Справа № 755/5261/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" серпня 2017 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002307, від 21 лютого 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.05.2005 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.357 КК України, із застосуванням ст.ст.70,71 КК України на 5 років позбавлення волі, по постанові Ірпінського міського суду Київської області від 22.07.2009 року умовно-достроково звільнений з невідбутим строком покарання 6 місяців 22 дні; 11.02.2010 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, по постанові Коростенського районного суду Житомирської області від 09.04.2013 року умовно-достроково звільнений з невідбутим строком покарання 1 рік 17 днів; 02.04.2014 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 2 місяці позбавлення волі, по постанові Ірпінського міського суду Київської області від 21.10.2015 року умовно-достроково звільнений з невідбутим строком покарання 5 місяців 13 днів,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 21.02.2017 року приблизно о 00 годин 30 хвилин, знаходився поруч з будинком АДРЕСА_2 , де помітив вікно, яке веде до квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 в цей момент у нього виник злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до житла.

Реалізуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 підійшов до вікна, що веде до квартири АДРЕСА_4 та використовуючи заздалегідь підготовлену для вчинення злочину металеву фомку, зробив віджим вікна, завдяки чому потрапив до квартири, тим самим став незаконно перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_5 .

В подальшому дії ОСОБА_4 були помічені сусідкою ОСОБА_6 , яка зателефонувала власнику квартири ОСОБА_5 , в ході їхньої розмови було з`ясовано, що в квартирі АДРЕСА_4 , перебуває стороння особа та прийнято рішення викликати наряд поліції. В подальшому ОСОБА_4 було затримано працівниками поліції на місці вчинення злочину.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо його особи.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне проникнення до житла, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.162 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працює, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога не перебуває, у лікаря-психіатра не перебуває.

Пом`якшуючими покарання обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає рецедив злочинів.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Суд не знаходить підстав для застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

При цьому, суд також враховує, що обвинувачений, відповідно до довідки головного лікаря Київської міської клінічної лікарні №3 ОСОБА_7 , страждає на негоспітальну двобічну полісегментальну деструктивну пневмонію, ДН І, дисемінований туберкульоз легень, кровохаркання, лівобічний гідроторакс, хронічний вірусний гепатит В.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався і підстави його визначення на даному етапі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня виконання вироку.

Речові докази у кримінальному проваджені металева фомка, яка постановою від 24 лютого 2017 року визнана речовими доказами та передана до камери схову Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м.Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: