Справа №486/112/17 07.06.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/404/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000731 апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого
- 21 листопада 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст. 75-76 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8 .
Зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі.
За сукупністю злочинів, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вище призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки та призначене покарання за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року у вигляді 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75, 76 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України виконувати самостійно.
Речові докази залишено у власника.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частинах вироку посилання суду «із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України».
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що не згоден з вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор зазначав, що призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком від 9 березня 2017 року і вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року, правильно застосував норми ч.4 ст. 70 КК України та дійшов вірного висновку про самостійне виконання зазначених вироків. При цьому суд помилково послався на застосування ч.1 ст. 70 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 8 вересня 2016 року близько 02:30 год. ОСОБА_7 таємно, через незамкнене вікно приміщення кухні проник до квартири АДРЕСА_2 , де в прихожій зазначеного приміщення з жіночої сумки викрав комплект ключів від даної квартири, після чого через вікно покинув квартиру. В подальшому 8 вересня 2016 року достовірно знаючи, що власниці квартири ОСОБА_9 та її доньки не буде вдома, ОСОБА_7 використовуючи раніше викрадені ключі, близько 10.00 год. проник до вказаної квартири та викрав з приміщення спальної кімнати системний блок DELUX та монітор PHILIPS 190 B, а також мишку, після чого через вхідні двері вийшов з квартири, а двері замкнув на ключ. Викрадений комп`ютер ОСОБА_7 продав невстановленій особі за 1000 грн., а гроші витратив на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілій майнову шкоду в розмірі 3000 гривень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доведеність вини, кваліфікація скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Суд першої інстанції, при ухваленні вироку в частині призначення покарання помилково застосував ч.1 ст. 70 КК України.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України покарання призначаються за сукупністю злочинів. Сукупністю злочинів визнається як вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за жоден з яких її не було засуджено. При сукупності злочинів кожен із них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті КК України.

Згідно роз`ясненням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання , що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржуваним вироком суду від 9 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, який останній скоїв 8 вересня 2016 року, тобто до ухвалення відносно нього вироку Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 21 листопада 2016 року, яким обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком від 9 березня 2017 року та вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року, правильно застосував норми ч.4 ст. 70 КК України та дійшов вірного висновку про самостійне виконання зазначених вироків. При цьому суд помилково послався на застосування ч.1 ст. 70 КК України.
Враховуючи викладене, вирок Южноукраїнського міського суду від 9 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, а саме виключенню із мотивувальної та резолютивної частинах вироку посилання суду «із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України».
Керуючись ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області задовольнити.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 - змінити, виключивши із мотивувальної та резолютивної частинах вироку посилання суду «із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України».
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: