УХВАЛА

27 грудня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду змінити, застосувати ст. 69 КК України, та призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 305 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 309 КК України у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання та встановити іспитовий строк три роки, на підставі ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки: не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України за ч. 2 ст. 305 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання та встановити іспитовий строк. На підставі ст. 77 КК України скасувати додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 309 КК України та призначене покаранняза ч. 2 ст. 305 КК України у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.309 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначене покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, з 29 грудня 2015 року по 05 січня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано щире каяття ОСОБА_5 та активне сприяння останнього розкриттю злочину, оскільки на стадії досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочинів, розповів про замовлення та порядок оплати за отримані наркотичні речовини.
Крім того, захисник ОСОБА_7 звертає увагу на те, що ОСОБА_9 добровільно надав дозвіл працівникам поліції на огляд його помешкання.
Апелянт зазначає, що при призначенні ОСОБА_5 покарання слід врахувати те, що останній пройшов курс лікування від наркотичної залежності в спеціалізованому закладі, що підтверджується довідкою, є одруженим, на його утриманні є дві баби пенсіонери.
В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
За доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття останнього та активне сприяння розкриттю злочину, проте, на думку апелянта, не врахував ці обставини при призначенні покарання.
Апелянт звертає увагу на те, що є додаткові обставини, які можуть стати підставою для зміни призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема те, що в обвинуваченого склалися важкі життєві обставини, він добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності в спеціалізованому закладі, за місцем проживання характеризується позитивно, влаштувався на роботу, одружився, у вільний від роботи час будує для свої родини будинок, на його утриманні перебувають хвора мати та баби пенсіонери.
Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до практики Апеляційного суду міста Києва, при аналогічних обставинах злочину суд апеляційної інстанції застосовує ст. 69 КК України.
Цього ж дня, під час проведення митного огляду міжнародного поштового відправлення № СС053502485NL виявлено приховані від митного контролю 102 пігулки без маркування, які містять особливо небезпечну психотропну речовину «МДМА», масою 7,784 г.
Цього ж дня, під час проведення митного огляду міжнародного поштового відправлення № СС053638917NL виявлено приховані від митного контролю 102 пігулки без маркування, які містять особливо небезпечну психотропну речовину «МДМА», масою 6,844 г.
При цьому ОСОБА_5 був обізнаним про вміст у міжнародних поштових відправленнях №СС053502485NL та № СС053638917NL особливо небезпечної психотропної речовини «МДМА» у великих розмірах та про зазначення у декларації до даного відправлення неправдивих відомостей щодо переміщуваних у ньому речей, однак, таким чином намагався приховати свій злочинний умисел, направлений на контрабанду та незаконне придбання особливо небезпечної психотропної речовини «МДМА» у великих розмірах без мети збуту.
Крім того, ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення до кінця свого злочинного умислу - незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини «МДМА», у великих розмірах без мети збуту, однак злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки зазначену особливо небезпечну психотропну речовину, яка містилася у міжнародних поштових відправленнях № СС053638917NL та № СС053502485NL, було виявлено співробітниками Київської міської митниці ДФС України під час митного огляду.
Під час апеляційного розгляду захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 309 КК України як закінчений замах на незаконне придбання особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, за ч. 2 ст. 305 КК України як контрабанда особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, тобто її переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого, який судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочини, один з яких відноситься до тяжких.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним були вчинені злочини та зобов`язувався в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить не тільки про щире каяття, але й бажання обвинуваченого співпрацювати з правоохоронними органами у розкритті злочину, а тому суд першої інстанції правильно визнав ці обставини, як такі, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, то вони не заслуговують на увагу, оскільки визнання обвинуваченого своєї вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину були враховані судом при призначенні ОСОБА_5 покарання.
Окрім викладеного, судом першої інстанції враховані дані про особу обвинуваченого, в якого на утриманні перебуває вагітна дружина. Ця обставина була предметом обговорення при ухваленні вироку, тому доводи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 про те, що це залишилось поза увагою суду є безпідставними.
Щодо їх доводів про перебування на утриманні ОСОБА_5 матері та двох баб пенсіонерів, а також працевлаштування, добровільне проходження курс лікування від наркозалежності, то матеріали провадження таких доказів не містять, а тому такі доводи апелянтів, на думку колегії суддів, є не переконливими.
Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить при призначенні ОСОБА_5 покарання застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання, встановивши іспитовий строк.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, призначивши ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 305 КК України мінімальний строк покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, суд врахував всі вказані вище обставини.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не були враховані положення ст. 69 КК України , то вони не заслуговують на увагу.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний не тільки вказати про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, але й мотивувати як вони впливають на оцінку ступеня тяжкості вчиненого злочину.
На думку колегії суддів, судом правильно прийняте рішення про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки визнані судом обставини, що пом`якшують покарання не знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дослідив дані про особу обвинуваченого та з урахуванням фактичних обставин злочинів, не встановив інших обставин, які б пом`якшували його покарання та давали законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.
З таким висновком погоджується колегія суддів.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання суворим, оскільки воно призначене відповідно до санкцій ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 305 КК України та за правилами ст. 70 ч. 1 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 309 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3