Справа № 428/7602/16-к
Провадження № 11-сс/782/279/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7

на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_8 від 16 грудня 2016 року, якою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Булгаківка Кремінського району Луганської області, громадянину України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженому, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючому, раніше не судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до клопотання, 15.12.2016 року, близько 06 години 40 хвидин, у світлий час доби, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-21013 р/н НОМЕР_1 , рухався по вул.Іванова м.Рубіжне Луганської області, в напрямку від вул.Інтернаціональна до вул.Б.Хмельницького, в правій смузі для руху.
В цей час пішохід ОСОБА_10 , з тачанкою в руках, рухалась по правому краю проїзної частини вул.Іванова м.Рубіжне, в попутному напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 .
Водій ОСОБА_9 , проявивши безпечність і неуважність, проігнорувавши дорожню ситуацію, що розвивається, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода особу похилого віку, що рухається по проїзній частині в попутному йому напрямку, вчасно не прийняв заходи до зменшення швидкості свого руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 передньою правою частиною автомобіля.
Внаслідок наїзду ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження, від яких остання померла на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Смерть ОСОБА_10 наступила від відкритого перелому кісток основи черепа з субарахноїдальним крововиливом 15.12.2016 року.
16.12.2016 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що наявна обґрунтована підозра ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а тому з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, останньому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обрати менш м`який запобіжний захід не є можливим, у зв`язку із наявністю ризиків, які на даний час свідчать про те, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він не працює, соціальні зв`язки не перешкоджають йому переховуватись, оскільки він не одружений, діти з ним не мешкають.
Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, є тяжким злочином, за його скоєння передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з цим, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи захисту, щодо неможливості тримання ОСОБА_11 в умовах слідчого ізолятора, не підтверджені наданими медичними документами.
Кримінальне правопорушення спричинило за собою смерть потерпілого, а тому відсутні підстави для застосування до підозрюваного застави відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 16.12.2016 року та ухвалити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів про що зазначено у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України».
Відповідно до п.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
Слідчий суддя був зобов`язаний провести аналіз всіх ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ, яка відповідно до ч.5 ст.9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України та оцінити в сукупності всі обставини, вказані в ст.178 КПК України.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.
ОСОБА_9 визнав, що керував автомобілем та скоїв зіткнення з ОСОБА_10 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, потребує лікування в умовах стаціонару, постійно проживає з дитиною та колишньою дружиною за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, слідчий суддя не звернув на вищезазначене уваги.
Судом не взято до уваги, що ОСОБА_9 частково визнає вину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох малолітніх дітей віком 4 та 9 років, скоєний злочин не є умисним, за станом здоров`я повинен проходити стаціонарне лікування.
Вважає, що жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному ОСОБА_9 не має сенсу переховуватись від суда та органів слідства. Підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.
В ухвалі слідчого судді не зазначено, чим підтверджені ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення підозрюваним дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування, але в жодному випадку не припущення слідчого.
До клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.
З урахуванням викладеного, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Вважає жодним чином не обґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.
Натомість, оскільки протягом розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, а не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, вважає наявними всі підстави для застосування, у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Слідчим були допитані всі очевидці події, які були попереджені про кримінальну відповідальність, а тому ОСОБА_9 не може ніяк перешкоджати кримінальному провадженню, робити тиск на свідків.
Крім того, слідчим суддею покази свідків не повинні були братись до уваги, так як у суді свідки не були допитані.
Враховуючи, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей, за станом здоров`я не може утримуватись в умовах ІВС та СІЗО, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, вважає утримання підозрюваного під вартою незаконним, а затримання не обґрунтованим, жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України, не доведеним.
Між тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав ухвалу законною і обґрунтованою та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження і доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

В клопотанні слідчого вказані наступні ризики: переховуватися від органів досудового рослідування або суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, в ухвалі слідчий суддя зазначив, що в судовому засіданні підтверджені ризики переховуватися від органів досудового рослідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч.3 ст.115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

В порушення вищезазначених правових норм, слідчий суддя безпідставно зазначив в резолютивній частині ухвали: «строк тримання під вартою обчислювати з моменту його затримання 16.38 год. 15.12.2016 року, визначити строк дії ухвали до 16.38 год. 12.02.2017 року».

Таким чином, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неправильно застосував норми кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно скасувати та постановити нову ухвалу.

На вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення вказують наступні докази:

витяг з кримінального провадження № 0000199 від 15.12.2016 року з якого слідує, що в ЄРДР внесені відомості про вчинення ОСОБА_9 15.12.2016 року у стані алкогольного сп`яніння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відносно пішохода ОСОБА_10 (а.с. 1);

протоколи огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.12.2016 року (а.с. 2-6; 7);
протокол допиту свідка ОСОБА_13 (а.с. 9-10);
протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 (а.с. 11-12);
протоколом допиту свідка ОСОБА_15 (а.с. 14-15);
висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №43 від 15.12.2016 року, з якого слідує, що ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня (а.с. 13);
довідкою Рубіжанського відділення бюро судово-медичних експертиз Луганської обласної ради №22 від 16.12.2016 року, згідно якої смерть ОСОБА_10 наступила в результаті відкритого перелому кісток основи черепа з субарахноїдальним крововиливом (а.с. 22).
Колегія суддів вважає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.194 КПК України, надані слідчим докази свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

В діях підозрюваного ОСОБА_9 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

На наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином свідчать тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, покази свідка ОСОБА_15 , з яких слідує, що ОСОБА_9 разом зі своїм адвокатом та його помічником просили його сказати, що це він був за кермом автомобіля та скоїв наїзд на пішохода, таким чином підозрюваний хотів уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Як слідує зі змісту ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При застосуванні запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_9 , колегія суддів враховує вимоги ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, в якому підозрюється; що він не зайнятий суспільно корисною працею; не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, і вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а менш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Долучені захисником ОСОБА_7 до апеляційної скарги медичні документи не підтверджують неможливість тримання підозрюваного ОСОБА_9 в умовах слідчого ізолятора, а тому доводи захисту в цій частині є не обґрунтованими.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших данних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати.

З урахуванням наявності обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, ризиків, передбаченого п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України та тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.286 КК України, фактичних обставин зазначеного кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, колегія суддів вважає за необхідне для забезпечення виконання ОСОБА_9 процесуальних обов`язків застосувати до нього заставу, визначивши її розмір у сумі 50 розмірів мінімальної заробітної плати, що складає 68 900 гривень.

Керуючись ст.ст.177-178, 183, 194, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Скасувати ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_8 від 16 грудня 2016 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_16 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, визначивши розмір застави у 68 900 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот) гривень, яку необхідно внести в грошовій одиниці України на рахунок 0837, МФО 820172 в ДКС України, 4.

У разі внесення застави, уповноваженій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_9 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора або суд.

З моменту звільнення ОСОБА_9 з-під варти у зв`язку з внесенням застави, він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_9 строком на 2 місяці передбачені ст.194 КПК України обов`язки:

1) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ч.8 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить обов`язки зазначені в цій ухвалі, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк тримання під вартою обчислювати з 15 грудня 2016 року.

Строк дії ухвали по 12 лютого 2017 року включно.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 задовольнити частково.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді: