Провадження № 11-кп/780/1575/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 29.12.2016

УХВАЛА
Іменем України
29 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

представника Білоцерківської ВК №35 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника Білоцерківської ВК №35 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, 71 КК України до покарання у виді 3-х років 2-х місяців позбавлення волі, яке відбувається засудженим у Білоцерківській виправній колонії №35. Початок строку відбування покарання обчислюється з 14 серпня 2014 року, кінець строку відбування покарання 06 серпня 2017 року.

Начальник Білоцерківської виправної колонії №35 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання , яке мотивоване тим, що засуджений відбув 3/4 строку покарання, зарекомендував себе позитивно, до праці відношення добре, має 5 заохочень, стягнень не має, заходи виховного характеру відвідує, робить для себе позитивні висновки, і своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника Білоцерківської ВК №35 про умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що засуджений неодноразово раніше звільнявся умовно достроково від відбування покарання за попереднім вироком, але не робив для себе належних висновків і знову вчинював злочини, а тому позиція адміністрації виправної установи про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, є хибною.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та винести нову ухвалу, якою умовно достроково звільнити його від відбування подальшого покарання. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що посилання суду на те, що відносно нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення і він знову раніше вчиняв злочини, не ґрунтується на вимогах КК України, оскільки така підстава для відмови в умовно-достроковому звільненні не передбачена законом, а він відбув ? частини строку покарання та довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та представника виправної установи, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги,колегія суддів вважає,що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд не вправі відмовляти в умовно-достроковому звільненні засудженого від покарання з мотивів, не передбачених у ст.81 КК України.

Як випливає із змісту клопотання, начальник виправної установи вважає, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення і покарання, яке визначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року, досягло мети, передбаченої ст.50 КК України, а саме має місце виправлення засудженого.
Суд першої інстанції доводів начальника виправної установи не спростував, доказів на підтвердження своєї позиції не навів і прийшов до помилкового висновку про те, що поведінка засудженого у минулому може слугувати підставами для відмови у умовно-достроковому звільненні від конкретного покарання.
Також є помилковою позиція суду першої інстанції про те, що не досягнення такої мети покарання за попередніми вироками як запобігання вчиненню нових злочинів засудженим, може бути підставою для відмови у задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від покарання за вироком, яке він відбуває у даний час.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеними обставини, на які посилається у своєму клопотанні начальник виправної установи, і вважає обґрунтованим висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність , ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 від покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 17.09.2014р., невідбута частина якого на час постановлення ухвали становить 7 місяців 08 днів.
Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника Білоцерківської ВК №35 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання начальника Білоцерківської виправної колонії №35 задовольнити.

ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2014 р. умовно-достроково на 7 місяців 08 днів.

Суддя: Суддя: Суддя: