н/п 1-кп/490/673/2017
В И Р О К
28 липня 2017 року м. Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час інкримінованих правопорушень призваного на військову службу за мобілізацією 25.03.2014 року Центральним РВК міста Миколаєва, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді старшого стрільця 3 аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, на даний час працюючого оператором на заводі " ІНФОРМАЦІЯ_2 " -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.407, ч.4 ст.407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
25 березня 2014 року громадянин ОСОБА_3 призваний Центральним РВК міста Миколаєва для проходження військової служби за мобілізацією. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 25.03.2014 №68 старший солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на старшого стрільця 3 аеромобільно-десантного взводу 4 аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону зазначеної військової частини.
04 жовтня 2014 року о 08:00 год. старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.
11 вересня 2015 року о 08:00 год. старший солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків військової служби.
01 лютого 2016 року о 08:00 год. старший солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно без поважних причин перебував поза її межами - вибув до місця свого постійного проживання у село Зелений Яр Миколаївського району Миколаївської області, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
01 березня 2016 року о 08:00 год. старший солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків з військової служби.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним та повідомив, що він після мобілізації знаходився в АТО, після повернення, переживши сильний стрес, він самовільно залишив військову частину, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, весь час з 04.10.2014 року по 10.09.2015 року він знаходився за місцем проживання у АДРЕСА_1 . Після цього, 11.09.2015 року приступив до виконання обов`язків військової служби. З 01.02.2016 року по 01.03.2016 року він знову, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив військову службу, весь цей час він знаходився за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 . У вчиненому щиро кається. На даний час він звільнений з військової служби.
Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України (в редакції закону до 05.02.2015 року та 12.02.2015 року), як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць, та за ч.4 ст.407 КК України (в редакції закону 05.02.2015 року та 12.02.2015 року) як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, проходження ним служби в зоні АТО. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України до двох років позбавлення волі, за ч.4 ст. 407 КК України на строк три роки позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.
Одночасно, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, що у сукупності з даними про особу обвинуваченого - істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає. Керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ: ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.407 (в редакції закону до 05.02.2015 року та 12.02.2015 року)та ч.4 ст.407 КК України (в редакції закону 05.02.2015 року та 12.02.2015 року)і призначити покарання:
- за ч.3 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч.4 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1