УХВАЛА

09 грудня 2016 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_5 про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження №0000477, відомості про яке внесено 17.10.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майор поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки «Samsung GT-S7272 ІМЕІ НОМЕР_1 з акумуляторною батареєю та сім карткою НОМЕР_2 , зарядний пристрій до мобільного телефону, USB флеш накопичувач об`ємом 16 Гб, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що 16.10.2016 до Чуднівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області надійшло звернення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 про те, що 16.10.2016 близько 19 год. 40 хв. достовірно невідома йому особа чоловічої статі незаконно заволоділа його легковим автомобілем марки ГАЗ -31029 д.н.з. НОМЕР_3 1990 року випуску сірого кольору, який знаходився поблизу торгівельного закладу «Торгівельний центр «Україна», що в смт. Вакуленчук, буд. №11 Чуднівського району, заподіявши тим самим заявнику матеріальний збиток на суму 17000 грн.

Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.289 КК України.

За підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, у порядку ст. 208 КПК України 17.10.2016 затримано: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 якому пред`явлено підозру за вказаною правовою кваліфікацією.

Чуднівським районним судом Житомирської області 20.10.2016 підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на останнього обов`язків.

Окрім цього 17.10.2016 під час затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України було проведено особистий обшук останнього, у ході проведення якого вилучено наступне майно, а саме: мобільний телефон марки «Samsung GT-S7272 ІМЕІ НОМЕР_1 з акумуляторною батареєю та сім карткою НОМЕР_2 , зарядний пристрій до мобільного телефону, USB флеш накопичувач об`ємом 16 Гб.

Будучи допитаним в якості підозрюваного ОСОБА_6 пояснив, що вищевказані речі являються його особистим майном.

Розслідуванням встановлено, під час досудового розслідування потерпілому у кримінальному провадженні заподіяно матеріальної шкоди.

Водночас слідчий відмічає, що у ході досудового розслідування потерпілим може бути заявлено цивільний позов, так як вчиненням вказаного кримінального правопорушення завдано матеріальної шкоди на відповідну суму.

Враховуючи вищевикладене з метою забезпечення цивільного позову необхідно накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 .

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала, просила розглядати клопотання за наявними матеріалами.

Підозрюваний не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належно. В заяві від 08.12.2016р. просив повернути вилучені під час затримання та обшуку речі.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно із вимогами ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

В клопотанні слідчий зазначає, що 17.10.2016 під час затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України було проведено особистий обшук останнього, у ході проведення якого вилучено наступне майно, а саме: мобільний телефон марки «Samsung GT-S7272 ІМЕІ НОМЕР_1 з акумуляторною батареєю та сім карткою НОМЕР_2 , зарядний пристрій до мобільного телефону, USB флеш накопичувач об`ємом 16 Гб.

Крім того, в заяві від 08.12.2016 року ОСОБА_6 зазначає, що 17 жовтня 2016 року його було затримано в порядку ст. 208 КПК України та під час обшуку було вилучено мобільний телефон з сім картою, зарядний пристрій і флеш карту.

Тобто, з матеріалів клопотання вбачається, що майно, про арешт якого ставиться питання в заявленому клопотанні, було вилучено 17.10.2016 року, а з даним клопотанням слідчий звернувся до суду лише 07.12.2016 року. Питання про поновлення процесуального строку слідчим не ставилося.

Відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність у відмові в його задоволенні у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю, оскільки слідчим фактично подане клопотання про арешт тимчасово вилученого майна з пропущенням строку, при цьому слідчим не доведена можливість накладання арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову, так як відомості про його заявлення відсутні, а в клопотанні не обґрунтовано суми завданих збитків. Відомості, що викрадений автомобіль не було повернуто потерпілому відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171-173, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_4 про арешт майна.

Ухвалу слідчого судді може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1