Справа № 463/5087/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/355/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 3 лютого 2017 року про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу на громадські роботи,

в с т а н о в и л а :

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та обрано йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень в дохід держави.

21 березня 2016 року прокурор звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про заміну ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень на покарання у виді 50 годин громадських робіт.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 3 лютого 2017 року клопотання задоволено та замінено засудженому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, на покарання у виді п`ятдесять годин громадських робіт.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 3 лютого 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Вважає, що зазначена ухвала підлягає скасуванню на підставі невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що засудженим не було сплачено штрафу не відповідають дійсності, оскільки він частково, по мірі своєї можливості, сплатив частину зазначеного штрафу ще в 2016 році, про що свідчить копія квитанції.

Крім того, вважає, що під час розгляду клопотання суд першої інстанції не врахував майновий стан засудженого та його клопотання розстрочити суму штрафу на максимальний строк, передбачений законом. Також, виходячи зі змісту ч.5 ст. 53 КК України, суд першої інстанції не мав права замінювати покарання у виді штрафу, оскільки законом прямо встановлено умова такої заміни відсутність підстав для розстрочки.

Крім того, оскаржуваною ухвалою визначено покарання у виді 50 годин громадських робіт, що не відповідає ч.2 ст. 56 КК України, згідно якої покарання у виді громадських робіт встановлюється на строк від 60 до 240 годин. Визначене покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не може бути замінено на 50 годин громадських робіт. Заміна покарання погіршує становище засудженого, оскільки громадські роботи є більш суворим видом покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 щодо незаконності рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає необгрунтованими.

Перевіривши доводи сторони захисту, колегія суддів дійшла висновку, що при постановлені ухвали суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів України та ухвалив законне судове рішення.

Колегія суддів встановила, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та обрано йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень в дохід держави (а.с. 78-79).

В день проголошення вироку судом першої інстанції засудженому ОСОБА_7 було роз`яснено порядок та строки сплати штрафу, що підтверджено розпискою від 10 лютого 2015 року. (а.с. 80).

Крім того, на адресу засудженого ОСОБА_7 12 березня 2015 року було надіслано повідомлення про необхідність сплати штрафу та попереджено про наслідки несплати такого відповідно до ст. 53 КК України (а.с. 81).

Згідно ч.1, ч.3 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

У разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку, згідно ч.1 ст. 539 КПК України, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарання, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, встановила, що засуджений ОСОБА_7 у встановлений законом строк не сплатив штраф, призначений йому вироком суду.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що засуджений, звертався до суду з відповідним клопотанням про розстрочку сплати штрафу.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 53 КК України у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що засудженим ОСОБА_7 було сплачено частину штрафу у 2016 році, то такі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні копії квитанцій про сплату штрафу та такі не були надані стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про заміну несплаченої засудженим суми штрафу на покарання у виді громадських робіт, врахував як особу засудженого, так і ті обставини, що ОСОБА_7 на протязі майже двох років не намагався сплатити штраф і не звертався до суду з клопотанням про розстрочку сплати штрафу певними частинами, оцінив у сукупності усі обставини справи, виходячи з приписів ч.5 ст. 53 КК України, задовольнив вимоги прокурора про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт.

Виходячи з приписів ч.5 ст. 53 КК України із розрахунку, що одна година громадських робіт відповідає одному неоподатковуваному мінімуму доходів громадян, суд першої інстанції вірно замінив несплачену ОСОБА_7 суму штрафу в розмірі 850 грн. на 50 годин громадських робіт.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що визначений строк громадських робіт не відповідає вимогам ч.2 ст. 56 КК України, згідно якої покарання у виді громадських робіт встановлюється на строк від 60 до 240 годин, то такі є безпідставними, так як визначений судом першої інстанції строк 50 годин громадських робіт відповідає сумі несплаченого засудженим штрафу, а вимоги ч.2 ст. 56 КК України застосовуються при призначенні покарання.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства та кримінального закону при розгляді даного подання в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, а апеляційна скарга засудженого - необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 3 лютого 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4