АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/281/17 Справа № 186/571/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001011 від 06 грудня 2013 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області ОСОБА_9 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Привілля Луганської області, громадянки України, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2005 та 2010 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше, в силу ст.89 КК України, не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі. У відповідності до ст.75 КК України від призначеного покарання з випробуванням звільнено, якщо протягом 1 року вона не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки. На підстві п.п.1-2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 6 862 грн., з яких в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 862 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., на користь ОСОБА_10 3 715 грн.70 коп., з яких в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2715 грн.70 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора області не заперечуючи доведеність вини обвинуваченої у скоєнні злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч.3 ст.349 КПК України недоцільним. Просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, за яким призначити їй покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. На його думку, при призначенні покарання, має місце неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, оскільки на утриманні у ОСОБА_7 перебуває двоє малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому такий вид покарання, як обмеження волі, до обвинуваченої не може бути застосований.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, за наступних обставин.

18 липня 2013 року ОСОБА_7 зареєстрована в Тернівському відділенні Західно-Донбаської ОДПІ як фізична особа - підприємець та може здійснювати наступні види діяльності: роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах та роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах.

07 листопада 2013 року о 10 годині ОСОБА_7

знаходилась в себе вдома за адресою:

АДРЕСА_1 , і в неї виник умисел на повторне заволодіння грошовими коштами шляхом

обману.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 поїхала до м. Першотравенська Дніпропетровської області, де 08 листопада 2013 року близько 11 години зайшла до кв. АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_8 , та під приводом надання послуг по встановленню цифрового спутникового телебачення, запропонувала ОСОБА_8 заплатити за надання послуг по встановленню цифрового супутникового телебачення в сумі 3000 грн. ОСОБА_8 повної суми грошових коштів не мав і добровільно погодився внести передоплату в сумі 300,00 гривень та оформити в «ОТР Банку» кредит на своє ім`я, грошові кошти від якого в сумі 3000 грн. були перераховані на рахунок ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_7 зобов`язувалась установити в квартирі ОСОБА_8 супутникове телебачення у строк до 15 листопада 2013 року. Однак, ОСОБА_7 не маючи наміру виконати вказані вище роботи привласнила грошові кошти в сумі 3000 грн., які належали на праві власності ОСОБА_8 , та розпорядилась ними на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду в сумі 3000 грн.

17 листопада 2013 року близько 16 години, ОСОБА_7 поїхала до м.Першотравенська Дніпропетровської області, зайшла до кв. АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_10 , та під приводом надання послуг по встановленню цифрового супутником телебачення, запропонувала ОСОБА_10 заплатити за надання послуг по встановленню цифрового супутникового телебачення в сумі 2508 грн. ОСОБА_10 повної суми грошових коштів не мала і добровільно без примусу погодилась оформити в «ОТР Банку» кредит на своє ім`я, грошові кошти якого в сумі 2508 грн. були перераховані на рахунок ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_7 зобов`язувалась установити в квартирі ОСОБА_10 супутникове телебачення у строк до 18 листопада 2013 року. Однак, ОСОБА_7 не маючи наміру виконати вказані вище роботи привласнила грошові кошти в сумі 2508 грн., які належали на праві власності ОСОБА_10 , та розпорядилась ними на власний розсуд, чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду в сумі 2508 грн.

24 листопада 2013 року близько 11 години, ОСОБА_7 поїхала до м.Першотравенська Дніпропетровської області, де зайшла до кв. АДРЕСА_5 , в якій проживає ОСОБА_13 , та під приводом надання послуг по встановленню цифрового супутникового телебачення, запропонувала ОСОБА_13 заплатити за надання послуг по встановленню цифрового супутникового телебачення гроші в сумі 1680 грн. Оскільки, в той час у ОСОБА_13 повної суми не було, він добровільно без примусу за встановлення супутникового телебачення до квартири, самостійно передав ОСОБА_7 гроші в сумі 300 грн., що ОСОБА_13 отримав відповідний товарний чек від ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_7 зобов`язувалась установити в квартирі ОСОБА_13 супутникове телебачення у строк до 26 листопада 2013 року. Однак, ОСОБА_7 не маючи наміру виконати вказані вище роботи привласнила грошові кошти в сумі 300 грв., які належали на праві власності ОСОБА_13 , та розпорядилась ними на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду на суму 300 грн.

24 листопада 2013 року о 14 годині, ОСОБА_7 поїхала до м.Першотравенськ Дніпропетровської області, де зайшла до кв. АДРЕСА_6 , в якій проживає ОСОБА_14 , та під приводом надання послуг по встановленню цифрового супутникового телебачення, запропонувала ОСОБА_14 заплатити за надання послуг по встановленню цифрового супутникового телебачення в сумі 1400 грн. ОСОБА_14 повної суми грошових коштів не мав тому спочатку вніс передоплату в сумі 300 гривень і добровільно без примусу погодився оформити в «ОТР Банку» кредит на своє ім`я, грошові кошти від якого в сумі 1687 гривень 47 копійок були перераховані на рахунок ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_7 зобов`язувалась установити в квартирі ОСОБА_14 супутникове телебачення у строк до 28 листопада 2013 року. Однак, не маючи наміру виконати вказані вище роботи привласнила грошові кошти в сумі 1687 гривень 47 копійок, які належали на праві власності ОСОБА_14 , та розпорядилась ними на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду в сумі 1687 гривень 47 копійок.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, обвинувачену, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК в названому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали кримінального правопорушення в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Ці вимоги закону судом не дотримані, про що обгрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора.

Посилання у вироку на те, що, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд вважає що необхідним та достатнім покаранням для її виправлення буде покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням є незаконними та необгрунтованими.

Так, згідно ч.3 ст.61 КК України, покарання у вигляді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до 14 років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, на утриманні обвинуваченої ОСОБА_7 є двоє малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином, суд першої інстанції у порушення зазначених вимог закону, при призначенні покарання ОСОБА_7 у вигляді обмеження волі застосував закон, який не підлягає застосуванню, оскільки на час постановлення вироку обвинувачена мала на утриманні малолітніх дітей, отже їй не може бути призначено зазначений вид покарання.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначення їй покарання підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного апеляційний суд відповідно до вимог ст.420 КПК має ухвалити свій вирок і призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Керуючись ст.ст.407,409,420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного їй покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На ухвалене рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: