АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1893/16 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«28» листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді суддів за участю: прокурора власника майна при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року про задоволенні клопотання старшого слідчого Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_8 по кримінальному провадженню № 0000253 від 28.09.2016 року про арешт майна,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_8 про арешт майна. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони розпорядження та відчуження.
У вищезазначеному клопотанні слідчого зазначено, що в період часу з 12 березня 2013 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_9 (далі квартира АДРЕСА_3 ).
ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_10 було видано нотаріально завірену довіреність, за якою остання повинна представляти інтереси ОСОБА_9 в судах під час розгляду цивільного спору, що виник між ним та ОСОБА_11 щодо права користування вказаною кватирою АДРЕСА_3 . З цією метою ОСОБА_9 також було передано ОСОБА_10 правовстановлюючі документи на квартиру та паспорт громадянина України.
В квітні 2016 року ОСОБА_9 випадково стало відомо, що на підставі договору дарування від 12 березня 2013 року, укладеного між ним та ОСОБА_10 , право власності на квартиру АДРЕСА_3 , належить останній. При цьому ОСОБА_9 будь-яких правочинів з метою відчуження права власності на квартиру АДРЕСА_3 не укладав.
За даним фактом порушено кримінальне провадження № 0000253 від 28 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 190 КК України.
Зважаючи на ймовірність відчуження ОСОБА_10 квартири АДРЕСА_3 , яка є предметом злочину та речовим доказом, що може перешкоджати кримінальному провадженню, просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження нею.
Не погодившись з вищевказаної ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання відмовити. Посилається на неповне дослідження обставин, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, порушення вимог кримінального процесуального закону. Договір дарування квартири було укладено за участю обох сторін та нотаріуса, ОСОБА_9 під час укладення розумів значення своїх дій та бажав їх настання. Зважаючи на зазначене, інкриміноване їй кримінальне правопорушення є необґрунтованим та безпідставним. Пояснення нотаріуса щодо укладення договору дарування без участі ОСОБА_9 не відповідають дійсним обставинам та надані під тиском заінтересованих осіб.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та ОСОБА_6 , перевіривши матеріали судової справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення вищевказаного клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з того, що майно, на яке в подальшому було накладено арешт, квартира АДРЕСА_3 , є речовим доказом, зважаючи на що, незастосування заборони розпорядження та відчуження може призвести до подальшого його продажу або відчуженню будь-яким іншим шляхом, що може перешкоджати повному та всебічному розслідуванню обставин кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Під час розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадженні, внесене в ЄРДР за № 0000253 від 28 вересня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, - шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому.
З тексту протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 від 04 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_6 набула право на належну йому квартиру АДРЕСА_3 шляхом обману та зловживання довірою. Будь-яких правочинів з метою відчуження права власності на квартиру АДРЕСА_3 не укладав. Підписуючи в присутності нотаріуса договір, вважав що підписує довіреність на ім`я ОСОБА_6 , якою уповноважує останню представляти його інтереси в суді. Посилався на поганий зір, у зв`язку з чим не мав можливості дослідити документ, який підписав (аркуші м.с.п. 7, 8).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70159305 від 10 жовтня 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування, реєстраційний номер 1085, від 12 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (аркуші м.с.п. 12 - 22).
У розумінні положень ст.131, ч.2 ст.170 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України).

Відповідно до п.1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки дане нерухоме майно є доказом злочину, а відмова у накладенні арешту на нього може призвести до його відчуження та перешкоджанню кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо її невинуватості та обставин, що спричинили внесення до ЄРДР кримінального провадження, на даній стадії досудового розслідування не можуть бути розцінені в якості таких, що свідчать про необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, якою накладено арешт на вищевказане нерухоме майно та наявність підстав для скасування цього арешту.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою попередження приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Підстав для сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, колегія суддів не вбачає. Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для будь-яких осіб немає.

Порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у судовому провадженні не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 392, 404, ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Строк апеляційного оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року поновити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року про задоволенні клопотання старшого слідчого Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_8 по кримінальному провадженню № 0000253 від 28.09.2016 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Головуючий суддя: Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4