АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/796/17 Справа № 205/8903/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000097, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року, ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпро, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
14 березня 2014 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська до 1 року позбавлення волі за ч.1 ст.164 КК України. Постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27.01.2015 року, на підставі ст.81 КК України звільнений умовно-достроково, невідбутий строк складає 4 місяці 20 днів;
22 червня 2016 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України штраф 850 грн.,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання у виді 1 місяця обмеження волі, невідбуте за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.03.2014 року і остаточно призначено йому покарання у виді 2 років 1 місяця обмеження волі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2009 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 400 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на користь ОСОБА_8 , починаючи з 20 травня 2009 року і до повноліття дитини, або до змін матеріального положення сторін.

Проте ОСОБА_7 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 та будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів.

14.03.2014 року ОСОБА_7 було засуджено Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 164 КК України до одного року обмеження волі. 04.02.2015 року ОСОБА_7 було звільнено з місця відбування покарання у виді обмеження волі умовно-достроково на невідбутий термін 4 місяці 20 днів.

На підставі довідки-розрахунку Ленінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 , починаючи з 05.02.2015 року до 11.11.2016 року виплат по аліментам на утримання неповнолітнього сина не здійснював, тобто 1 рік 9 місяців 4 дні злісно ухилявся від сплати аліментів, після чого іншої допомоги не надавав, в Центр зайнятості Ленінського району не звертався та заходів щодо працевлаштування не вживав, на попереджувальні листи ВДВС Ленінського району м. Дніпропетровська щодо необхідності погашення заборгованості і сплати аліментів не реагував, у результаті чого у нього станом на 11.11.2016 року утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 8 474 гривень 85 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності правової кваліфікації, просить вирок суду змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначив, що в порушення п.3 ч.2, ст. 374 КПК України у вироку Ленінського районного суду м.Дніпропетровска від 09.02.2017 року не зазначено найменування (номер) кримінального провадження та не зазначено не зняту та не погашену судимість ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині виду та міри покарання та призначити йому покарання, не пов`язане з обмеженням волі. Вважає вирок необґрунтовано суворим. На його думку, суд не в повній мірі врахував ст.65 КК України та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, а також стан його здоров?я. Зазначив, що він повністю погасив заборгованість по аліментах, нещодавно переніс хірургічне втручання з приводу видалення селезінки, що негативно вплинуло на стан його здоров?я, хворіє на гепатит С.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду є вмотивованим і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Суд першої інстанції, дослідивши представлені докази, дійшов обгрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, - злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчиненого особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією ж статтею закону про кримінальну відповідальність.
З матеріалів судового провадження вбачається, що починаючи з 05.02.2015 року до 11.11.2016 року виплати по аліментам на утримання неповнолітнього сина обвинувачений ОСОБА_7 не здійснював, тобто 1 рік 9 місяців 4 дні злісно ухилявся від сплати аліментів, іншої допомоги не надавав, в Центр зайнятості Ленінського району не звертався та заходів щодо працевлаштування не вживав, на попереджувальні листи ВДВС Ленінського району м. Дніпропетровська щодо необхідності погашення заборгованості і сплати аліментів не реагував, у результаті чого, станом на 11.11.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 8 474 гривень 85 копійок.

Доводи обвинуваченого про те, що він повністю погасив заборгованість по аліментам, нещодавно переніс хірургічне втручання з приводу видалення селезінки, що негативно вплинуло на його стан здоров?я, позицію потерпілої ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, оскільки призначаючи покарання суд першої інстанції врахував всі ці обставини.
Крім того, обвинувачений вже був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України, втім висновків для себе не зробив, дієвих заходів для працевлаштування не вжив, колегія суддів критично оцінює його посилання на наявність об`єктивних причин неможливості сплати аліментів.
Що стосується доводів обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів з ними не погоджується, виходячи при цьому з наступного.
Так, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував всі обставини, що мають значення, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимий та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання і призначив ОСОБА_7 покарання, яке є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання обвинуваченого на можливість застосування до нього більш м`якого виду покарання, ніж обмеження волі, з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 164 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки раніше останній був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, 04.02.2015 року ОСОБА_7 було звільнено з місця відбування покарання у виді обмеження волі умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 20 днів, на шлях виправлення не став і до збігу іспитового строку вчинив аналогічний злочин, а отже відсутні підстави вважати, що у даному випадку більш м`який вид покарання, ніж обраний судом першої інстанції, дозволить досягти мети кримінального судочинства.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, оскільки суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, врахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
Доводи прокурора про те, що у вироку суду першої інстанції не зазначено найменування (номер) кримінального провадження та не зазначено не зняту та не погашену судимість ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: