Справа № 488/451/14-к
Провадження № 1-о/488/3/17 р.

УХВАЛА

11.07.2017 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.03.2014 року, -
Заявник ОСОБА_6 , посилаючись на те, що їй в період з 07.11.2016 по 06.02.2017 року стали відомі нові обставини, які не були відомі також і суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, у своїй заяві просить суд переглянути вирок Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.03.2014 року щодо ОСОБА_7 .
У судовому засіданні ОСОБА_6 вимоги своєї заяви мотивувала наступними нововиявленими обставинами, не відомими суду на день прийняття рішення:
що засуджений ОСОБА_8 розлучився ще до оголошення вироку із своєю дружиною; від шлюбу має одну дитину, разом із сім`єю не проживає, спільного господарства не веде; своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини не виконує - що повністю виключає застосування до Горнушкіна Закону України Про амністію, відповідно до вимог якого амністія застосовується відносно тих осіб, які мають на утриманні дітей, тобто дві і більше дитини;
факт відсутності щирого каяття ОСОБА_9 , як обставини, безпідставно зазначеної у вироку суду у якості пом`якшуючої покарання обвинуваченого, бо останній свої зобов`язання з виконання вироку суду щодо стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди не виконує, у зв`язку із чим ДВС оголошений у розшук;
судимість ОСОБА_9 за ст.190 КК України, про що було зазначено у довідки-характеристики Корабельного РВ ММУ, однак не зазначено у вироку суду, та як слід, неможливість застосування Закону України Про амністію відносно нього;
наявність у ОСОБА_9 непрямого умислу на скоєння інкримінованого злочину, бо останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що виключає застосування Закону України Про амністію відносно нього;
неврахування у вироку суду обов`язкової обтяжчуючої покарання ознаки вини ОСОБА_9 - смерть потерпілого, як тяжких наслідків, завданих злочином;
невірна кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 135 КК України, тоді як дії останнього потребують кваліфікації за ч.3 ст.135 КК України - залишення в небезпеці її сина, що потягло смерть останнього;
порушення кримінально-процесуального законодавства під час досудового розслідування та судового розгляду - бо відсутні постанови про призначення прокурорів та відомості про призначення прокурорів в Єдиному реєстрі досудового розслідування, що позбавило прокуратуру Миколаївської області права на подання касаційної скарги у встановлені Законом строки.
Надалі у судовому засіданні ОСОБА_6 вимоги своєї заяви доповнює новими нововиявленими обставинами, вони останній сталі відомі приблизно 14.05.2017 року, якими є зміна засудженим ОСОБА_8 після укладенні шлюбу прізвища на ОСОБА_10 , що останнім було зроблено з метою невиконання вироку суду в частині відшкодування моральної шкоди потерпілим.
Дана обставина, за думкою заявниці, свідчить про те, що у судовому засіданні при розгляді справи Апеляційним судом Миколаївської області та при розгляді її заяви Корабельним районним судом м.Миколаєва брала та бере участь неуповноважена сторона - захисник засудженого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 , внаслідок чого заперечення ОСОБА_12 судом не можуть бути взяті до уваги.
Окрім того, ОСОБА_9 ввів в оману Корабельний райсуд м.Миколаєва , внаслідок чого судом у вироку було зазначено, що останній не працює та не має джерела доходу, що не відповідає дійсності, оскільки останній з 22.06.2012 року працює директором ППТК РосУкрснаб.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, прокурора - який просив у заяві ОСОБА_6 щодо перегляду вироку суду відмовити за необгрунтованістю, дослідивши матеріали справи за звинуваченням ОСОБА_8 та матеріали за поданою заявою ОСОБА_13 , суд приходить до наступних висновків:
судом встановлено, що вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.03.2014 року, ОСОБА_8 визнано винним за ст.135 ч.1, ст.286 ч.2 КК України із застосуванням ст.70 КК України до 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2014 року, вирок Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.03.2014 року залишено без змін. На підставі пункту в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році, звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
П.5 ч.2 ст.459 КПК України визначені нововиявлені обставини, на які посилається ОСОБА_13 , як на підставу для перегляду вироку суду, якими є інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Таким чином, у данному випадку нововиявленими обставинами вважаються такі, які існували на час вирішення справи по суті та прийняття судового рішення та не були відомі на той час суду.
Так, судом встановлено, що згідно із матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 на час розгляду справи Корабельним райсудом м.Миколаєва та її перегляду Апеляційним судом Миколаївської області мав малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_14 . Відповідно до довідки служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради від 12.06.2014 року ОСОБА_9 відносно дитини не позбавлений батьківських прав, тому Апеляційний суд Миколаївської області в своїй ухвалі від 16.06.2014 року дійшов вірного висновку, що на підставі пункту в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році ОСОБА_9 є суб`єктом Закону України Про амністію у 2014 році, внаслідок чого останнього звільнено від відбуття покарання.
Факт розлучення ОСОБА_9 із дружиною до проголошення вироку, не проживання разом із сім`єю та не ведення спільного господарства не спростовує факту існування на день набрання чинності Законом України Про амністію у 2014 році у ОСОБА_9 дитини, якій не виповнилося 18 років, відносно якої ОСОБА_9 не позбавлений батьківських прав, як підстави застосування до ОСОБА_9 вимог данного Закону.
Відповідно до матеріалів справи, 02.12.2013 року ОСОБА_6 складена заява-розписка, за якою остання претензій матеріального характеру до особи, винної в загибелі її сина не має, у зв`язку із тим, що отримала від представника грошові кошти в сумі 15 000 грн. Данні обставини також підтверджені ОСОБА_6 в ході судового розгляду, згідно журналу судового засідання.
Таким чином, на час прийняття оскаржуваного судового рішення, суд вірно визначив обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 часткове відшкодування ОСОБА_9 матеріальних збитків потерпілій.
Відповідно до вимоги УІАЗ МВС України в Миколаївській області від 03.07.2013 року станом на час розгляду справи, ОСОБА_9 раніше не судимий, про що Корабельний районний суд м.Миколаєва вірно зазначив у своєму вироку від 17.03.2014 року.
При цьому, довідка-характеристика Корабельного РВ ММУ, у розумінні ст.84 КПК України, не є належним доказом щодо підтвердження факту судимості ОСОБА_9 .
Всі інші обставини, на які посилається ОСОБА_13 , як на нововиявлені такі як: наявність у ОСОБА_9 непрямого умислу на скоєння інкримінованого злочину, бо останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху; неврахування у вироку суду обов`язкової обтяжчуючої покарання ознаки вини ОСОБА_9 - смерть потерпілого, як тяжких наслідків, завданих злочином; кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 135 КК України; призначення прокурорів у справі, не є у розумінні п.5 ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами, бо всі вони були відомі суду під час розгляду справи; обставини щодо умислу обвинуваченого, кваліфікації його дій, які обтяжчують та пом`якшують покарання були предметом дослідження і оцінки, як місцевим так і Апеляційним судом.
Відповідно до довідки Корабельного ВДВС м.Миколаїв від 09.12.2016 року, по відділу значиться актовий запис про шлюб складений на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після державної реєстрації шлюбу змінив прізвище на ОСОБА_10 .
Обставина, на яку посилається ОСОБА_13 , як на нововиявлену - зміна прізвища ОСОБА_9 на ОСОБА_10 , не існувала на час вирішення справи по суті та прийняття судового рішення Корабельним райсудом м.Миколаєва, тому не могла бути відома взагалі на той час суду, а значить не є нововиявленою в сенсі п.5 ч.2 ст.459 КПК України.
Суд також критично відноситься до стверджень ОСОБА_13 щодо введення ОСОБА_9 в оману Корабельний райсуд м.Миколаєва щодо джерел свого доходу, оскільки, як вбачається з вироку суду, у вступній його частині зазначено місце роботи обвинуваченого ОСОБА_9 - генеральний директор ПП РосУкрснаб, однак, враховуючи перебування під час розгляду справи обвинуваченого під вартою, суд вірно зазначив в мотивувальній частині вироку про майновий стан обвинуваченого, який на теперешній час не працює, не має джерела доходу, тому дана обставина також була відома суду під час прийняття судового рішення та їй була надана судом відповідна оцінка.
Дослідивши матеріали справи, суд наголошує на тому, що принцип юридичної визначеності, який є складовою верховенства права, вимагає серед іншого, якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинне братися під сумнів. Принцип остаточності рішень наголошує, що жодна зі сторін не повинна вимагати остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю суттєвого і непереборного характеру. ЄСПЛ допускає можливість судового перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, але лише в межах, що не порушують принципу юридичної визначеності.
Таким чином, зазначені ОСОБА_13 обставини, як самі по собі так і в своїй сукупності не свідчать про неправильність вироку Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.03.2014 року, який набрав законної чинності після апеляційного оскарження, а фактично кажуть про непогодження ОСОБА_13 з вироком суду, що не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Суттєвого та непереборного характеру задля перегляду судового рішення суд за данних обставин не вбачає, у іншому випадку буде порушено принцип юридичної визначеності, що є неприпустимим за практикою ЄСПЛ.
За таких обставин суд вважає, що заява ОСОБА_6 про перегляд вироку Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.03.2014 року за нововиявленими обставинами є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376,467 КПК України, суд,-
Заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.03.2014 року залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1