які запобіжні заходи можуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України судом не встановлено, з огляду на те, що на стадії досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_3 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який він порушив не з`являючись на виклик суду.
При цьому, суд також враховує суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011 року, і вважає виправданим застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст.178 КПК України, суд враховує також вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його майновий і сімейний стан, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, спосіб вчинення кримінального правопорушення. При цьому відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, яка викладена у рішенні від 08.07.2003 року (справа про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу), тяжкість вчиненого правопорушення судом враховується поряд з іншими обставинами.
За правилами ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини 5 ст.182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати.
Разом з тим, за приписами ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177,178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
У даному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства, в результаті якого потерпілому були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження, тому суд вважає за необхідне не визначати розмір застави для обвинуваченого ОСОБА_3 .
Керуючись ст. ст.176, 177, 178, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 202, 203, 205, 309, 331,395 КПК України, суд,
Клопотання прокурора ОСОБА_4 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Шаргородського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, не працюючого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Взяти обвинуваченого ОСОБА_3 під варту із зали суду.
Строк дії даної ухвали визначити в межах шістдесяти днів, тобто до 14 години 30 хвилин 01 вересня 2017 року
Строк тримання під вартою ОСОБА_3 вираховувати з 14 години 30 хвилин 04 липня 2017 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 284, 288, п.2 ч.2 ст.314, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.

Виконання ухвали в частині взяття під варту ОСОБА_3 покласти на Шаргородський ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 негайно після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_10