Справа № 375/1184/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/671/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 12.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
12 червня 2017 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Речові докази: автомобіль «VOLKSWAGEN POLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 залишено на території тимчасового зберігання транспортних засобів Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області до вирішення питання відшкодування потерпілим шкоди, завданої злочином; оптичний диск Maximus CD-R 700 Mb 80 min з відеозаписом слідчого експерименту від 09.10.2015 року залишено при матеріалах кримінального провадження №0000269.

Цим же вироком вирішено питання щодо цивільних позовів та судових витрат.

Апеляційним судом Київської області вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано, постановлено в цій частині новий вирок, яким призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Згідно вироку, 19 вересня 2015 року близько 17 години ОСОБА_8 , в порушення вимог п.2.1 (а), п.2.9(а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки VOLKSWAGEN POLO, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі в населеному пункті в с. Бушево Рокитнянського району Київської області по вул. Центральна (Леніна) в напрямку центру села зі швидкістю 40 км/год.

Рухаючись автодорогою по вул. Леніна в с. Бушево Рокитнянського району Київської області, що має по одній смузі для руху транспортних засобів в кожному напрямку, в порушення вимог ПДР України, а саме: п.1.3, п.1.5, п.2.3. (б), п.12.3. ПДР України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав правими колесами автомобіля на тротуарну доріжку, відносно напрямку свого руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка в цей час рухалася попереду в попутному напрямку по краю автодороги біля будинку № 9 по вул. Центральна (Леніна).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 померла на місці пригоди. Згідно з висновком експерта № 165 від 30.10.2015, смерть ОСОБА_9 настала в наслідок множинних переломів кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів. Травма, що призвела до смерті ОСОБА_9 могла утворитися в результаті ДТП, при наїзді легкового автомобіля на пішохода, в момент наїзду потерпіла знаходилася в вертикальному чи близькому до нього положенні. Смерть потерпілої наступила 19.09.2015 р. близько 17 години.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Не погодившись з вироком суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення питання про долю речового доказу автомобіля марки Volkswagen Polo, синього кольору , державний номерний знак НОМЕР_1 , просить автомобіль, який належить йому на праві власності , повернути власнику.

Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що під час досудового слідства слідчий говорив, що автомобіль йому повернуть тільки після набрання вироком законної сили. 27.04.2017 року був здивований, коли дізнався, що автомобіль йому не повернуть, оскільки в вироку не правильно вирішена доля речових доказів. Суд вирішив цивільний позов з одночасним покладенням на нього, власника автомобіля, який не був заявлений позивачами у якості співвідповідача у цивільному позову, фактично солідарну із засудженим майнову відповідальність перед цивільними позивачами. У той же час ОСОБА_7 також має право подати позов до ОСОБА_8 про відшкодування заподіяної шкоди. Його право володіння, користування і розпорядження автомобілем не повинно перебувати в залежності від відшкодування засудженим моральної шкоди потерпілим. Зазначає, що вироки суду першої інстанції та апеляційної інстанції він не отримував, оскільки був допитаний лише в якості свідка під час досудового розслідування, не приймав участь в судових засіданнях, а тому пропустив строк на подачу апеляційної скарги, який просить поновити.

Засуджений ОСОБА_8 подав письмові пояснення, в яких зазначає, що ОСОБА_7 не міг передбачити наслідки, що настали від його, ОСОБА_8 , дій. Вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки автомобілем він скористався без дозволу володільця і повинен сам нести відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Строк на апеляційне оскарження ОСОБА_7 поновлено ухвалою суду від 19 травня 2017 року.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 та кваліфікація його дій у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та фактичні обставини, наведені у вироку учасниками судового процесу не оспорюється, були предметом розгляду в апеляційній інстанції, а тому в даному судовому засіданні відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Із п.1 ч.9 ст.100 КПК України вбачається, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

У відповідності до абз. 9 п.2 ч.4 ст.375 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, речовий доказ - автомобіль «VOLKSWAGEN POLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 залишено на території тимчасового зберігання транспортних засобів Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області до вирішення питання відшкодування потерпілим шкоди, завданої злочином.

Як видно з матеріалів кримінального провадження постановою від 21 квітня 2016 року автомобіль «VOLKSWAGEN POLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом. До апеляційної скарги додано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, із якого видно, що автомобіль «VOLKSWAGEN POLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 .

Згідно матеріалам справи на час вчинення ДТП за кермом автомобіля перебував ОСОБА_8 , який, як він сам стверджує, скористався автомобілем без дозволу володільця, позови по справі щодо відшкодування заподіяної шкоди заявлені та задоволені судом до засудженого. За викладених обставин рішення суду про продовження зберігання автомобіля на території тимчасового зберігання транспортних засобів Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області до відшкодування засудженим ОСОБА_8 заподіяної шкоди суперечить вимогам закону. Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку при вирішенні питання щодо долі речових доказів судом були порушені права ОСОБА_7 , як володільця майна, а тому вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів-
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення питання долі речового доказу, а саме автомобіля «VOLKSWAGEN POLO» змінити. Речовий доказ - автомобіль «VOLKSWAGEN POLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3