АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/781/16-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1350/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги захисника обвинуваченого,адвоката ОСОБА_8 , цивільного відповідача ОСОБА_10 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 20.03.2017 року, стосовно ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 20 березня 2017 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, громадянин України, з неповною вищою освітою, неодружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з призначенням йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком 1 рік з покладанням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» витрати на лікування потерпілого у сумі 7365 (сім тисяч триста шістдесят п`ять) грн. 25 коп.
Позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
В частині стягнення моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати за надання правової допомоги у сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням товарознавчих експертиз, у сумі 3256 (три тисячі двісті п`ятдесят шість) грн. 14 коп.
Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 11 жовтня 2014 року близько 11-00 годині керував технічно справним автомобілем Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без навантаження, на якому рухався по другорядній дорозі, тобто по вул. Матросова, смт. Малинівки, Чугуївського району, Харківської області, зі сторони центру смт. Малинівки, в напрямку головної автодороги Чугуїв-Мілове в районі вул. Б. Хмельницького, зі швидкістю близько 7-10 км/год. Проїжджаючи по вул. Матросова, смт. Малинівки. Чугуївського району, Харківської області, ОСОБА_7 не впевнився у безпечному виїзді на головну дорогу, чим відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 105/16 від 24.02.2016р. порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно якого: «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» та порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», згідно якого: «водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі», в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Мазда-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , внаслідок чого той отримав, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 58-4/15 від 18.03.2015р., тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді множинних переломів ребер, пошкодження меніска колінного суглоба з гемартрозом, що потягло тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» водієм ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 105/16 від 24.02.2016 р., перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.
Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Не погодившись з рішенням районного суду захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 та цивільний відповідач ОСОБА_10 подали на нього апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 20.03.2017 року змінити в частині призначеного покарання, а саме призначити покарання у вигляді штрафу та не позбавляти права керувати транспортними засобами, та в частині заявленого цивільного позову шляхом відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог вказує на те, що при ухвалені вироку судом було враховано сприяння ОСОБА_7 досудовому слідству, щире каяття у вчиненому. Але не прийнято до уваги відшкодування потерпілому витрат на лікування та відновлення здоров`я в сумі 24 000 гривень, не дивлячись на те, що цивільно-правова відповідальність застрахована, факт відшкодування був підтверджений потерпілим під час судового засідання.

Крім того вказує, що призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами позбавляє його можливості для заробляння коштів та сплати витрат на проведення експертиз та лікування потерпілого.

Цивільний відповідач ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 20.03.2017 року змінити в частині заявленого цивільного позову шляхом відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що позивач є неналежним , оскільки власником автомобіля є ОСОБА_11 , але до суду не надано жодного документу, який би уповноважував позивача представляти ОСОБА_11 в судових установах та отримувати компенсацію за спричинену власнику автомобіля шкоду. Крім того вказує, що під час досудового слідства було проведено автотоварознавчу експертизу та складено відповідний висновок згідно якого , вартість матеріальної шкода спричиненої автомобілю складає 30 578,33 грн., але суд прийняв до уваги нічим не підтверджені розрахунки позивача, які складають 63 483 грн.

Посилається і на те, що він, ОСОБА_10 , є неналежним відповідачем, оскільки шкода автомобілю потерпілого було заподіяно ОСОБА_7 , який є належним відповідачем, але позивач з невідомих причин вказує відповідачем ОСОБА_10 .

Заслухавши суддю доповідача; пояснення адвоката ОСОБА_12 , який підтримав свою апеляційну скаргу; пояснення обвинуваченого, який підтримав скаргу захисника ; пояснення прокурора, який вважав, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню;пояснення потерпілого , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає , що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, винності ОСОБА_13 у його вчинення, правильність кваліфікації його дій в апеляційних скаргах не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ,суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані щодо особи обвинуваченого, а саме те , що останній раніше не притягався до кримінальної відповідальності , на обліку у нарколога та психіатра не перебуває,за місцем мешкання характеризується задовільно та думку потерпілого щодо відсутності підстав для суворого покарання обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України суд визнав визнання обвинуваченим своєї провини та щире каяття. Обставин , що обтяжують покарання судом встановлено не було.

За таких обставин , враховуючи, що злочин обвинуваченим було вчинено з необережності ; саме порушення Правил дорожнього руху не було грубим та зухвалим; обвинувачений є студентом ; можливість керування автомобілем дає йому можливість заробити гроші , які стягнуто за вироком , колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним інших злочинів можливо без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Окрім того , колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на порушення вимог ст.75, 77 КК України при звільненні ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.

Резолютивна части на сформульована таким чином, що суд звільнив ОСОБА_7 від відбування як основного так і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Але відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише до покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Ст.77 КК України регулює застосування додаткових покарань у разі звільнення від відбування основного покарання з випробуванням. Оскільки виправлення такої помилки суду першої інстанції можливо лише шляхом ухвалення апеляційним судом свого вироку , але процесуальних підстав та апеляційних вимог для цього нема, колегія суддів також вважає можливим виправити помилку суду шляхом зміни вироку в частині застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання.
Відповідно до положень ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставами для скасування або зміни вироку судом апеляційної інстанції.
Згідно вимог ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Таким чином апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково і виключити з вироку вказівку на застосування до ОСОБА_7 , додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Апеляційні вимоги захисника ОСОБА_8 щодо скасування вироку в частині цивільного позову до ОСОБА_14 і відмови в ньому ніяким чином не обґрунтовані , тому задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ОСОБА_10 про те, що потерпілий ОСОБА_9 не є належним цивільним позивачем, оскільки автомобіль «Мазда» який було пошкоджено в ДТП належить гр. ОСОБА_11 , є необґрунтованими. При цьому колегія суддів враховує надану потерпілим ОСОБА_9 довіреність від гр. ОСОБА_11 на керування та розпорядження вказаним автомобілем від 07.11.2007 р. з усіма правами законного володільця .
Заперечення з боку захисника щодо врахування цього документа , оскільки він не досліджувався в суді першої інстанції , колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України , шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тому доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ОСОБА_10 стосовно того, що суд безпідставно тягнув з нього матеріальну шкоду спричинену пошкодженням автомобіля потерпілого є безпідставними.
Стосовно визначення судом суми відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля Мазда з цивільного відповідача ОСОБА_15 на користь ОСОБА_9 , як вбачається з вироку суд першої інстанції виходив з того, що:
відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи пошкоджений автомобіль Мазда не підлягає відновленню, а тому величина збитку складає ринкову вартість аналогічного автомобіля на час ДТП- 30578,33 грн.;
з часу ДТП пройшло 2 роки , особа винна у ДТП не відновила автомобіль;
відновлення автомобіля буде проводитись власником відповідно до цін на теперішній час, що підтверджується висновком експерта і складає 63480 грн.
Відповідно до вимог ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з вимогами ст.374 КПК України в мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;
Відповідно до вимог ст.242 КПК України, для визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням проведення експертизи є обов`язковим.
Як вбачається з висновку експертизи № 2339 від 08.09.2015р. (а.с.47-51 т.2) розмір шкоди спричиненого володільцю автомобіля Мазда складає 30578, 33 грн.(розмір ринкової вартості автомобіля на час ДТП) інших даних експертиза не містить.
Розмір шкоди 63483,38грн. в позові потерпілий визначив на свій розсуд , з врахуванням курсу гривні та долару США на момент розгляду кримінального провадження.
Суд експертизу щодо розміру відшкодування шкоди спричиненого потерпілому (розміру ринкової вартості автомобіля) на час вирішення позову, не призначав , але погодився з розміром шкоди вказаної потерпілим в позові , не навівши ні процесуальних ні матеріальних правових підстав в обґрунтування визначення розміру суми відшкодування.
Таким чином при розгляді цивільного позову потерпілого про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_10 були порушені вимог ст.ст. 129,242,374 КПК України. Зазначені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Істотні порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Таким чином апеляційну скаргу цивільного відповідача слід задовольнити частково , в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , про стягнення матеріальної шкоди вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд позову в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та цивільного відповідача ОСОБА_15 задовольнити частково.
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 20 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити .
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку суду вказівку на застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами .
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами , зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , зазначених у вироку.
В частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 63480 грн. вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді-