Ухвала
іменем україни

07 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003909, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Підгать Мостиського району
Львівської області, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за касаційними скаргами засудженого та захисника ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діянні його підзахисного складу злочину. Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновки суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, ґрунтуються на припущеннях, а матеріали провадження не містять достатніх доказів винуватості його підзахисного у інкримінованому злочині. Також захисник зазначає про те, що ОСОБА_5 діяв у стані необхідної оборони.
У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження закрити, посилаючись на те, що він діяв у стані необхідної оборони.
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 березня 2013 року приблизно о 19.30 год., знаходячись біля входу в приміщення відділення № 69 «Приват-Банку» за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 1, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_8 , під час раптово виниклого конфлікту, умисно наніс останньому два удари ножем в область серця та живота, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання поданих ними скарг, пояснення прокурора, який заперечив проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушують питання засуджений та захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджений вчинив умисне вбивство, підтверджується показаннями свідків, даними, що містяться у протоколах огляду місця події, слідчого експерименту та висновках експертиз. Сам засуджений у судовому засіданні під час касаційного перегляду підтвердив, що заподіяв потерпілому ножових поранень, при цьому використав ніж, який впустив потерпілий.

На думку колегії суддів,висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх належність й допустимість.

З огляду на викладене, не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про перебування ОСОБА_5 в момент інкримінованих дій у стані необхідної оборони, оскільки під час судового розгляду не було встановлено передбаченої ст. 36 КК України наявності такого суспільно небезпечного посягання в діях ОСОБА_8 , яке вимагало заподіяння останньому смерті.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, а також дані про його особу, тобто суд дотримався вимог статей 65-67 КК України.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3