Справа № 699/90/17
Провадження № 1-кп/690/33/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду кримінальне провадження №1-кп/690/33/17, кримінальна справа №699/90/17, кримінальне провадження під час досудового розслідування №0000088, внесеного 21.01.2017 р. до ЄРДР відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працює, отримує дохід від сезонних робіт, одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 10.12.2003 р. Звенигородським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 22.12.2005 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 ч.1 КК України приєднано частково не відбутий строк 1 рік по вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.12.2003 р. та остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. Звільнений 08.09.2009 р. згідно постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 31.08.2009 р. на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік, 10 місяців, 1 день;

- 29.09.2010 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.2 ст.185 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий строк покарання 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнений 05.03.2013 р. згідно ухвали Уманського районного суду Черкаської області від 25.02.2013 р. на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк покарання 7 місяців 4 дні позбавлення волі.

- 25.03.2016 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік, судимість у встановленому порядку не знята та не погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_6 , під час іспитового строку, 21 січня 2017 р. приблизно о 10 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 в гостях у раніше знайомої йому ОСОБА_5 (потерпілої), помітив на ній золоті сережки у вухах, після чого в нього виник умисел, направлений на грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 , 21.01.2017 р. біля 11 год. пішов від потерпілої, та з метою зміни своєї зовнішності, щоб ОСОБА_5 його не впізнала, зайшов до знайомого, в якого переодягнувся в інший верхній одяг.

Після чого, приблизно о 13 год. зателефонував раніше відомому таксисту (свідок ОСОБА_9 ), домовився з ним зустрітись в м. Ватутіне на пр. Ватутіна, 25 (Аптека №55), і коли той під`їхав, сів в обумовленому місці у машину та повідомив таксисту, щоб той його підвіз на вул. Кірова, де вийшов біля будинку №8, в якому проживає потерпіла, при цьому надавши вказівку таксисту, щоб він його зачекав біля магазину «Едем» (500 м. від місця злочину) приблизно 10 хвилин.

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 цього ж дня в період часу з 13 год. 30 хв. до 13 год. 45 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, подзвонив у дверний дзвінок та через вхідні двері без відповідного дозволу власника, ОСОБА_5 , яка відкрила вхідні двері, відштовхнув потерпілу, тобто протиправно проник до квартири АДРЕСА_3 , в якій із застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилось у закритті рукою рота та хватанні за шию, відкрито, повторно викрав, змусивши потерпілу дозволити йому зняти з її вух пару золотих сережок, вагою 4,9 гр., вартістю 5380 грн. 20 коп., після чого із місця вчинення злочину зник.

Викрадені у ОСОБА_5 золоті сережки обвинувачений в той же день продав у м. Звенигородка (свідку ОСОБА_10 ) за 1000 грн., а виручені кошти обернув на свою користь, чим завдав потерпілій матеріальних збитків.

Обвинувачений ОСОБА_8 дав показання, що пред`явлене обвинувачення за ч.3 ст.186 КК України не в повній мірі узгоджується з фактичними обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Повідомив, що із потерпілою, ОСОБА_11 , знайомий 3-4 роки, знав її сина, вона частенько його запрошувала, приносив їй горілку, хліб. 21.01.2017 р. прийшов до потерпілої додому приблизно о 10 год., разом з нею випили 0,5 л. горілки (самогонки), перебував там біля 1,5 год. Коли закінчилась горілка запитав, чи є в неї гроші, та запропонував взяти горілку в борг, вона погодилась. Пішов з квартири, горілку у борг йому не дали, зайшов до свого знайомого, переодягнувся. Повернувся до потерпілої додому на таксі (у борг) близько 13 год., подзвонив у дверний дзвінок, вона відчинила йому двері і він зайшов у квартиру. Пояснив ОСОБА_5 , що горілку йому не дали у борг, та запропонував здати її золоті сережки, а за виручені кошти придбати горілку, на що потерпіла погодилась. Вона самостійно, без примусу, зняла сережки, віддала йому. Отримав від потерпілої золоті сережки, які в подальшому продав за 1000 грн., і вирученими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Після вчиненого кримінального правопорушення обвинувачений поїхав до смт. Буча Києво-Святошинського району Київської області, де 25.01.2017 р. о 13 год. 00 хв. був затриманий працівниками поліції за підозрою у вчиненні злочину.

Під час судового розгляду обвинувачений визнав лише вказані ним фактичні обставини вчинення злочину, які вважає обманом потерпілої без будь-якого застосування примусу та протиправного проникнення до житла, бажав виправити скоєне, мав намір викупити золоті сережки та повернути потерпілій, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини в пред`явленому йому обвинуваченні, суд дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджуються наступними дослідженими в суді доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження.

Так, допитана в судовому засідання потерпіла ОСОБА_5 , показала, що є людиною похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , погано чує, з обвинуваченим раніше знайома, коли він прийшов 21.01.2017 р. близько 13 год. впустила його до своєї квартири, в якій проживає ( АДРЕСА_4 ), налила йому чарку горілки, поклала на стіл їжу, що була в холодильнику, він трохи побув та пішов від неї після того, як в нього задзвонив телефон, нічого їй не сказавши. Після його уходу вона його не чекала. Цього ж дня біля 13 год. 30 хв. у двері хтось подзвонив, вона відкрила, думала, що прийшов зять за характерним дзвінком, проте невідомий чоловік (переодягнений ОСОБА_6 ), відштовхнувши її від вхідних дверей, зайшов до квартири, закрив їй рот рукою та наказав «матом» (дослівно) зняти золоті сережки з вух та віддати йому. На що вона відповіла, що в неї трясуться руки і сказала щоб він їх сам знімав. Вона хотіла крикнути, але обвинувачений зажимав їй горло. Чоловіка вона впізнала за голосом, це був обвинувачений, якого знає як «Вітя». Вважає, що «Вітя» думав, що вона його не впізнає. Після того, як чоловік зняв з неї золоті сережки, він заштовхнув її до ванної кімнати та щільно закрив за нею двері. На даний час вона не має до обвинуваченого матеріальних претензій, оскільки золоті сережки їй повернуто.

Покази потерпілої є послідовними, логічними, узгодженими між собою, судом встановлено відсутність неприязних відносин між обвинуваченим та вказаною потерпілою. На думку суду, підстав обмовляти обвинуваченого вона не має, тому її покази суд покладає в основу обвинувального вироку.

Допитаний у судовому засіданні свідок, ОСОБА_10 показала, що з обвинуваченим раніше не знайома, бачила його один раз, коли він прийшов до неї додому в м. Звенигородка та приніс для продажу золоті бабині сережки, опис яких співпадає із належними потерпілій, за які вона заплатила йому 1000 грн.. Приблизно через 2-3 години до неї прийшли працівники поліції та забрали зазначені золоті сережки.

Допитаний в судовому засіданні свідок, ОСОБА_12 показав, що з обвинуваченим раніше не знайомий, проживає в АДРЕСА_5 , і в той день, коли було здійснено крадіжку в його сусідки з квартири АДРЕСА_6 приблизно в обідній час вдень двічі зустрічав ОСОБА_6 біля будинку, точного часу не пам`ятає, пригощав його цигаркою.

Допитаний у судовому засіданні свідок, ОСОБА_9 показав, що працює в службі таксі, з обвинуваченим раніше знайомий, він постійний клієнт таксі. Зимою, в січні 2017 р., дату не пам`ятає, йому подзвонив ОСОБА_6 та попрохав під`їхати на пр. Ватутіна, 25 (Аптека №55). Коли обвинувачений сів до його машини сказав, що треба їхати по місту до вул. Кірова, де обвинувачений вийшов біля будинку №8, та попросив його почекати 10 хвилин біля магазину Едем, що на відстані 500 м. від місця висадки. Коли ОСОБА_6 повернувся через певний час, то повідомив що йому треба їхати до м. Звенигородка, на що він погодився, точну адресу йому не називав, сам показував дорогу. В місті Звенигородка обвинувачений попросив його почекати, кудись пішов, а через 15-20 хвилин повернувся і повідомив, що йому потрібно їхати до м. Тальне. ОСОБА_6 розрахувався з ним грошовими коштами в сумі 300 грн. і після цього він відвіз обвинуваченого в центр міста Тальне, де той вийшов і після цього більше з ним не зустрічався.

Встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення також підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, а саме: - рапортом інспектора-чергового про прийняття по телефонній лінії 102 повідомлення від ОСОБА_5 о 13 год. 50 хв. від 21.01.2017 р.; - протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.01.2017 р. о 14 год. 30 хв.; - протоколом огляду місця події з фототаблицею від 21.01.2017 р.; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_5 ; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 ; - протоколом огляду речей від 20.02.2017 р.; - протоколом пред`явлення речей для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_5 ; - висновком товарознавчої експертизи з визначення вартості майна від 21.02.2017 р.; - висновком судово-психіатричного експерта №87 від 01.03.2017 р.; розпискою ОСОБА_13 від 15.03.2017 р. про отримання пари золотих сережок, які були викрадені в неї 21.01.2017 р. на зберігання.

Оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає їх послідовними, логічними та такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Оцінюючи усі досліджені докази по справі у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними.

У судовому засіданні обвинувачений та захисник наполягали на відсутності в діях ОСОБА_6 таких ознак кримінального правопорушення, як застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та проникнення у житло, обґрунтовуючи тим, що потерпіла добровільно впустила обвинуваченого та віддала йому сережки, що підтверджується відсутністю будь-яких ушкоджень на вушних раковинах потерпілої та будь-яких слідів застосування насильства на її шиї, а також відсутністю шуму (галасу) у квартирі, цілісністю дверних замків і порядком у квартирі, тобто вважають, що вказані обставини виключають кваліфікуючі ознаки ч.ч. 2, 3 ст. 186 КК України, які покладені в обвинувальному акті.

Однак вказані доводи сторони захисту не узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні доказами з огляду на наступне.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 р. вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК.

Під час судового розгляду встановлено, що злочинний умисел на відкрите викрадення майна (золотих сережок) (грабіж), пов`язаний з проникненням до житла, виник у обвинуваченого під час перебування ним в гостях у потерпілої, та з метою реалізації якого ОСОБА_6 після того, як залишив приміщення квартири потерпілої, зайшов до знайомого, переодягнувся, щоб потерпіла його не впізнала, зателефонував до знайомого таксиста, який його висадив біля будинку ОСОБА_5 , та домовився з ним, щоб той його чекав 10 хвилин, які вважав достатніми для вчинення вказаного злочину, оскільки знав, що потерпіла є людиною похилого віку та не зможе чинити йому опір, тобто вчинив такі дії, що прямо вказують на виникнення ним злочинного умислу та мету, пов`язану із проникненням у житло до вчинення проникнення.

Щодо мотивації стороною захисту добровільної передачі обвинуваченому сережок, відсутністю будь-яких ушкоджень на вушних раковинах потерпілої та будь-яких слідів застосування насильства на її шиї, а також відсутністю шуму (галасу) у квартирі, цілісністю дверних замків і порядком у квартирі, суд не приймає її до уваги з огляду на обставини вчинення злочину та показання потерпілої, яка зазначила, що після відкриття дверей вона одразу не впізнала обвинуваченого, побачила незнайомого чоловіка, дозволу на вхід до квартири не давала, він її відштовхнув; коли вона хотіла крикнути, обвинувачений зажав їй горло і вона під натиском його дій дозволила йому зняти сережки, оскільки в неї трусились руки. Щодо порядку у квартирі, то умисел обвинуваченого охоплював лише відкрите викрадення золотих сережок, умислу на викрадення іншого майна в квартирі у нього не було.

Вказане підтверджується показаннями самого обвинуваченого, потерпілої та свідка ОСОБА_9 , а також наданими стороною обвинувачення доказами, які містяться в матеріалами кримінальної справи.

З урахуванням наведеного суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з проникненням у житло та застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, ОСОБА_6 повторно вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України.

Суд вважає, що кваліфікація органами досудового розслідування діяння ОСОБА_6 за ч.3 ст. 186 КК України є вірною, оскільки всі кваліфікуючі ознаки вчиненого обвинуваченим грабежу охоплюються диспозицією ч.3 ст.186 КК України та додаткової кваліфікації за цією ж статтею не потребують.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу підсудного, те, що він за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, вчинив злочин під час однорічного іспитового строку, будучи звільненим від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі з випробуванням за вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 25.03.2016 р., не працює, хоча обвинувачений, зазначивши про його сезонні підробітки, будь-яких доказів щодо цього, у т.ч. його характеристики, як робітника, суду не надав, одружений, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 06.02.1979 р., проте згідно висновку судово-психіатричного експерта №87 від 01.03.2017 р. Віліщук за своїм психічним станом не потребує застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає наступне: щире каяття, яке полягає в тому, що він визнав свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, примирення з потерпілою, яка не наполягає на реальному покаранні для обвинуваченого, що передбачено ст. 66 КК України.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку, що передбачено ст. 67 КК України.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Оскільки через ці засади реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, особі, що вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попереджених нових злочинів (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»). При цьому необхідно враховувати ступінь тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки та дані про особу засудженого. Тобто, реалізація мети покарання пов`язана із вибором його виду та розміру. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті наркоманії, тощо.

Зокрема, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, критерії якого визначені ст. 12 КК України (невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі, особливо тяжкі), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, а також суспільно-небезпечний характер вчиненого, відсутність тяжких наслідків та матеріальної шкоди потерпілої, якій викрадені речі повернуто зусиллями правоохоронних органів, а не самим обвинуваченим.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Потерпіла ОСОБА_5 наполягала на покаранні для обвинуваченого, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки їй працівники поліції повернули викрадене майно, її син відбував покарання у виді позбавлення волі, а тому висловлює щирий жаль щодо ОСОБА_6 , що і вплинуло на її рішення.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2014 р. поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 тричі судимий за злочини проти власності. Дані про те, що він неофіційно працевлаштований, в справі відсутні, будь-яких позитивно характеризуючих особу як робітника або члена сім`ї, суду не надано. До обвинуваченого вже двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення від покарання, та двічі звільнення з іспитовим строком, і протягом невідбутої частини покарання він вчинював умисні злочини. До того ж, після відбуття покарання за останнім вироком менше ніж через рік він знову вчинив новий злочин проти власності.

Таким чином відсутні законні підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з урахуванням даних про його особу, доведеності його вини у вчиненому злочині, наявності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, думки потерпілої, яка не наполягала на реальному покаранні, суд прийшов до висновку, що мета покарання, передбачена ч.ч. 2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута виключно при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України, яке відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним та достатнім для його виправлення та з метою запобігання вчиненню нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, підстав для зміни або скасування запобіжного заходу, що обраний обвинуваченому - суд не вбачає.

Разом з тим, суд зазначає, що, відповідно до ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку вказується, зокрема, рішення щодо запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 25.03.2016 р. 1 місяць і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання цим вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою в СІЗО №30 УДДК з ПВП в Черкаській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання, тобто з 25 січня 2017 року, зарахувавши відповідно до ч.5 ст. 72 КК України строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речовий доказ по кримінальному провадженню пара золотих сережок, загальною вагою 4,9 гр., повернути потерпілій ОСОБА_5 .

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Ватутінський міський суд області, а засудженим ОСОБА_8 у той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1