Справа № 644/3592/17
У Х В А Л А
іменем України
14 липня 2017 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» - ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в режимі відео конференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и в:
До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування клопотання засуджений зазначає, що він відбуває покарання призначене вироком Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2016 року, відповідно до якого його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України призначено покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з 16.11.2015 року. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.05.2016 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Вирок набрав законної сили 30.05.2016 року. Таким чином, засуджений вважає, що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. На підставі викладеного, засуджений вважає, що існують підстави для звільнення передбачені ст. 81 КК України так як він відбув більше 3/4 частин строку призначеного за вироком покарання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання та доводи наведені в його обґрунтування підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.

Представник державної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» - ОСОБА_4 проти задоволення клопотання засудженого заперечував.

Суд, перевіривши матеріали особової справи засудженого, вислухавши думку прокурора, засудженого, представника адміністрації колонії приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2016 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання не відбутої частини покарання призначеного за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2013 року, остаточно призначено покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з 16.11.2015 року. Вироком суду ОСОБА_5 зараховано до покарання строк тримання під вартою з 16.11.2015 року до оголошення вироку суду на підставі ч. 5 ст. 72 КК України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.05.2016 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2016 року залишено без змін та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 16.11.2015 року по 30.05.2016 року включно із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі. Відповідно до розпорядження Московського районного суду м. Харкова про виконання вироку, який набрав законної сили, вирок від 11.02.2016 року набрав законної сили 30.05.2016 року.

Кінець строку відбування покарання 02.12.2017 року. На час розгляду клопотання засуджений відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.

Згідно ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому вирішальним фактором при прийнятті судом рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України, є не відбуття певної частини строку покарання засудженим, а саме те, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

Згідно наданої ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43) особової справи, ОСОБА_5 вбачається, що засуджений раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів. Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.07.2015 року звільнявся від відбування покарання умовно-достроково на строк 1 рік 3 місяці 18 днів, та вчинив новий злочин в період умовно-дострокового строку, а отже на шлях виправлення після звільнення не став.

Станом на час розгляду справи засуджений характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно з п.17 вказаної Постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому суд зазначає, що відсутність заохочень та стягнень у засудженого на час звернення до суду з клопотанням не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, цей факт лише підтверджує обставину звичайного додержання засудженим режиму відбування покарання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що протоколом № 16 засідання комісії Харківської виправної колонії (№ 43) від 19.04.2017 року, відмовлено в направленні матеріалі до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення.

Доводи засудженого про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими, оскільки з урахуванням перевірених матеріалів справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження для відома.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1