У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року, визнано винуватою та засуджено

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Городище Черкаської області, проживаючу за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції від 18 квітня 2013 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані зі здійсненням примусового виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб) строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених відповідними пунктами ст. 76 КК України.

Вирішені питання розподілу судових витрат та доля речових доказів.

За обставин, детально наведених у судовому рішенні, ОСОБА_4 визнано винуватою в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища.

У касаційній скарзі прокурор посилається на незаконність вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 , порушує питання про їх скасування судом касаційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженої внаслідок м`якості, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання. Вказує на те, що суд неповною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини провадження, а також дані про особу ОСОБА_4 . Також прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного засудженій покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про її особу внаслідок м`якості. Посилається на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненому злочині, кваліфікація дій останньої за ч. 2 ст. 368 КК України.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчиненого злочину, дані про її особу, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставини.

Зокрема, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_4 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках не перебувала, характеризувалася позитивно за місцем роботи та проживання.

Пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав наявність на утриманні ОСОБА_4 неповнолітньої дитини. Обтяжуючих покарання обставин встановлено не було.

Зваживши на вищевказане, суд першої інстанції вирішив за можливе призначити ОСОБА_4 основне покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що всі вказані вище обставини у сукупності, а також конкретні обставини вчиненого злочину, свідчать про можливість виправлення засудженої без ізоляції від суспільства в умовах контролю за поведінкою ОСОБА_4 , звільненої від відбування основного покарання, що було належно враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про відповідність призначеного місцевим судом покарання ОСОБА_4 тяжкості вчиненого нею злочину та даним про її особу.

Апеляційним судом правильно визначено, що призначене засудженій покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів. При цьому у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, які б ставили під сумнів відповідність призначеного засудженій покарання тяжкості вчиненого нею злочину та даним про її особу внаслідок м`якості, а також правильність висновків апеляційного суду в цій частині.

При цьому з ухвали убачається, що судом належним чином перевірено і спростовано доводи прокурора, викладені в апеляції, про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого нею злочину та даним про її особу внаслідок м`якості. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить обґрунтовані мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали про залишення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 без змін, а апеляційної скарги прокурора без задоволення.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відсутність переконливих доводів щодо необхідності скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_4 з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3