Справа №490/8539/15-к 10.05.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 00000178, за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та цивільного відповідача директора ПП «Авто-Віола плюс» на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач ПП « Авто-Віола плюс » в особі директора ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 та цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 та постановити новий, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Короткий зміст вироку.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням. Встановлено іспитовий строк 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ПП « Авто- Віола Плюс» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПП « Авто- Віола Плюс» на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди 55000 грн. а також на користь держави судовий збір в сумі 267 грн.96 коп.. В іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ПП « Авто- Віола Плюс» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПП « Авто- Віола Плюс» на користь ОСОБА_11 у рахунок відшкодування моральної шкоди 137 000 грн. а також на користь держави судовий збір в сумі 73 грн. 08 коп..

Стягнуто з відповідача ПАТ « СК Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_11 страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 9640 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 98 грн.40 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по залученню експерта в сумі 7 137грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Прокурор вважає вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягає у безпідставному застосуванні ст. 75 КК України.

Стверджує, що суд при призначенні ОСОБА_6 покарання з випробуванням не надав оцінки та не врахував наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого.

Зазначає, що суд не взяв до уваги характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Також, вважає, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_6 веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв, а також за хуліганство та насилля в сім`ї. Перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом синдром залежності від опіоїдів та алкоголю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс »
Представник цивільного відповідача вважає вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову необґрунтованим.

Стверджує, що розмір задоволених позовних вимог потерпілих про відшкодування моральної шкоди є надто великим з огляду на судову практику з даної категорії справ в зв`язку з чим підлягає перегляду.

Зазначає, що до справи було залучено ПрАТ « СК « Арсенал Страхування», яка згідно вимог ст. 26-1 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язана відшкодувати до 5 відсотків від страхового ліміту при задоволенні позовних вимог потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди. Однак судом під час розгляду цивільного позову ОСОБА_10 це не було враховано.

Також зазначає, що при частковому задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_11 судом не враховано вимог ст. 27 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не враховано судом і змісту розписки ОСОБА_11 , згідно якої він не має претензій до ПП « Авто- Віола плюс».

Крім того вказує, що суд не врахував і річний звіт ПП « Авто- Віола плюс» до податкової служби, з якого вбачається, що розмір моральної шкоди в розмірі 137 000 грн. унеможливить подальшу стабільну діяльність підприємства.

Вважає, що за моральну шкоду, виходячи зі змісту вимог ст. 1167 ЦК України має відповідати ОСОБА_12 .

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Відповідно до вироку суду, 20 липня 2015 року близько 16 години 30 хвилин, у світлий час доби, ОСОБА_6 , керуючи технічно несправним автомобілем марки "РУТА-25", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , призначений для перевезення людей, в салоні якого перебували пасажири, рухався по сухій асфальтобетонній проїзній частині в середній смузі руху по проспекту Леніна ріг вул. Дзержинського, в м. Миколаєві, у напрямку вулиці Садової, зі швидкістю приблизно 45-60 км/год.

В районі перехрестя вказаної проїзної частини, в порушення вимог п. п. 2.3 "б", 4.16 «а», 8.7.3 «е», 12.3 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 допустив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не контролював рух свого автомобіля, не врахував регульований пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором, позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, який регулюється світлофорним об`єктом, не надав перевагу у русі пішоходам, які переходили проїзну частину вказаної дороги справа на ліво по ходу руху його автомобіля, не обрав безпечну швидкість руху і своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху свого автомобіля аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і був зобов`язаний це зробити, проігнорував значення червоного сигналу світлофора, який забороняє рух, продовжив рухатися в напрямку перехрестя, внаслідок чого без гальмування, передньою частиною свого автомобіля допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які рухалися по регульованому пішохідному переходу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримала численні тілесні ушкодження, від яких померла на місці, а пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження і була доставлена до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, його думку про необґрунтованість апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПП «Авто-Віола плюс» щодо безпідставного задоволення судом цивільних позовів потерпілих, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та просили залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини справи що стосуються особи обвинуваченого, обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ґрунтуються на досліджених судом доказах і апелянтами не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_13 та заподіяли середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 ..

Обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником вирок не оскаржується.

Відповідно до п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

При постановленні вироку стосовно ОСОБА_6 суд першої інстанції даних вимог закону дотримався в повній мірі.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував тяжкість вчиненого злочину, данні про особу винного, який раніше не судимий, з 05.03.2005 року перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом синдром залежності від опіоїдів та алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні неповнолітню доньку та матір, яка є дитиною війни , та потребує догляду через свій похилий вік.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав: щире каяття, вибачення перед потерпілими, часткове відшкодування матір`ю обвинуваченого матеріальних збитків, в розмірі по 3 000 грн. кожному потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було.

Апеляційний суд вважає, що покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, і таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів та відповідає меті покарання, визначеній частиною 2 статті 50 КК України.

Щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, то суд вірно врахував тяжкість злочину, його конкретні обставини, особу обвинуваченого, обставини, які характеризують поведінку і спосіб життя обвинуваченого до вчинення злочину ( наявність утриманців, роботи, постійного місця проживання), його позитивні характеристики, позицію потерпілих, які в судових дебатах просили призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також, підлягає врахуванню й намагання обвинуваченого добровільно відшкодувати потерпілим шкоду, завдану злочином, а саме часткове відшкодування матеріальних збитків, в розмірі по 3 000 грн. кожному потерпілому.

На думку апеляційного суду зазначене характеризує критичне ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого ним злочину, свідчить про щирість його каяття та бажання залагодити ситуацію, що сталася.

Всі зазначені вище обставини істотно знижують фактичну тяжкість злочину, ступінь небезпечності винної особи для суспільства і в сукупності утворюють підстави для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

При вирішення питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд врахував як пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, так і думку потерпілих та прийшов до вірного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Посилання прокурора на те, що при призначенні покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом не враховано наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого, а саме настання смерті однієї з потерпілих і спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості іншій є неприйнятними, оскільки дані обставини є ознакою злочину, що впливає на його кваліфікацію, а тому виходячи з положень ч.4 ст. 67 КК України, не можуть бути ще раз враховані судом при призначенні покарання.

Доводи апелянта, що суд не взяв до уваги характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину є безпідставними.

Так як, судом першої інстанції було враховано дані про особу ОСОБА_6 та обставини кримінального провадження, в тому числі, що однією з причин ДТП стала несправність гальмівної системи транспортного засобу, яка виникла незадовго до ДТП. А також ставлення обвинуваченого до наслідків злочину, який за суб`єктивною стороною є необережним, його неодноразові вибачення перед потерпілими, думку потерпілої ОСОБА_10 , яка пробачила обвинуваченого та просила не позбавляти його волі, та думку потерпілого ОСОБА_11 та його представника, які в суді першої інстанції просили вирішити це питання на розсуд суду.

Також є безпідставними доводи прокурора про те що ОСОБА_6 веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв, а також за хуліганство та насилля в сім`ї, що, на думку прокурора, не було враховано судом при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання.

Так, матеріалів справи (т.2 а.с.73-76) містять дані про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності. Проте, вказані адміністративні правопорушення були вчинені ОСОБА_6 в 2004 -2011 році, тобто вже пройшов значний проміжок часу. Таким чином, вказані обставини не вказують на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого і відповідно до ст. 67 КК України, не відносяться до таких, що обтяжують покарання. Крім того, за останній період часу ОСОБА_6 характеризується з позитивної сторони про що свідчать характеристики за місцем роботи та проживання. Так, згідно характеристики, виданої ДІМ Ленінського РВ УМВС України в Миколаївській області від 04.08.2015 року за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується з позитивної сторони у вживанні алкогольних напоїв та наркотичних речовин помічений не був. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_6 за останній період часу змінив свою поведінку, вів належний спосіб життя. Також є сумнівним перебування ОСОБА_6 на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з приводу вживання ним наркотичних засобів. Згідно довідки медичного закладу ОСОБА_6 був взятий на облік в ОНД 05.03.2005 р. в зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України. Дана кримінальна справа була закрита судом на підставі ч.4 ст. 309 КК України. З того часу ОСОБА_6 не був помічений у вживанні наркотичних речовин, що підтверджується даними журналу перед рейсового та після рейсового медичного огляду водіїв, результатами токсикологічного дослідження №3639 від 21.07.2015 року та характеристикою дільничного інспектора міліції. Крім того, після вчинення злочину минуло майже два роки, за цей час ОСОБА_6 не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, вів належний спосіб життя, зазначене свідчить про виправлення обвинуваченого. А тому висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання є обґрунтованим відповідають встановленим судом обставинам справи та меті покарання.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Щодо вимог апеляційної скарги цивільного відповідача ПП «Авто-Віола плюс », то колегія суддів дійшла наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч.ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_14 та ОСОБА_11 моральної шкоди суд дотримався положень ст.1167, ст. 1187 ЦК України і обґрунтовано стягнув саме з цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс » моральну шкоду, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що ПП « Авто-Віола плюс » є особою, яка згідно договору позички від 01.07.2015 р. володіє транспортним засобом « РУТА -25» д/н НОМЕР_1 .

Тому доводи апелянта, що моральну шкоду слід було стягувати з ОСОБА_6 є безпідставними.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь вказаних потерпілих суд першої інстанції врахував тривалість їх моральних страждань, наявність суттєвих змін в житті потерпілих, наслідки, які настали від протиправних дій, а саме смерть ОСОБА_13 і та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 і вірно, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, при вирішенні цих позовів стягнув на користь ОСОБА_14 55 000 грн. моральної шкоди, а на користь ОСОБА_11 137 000 грн. моральної шкоди.

А тому посилання апелянта, що судом необґрунтовано стягнуто занадто великий розмір моральної шкоди, що в подальшому може унеможливити стабільну діяльність підприємства є безпідставними.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України у справі №6-2808 цс 15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності.

А тому доводи цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс » про безпідставність не стягнення з страхової компанії ПрАТ « СК « Арсенал Страхування» частини страхових сум в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим, відповідно до ст. 26-1, 27 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованими.

Твердження апелянта, що судом не було врахована розписка потерпілого ОСОБА_11 про те, що він не має матеріальних претензій до ПП « Авто-Віола плюс » не відповідають дійсності, оскільки ця розписка надана потерпілим в зв`язку з відшкодуванням йому витрат на поховання дружини.

Щодо вимог потерпілого ОСОБА_11 про відшкодування йому моральної шкоди то ці вимоги були підтвердженні останнім в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:

Апеляційні скарги цивільного відповідача директора ПП «Авто-Віола плюс» та прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді