АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/806/16-к Номер провадження 11-кп/786/153/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 06.06.2016 року відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця радгоспу «Маяк», Тюпського району, Киргизія, жителя АДРЕСА_1 ,
за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 29.09.2016 року

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ст.128 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 6000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 прохає вирок суду першої інстанції щодо свого підзахисного скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

На підтвердження своїх вимог захисник зазначає, що потерпілий ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень 05.06.2016 року та 08.06.2016 року не отримував, що, на його думку, підтверджується листом з Диканської ЦРЛ від 20.09.2016 року.

Крім того, сторона захисту вважає недопустимими висновки експерта №839 та №1100, оскільки вони проведені на підставі медичної документації, яка була надана особисто потерпілим ОСОБА_11 , а не вилучена в порядку ст.159 КПК України.

Зі змісту апеляційної скарги потерпілого вбачається, що він не згоден з кваліфікацією судом дій ОСОБА_7 за ст.128 КК України. Вважає що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст.122 КК України, як умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості. В обґрунтування своїх доводів вказує, що обвинувачений ОСОБА_12 при свідках ОСОБА_13 та ОСОБА_14 погрожував потерпілому ОСОБА_10 фізичною розправу та ударив його обома руками по плечі, після чого потерпілий не втримався на ногах, впав та отримав компресійний перелом L2 та синці тулубу. Крім того, потерпілий не згодний з призначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди.

За наслідками апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_10 прохає скасувати вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 засудити за ст.122 КК України, призначити йому покарання згідно закону та стягнути з нього на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Як встановив суд, обвинувачений ОСОБА_7 , 05.06.2016 року, близько 11 год. 00 хв. знаходячись на земельній межі біля господарства по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з необережністю, вхопив потерпілого ОСОБА_10 обома руками за плечі та різко відштовхнув його від себе, від чого останній втративши рівновагу, не втрималася на ногах та з висоти власного зросту впав на ліву водійську дверку автомобіля, який стояв припаркований за ним, вдарившись правою частиною тулубу об дану дверку. В результаті цього, потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому L2 та синця тулубу, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як тілесні ушкодження, середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої захисником апеляційної скарги та їх заперечення проти апеляційної скарги потерпілого, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти поданих апеляційних скарг, перевіривши вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення виходячи з такого.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України за обставин, викладених у вироку, стверджується сукупністю доказів, належно оцінених судом.

Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він безпосередньо дослідив за участю обвинуваченого і його захисника, та належно оцінив із дотриманням положень ст.94 КК України. Докладні мотиви ухваленого рішення суд, відповідно до вимог ч.3ст.374КПК України, навів у своєму вироку.

Твердження у скарзі захисника ОСОБА_8 про відсутність у потерпілого ОСОБА_10 компресійного перелому після конфлікту з ОСОБА_7 та незаконність вилучення медичної документації, є неспроможними.

Як вбачається із змісту оскаржуваного вироку, та не оспорюється стороною захисту обвинувачений ОСОБА_7 , 05.06.2016 року, близько 11 год. 00 хв. знаходячись на земельній межі біля господарства по АДРЕСА_1 , діючи з необережністю, вхопив потерпілого ОСОБА_10 обома руками за плечі та різко відштовхнув його від себе, від чого останній втративши рівновагу, не втрималася на ногах та з висоти власного зросту впав на ліву водійську дверку автомобіля, який стояв припаркований за ним, вдарившись правою частиною тулубу об дану дверку.

Ці обставини були досліджені під час проведення судово-медичної експертизи щодо наявності у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, їх характеру та механізму утворення.

Зокрема, висновком судово-медичної експертизи від 22.06.2016 року №839 (а.с.86-87) встановлено, що тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому L2 та синця тулубу, які могли утворитися від дії тупих предметів, , що могло мати місце і при осьовому навантаженні на верхньо-поперековий відділ хребта, що в свою чергу могло утворитися при падінні, вірогідніше за все з наданим раніше прискоренням, та можливе у строк та за обставин, вказаних в постанові про призначення експертизи.

При цьому колегія суддів не вбачає істотного порушення кримінально процесуального закону при визначенні допустимості згаданого вище висновку судово-медичної експертизи як доказу.

Показання потерпілого ОСОБА_10 , надані під час допитів та слідчого експерименту щодо механізму отримання тілесного ушкодження, були підтверджені висновком додаткової судово-медичної експертизи №1100 (а.с.112-113), згідно якого показання потерпілого ОСОБА_10 не суперечать об`єктивним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника щодо недопустимості цього доказу з підстав того, що рентгенограми які досліджувались під час судово-медичної експертизи надані слідчому особисто потерпілим, а не вилучені ним на підставі ухвали слідчого судді.

Допитані під час апеляційного перегляду судово-медичний експерт ОСОБА_15 та рентгенолог ОСОБА_16 підтвердили свої висновки щодо механізму отримання тілесного ушкодження потерпілого та ступеню його тяжкості. Спростовуючи доводи захисника пояснили, що потерпілий з отриманим тілесним ушкодженням міг виконувати активні дії через біль. Це залежить від індивідуального больового порогу особи.

Доводи потерпілого щодо умисного нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень є неспроможними, так як свідки-очевидці події ОСОБА_17 . ОСОБА_14 і сам потерпілий ОСОБА_10 дали суду послідовні та аналогічні показання про те, що обвинувачений ОСОБА_7 штовхнув потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого він впав та вдарився спиною об власний автомобіль.

Таким чином, зібрані по справі докази, належність та допустимість яких перевірена судом першої інстанції поза розумним сумнівом викривають ОСОБА_7 як особу, що необережно заподіяла потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження середньої тяжкості, а тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування судового рішення.

Колегія суддів також вважає безпідставними вимоги потерпілого щодо скасування вироку суду та ухвалення нового вироку з підстав наведених в його апеляційній скарзі.

Так, за змістом ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ст.128 КК України. Таке обвинувачення не змінювалось прокурором під час судового розгляду.

Відтак, з урахування вимог кримінального процесуального закону судовий розгляд в суді першої інстанції відбувався в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення. Підстав для зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з метою покращення становища особи, стосовно якої здійснювалось кримінальне провадження судом не було встановлено. Інших підстав для виходу судом першої інстанції за межі висунутого особі обвинувачення кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено. Не наділений такими повноваженнями й суд апеляційної інстанції. З урахуванням вище наведеного, апеляційні вимоги потерпілого в цій частині не підлягають до задоволення.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого суд належним чином обґрунтував своє рішення. Зокрема, суд врахував характер злочину, глибину душевних страждань потерпілого, його вік, а також те, що обвинувачений вчинив злочин з необережності. Також суд врахував матеріальний стан обвинуваченого, який працевлаштований. На думку колегії суддів, ухвалене судом рішення щодо розміру відшкодування потерпілому моральної шкоди відповідає принципам розумності та справедливості. За таких обставин, і в цій частині підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілого не вбачається.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 407, 418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Диканського районного суду Полтавської області від 29.09.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
С У Д Д І:
ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20