Справа № 377/1070/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/526/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 13.07.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 липня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора і захисника обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гоголів Броварського району Київської обл., громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, в період якого зобов`язано ОСОБА_8 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та робрти.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 14.10.2014 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч.4 ст. 27, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2014 року у виді 3 місяців позбавлення волі та остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, рахуючи строк покарання з дня його затримання.

Зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 16.09.2015 року по 18.11 2015 року за правилами ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно із вироком, кримінальні правопорушення обвинуваченими було вчинено за наступних обставин.

Приблизно 08.06.2015 ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження у зв`язку з її розшуком, в м. Бровари Київської області вступили в злочинну змову щодо таємного викрадення ОСОБА_8 і вказаною особою цінного майна з будь-якої квартири в м. Славутичі Київської області, при цьому ОСОБА_9 заздалегідь пообіцяв безоплатно придбати частину викрадених предметів в рахунок погашення перед ним боргу останніх. Реалізовуючи спільний злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, близько 10 години 11.06.2015 автомобілем марки ВАЗ-2107 н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , прибули в м. Славутич Київської області. Діючи згідно з розподіленими ролями, ОСОБА_9 залишився в транспортному засобі, а ОСОБА_8 з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_3 підшукали квартиру АДРЕСА_4 , переконались у відсутності мешканців та сторонніх осіб, які б могли помітити їх протиправні дії, після чого близько 10 години 30 хвилин 11.06.2015 шляхом підбору ключа відчинили замок вхідних дверей, проникли всередину належного ОСОБА_10 житла, звідки таємно викрали телевізор марки «LG 32 LN570V» вартістю 6 569 грн., двосторонній плед ціною 106 грн., вироби із золота 585 проби: два ланцюжки різної довжини вагою по 6,6 г., вартістю по 4 950 грн. на суму 9 900 грн., сережки з цирконієм вагою 3,49 г., вартістю 2 778 грн., каблучку вагою 1,87 г. з діамантом 0,15 карат, вартістю 3 278 грн., підвіску з цирконієм вагою 1,65 г., вартістю 2 306 грн., браслет вагою 5,06 г., вартістю 3 795 грн. З належним ОСОБА_10 майном загальною вартістю 28 732 грн. обвинувачений ОСОБА_8 з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прибули до автомобіля марки ВАЗ-2107 н.з. НОМЕР_1 , де ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що він спрямовує зусилля ОСОБА_8 та іншої особи на продовження злочинної діяльності, повідомив про недостатність викраденого для погашення боргу та порадив вчинити ще одну крадіжку.

Надалі ОСОБА_9 залишався очікувати в автомобілі марки ВАЗ-2107 н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_8 з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, будучи залежними від боргових зобов`язань перед ОСОБА_9 , прибули до під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_5 , де для вчинення крадіжки підшукали квартиру АДРЕСА_6 . Реалізовуючи спільний злочинний умисел, діючи з корисливого мотиву, переконавшись у відсутності в житлі та біля нього осіб, які могли завадити виконанню задуманого, ОСОБА_8 з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, близько 11 години 11.06.2015 шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей проникли до належної ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_7 , звідки таємно викрали гроші в сумі 3 500 грн., фотоапарат марки «Canon Power Shot SX 40HS» вартістю 5 000 грн., телевізор марки «LG Smart TV 32LM660T» ціною 5 085 грн. 60 коп., барсетку зі шкірзамінника вартістю 318 грн., в якій знаходились вироби із золота 585 проби: ланцюжок довжиною 45 см, вартістю 2 484 грн., ланцюжок плетіння «Бісмарк» довжиною 55 см, вартістю 21 399 грн. З майном потерпілої ОСОБА_11 загальною вартістю 37 786 грн. 60 коп. злочинці залишили квартиру, сховали викрадений телевізор марки «LG Smart TV 32LM660T» в кущах неподалік, решту викрадених речей передали ОСОБА_9 , після чого втрьох забрали телевізор, помістили його до багажника автомобіля марки ВАЗ-2107 н.з. НОМЕР_1 та залишили м. Славутич. Прибувши до м. Бровари Київської області, обвинувачені й особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спільно розпорядились викраденим - частину коштів надали ОСОБА_8 як відшкодування витрат, пов`язаних з експлуатацією транспортного засобу, решту розподілили на трьох у рівних частинах, викрадені золоті вироби, барсетку, фотоапарат марки «Canon Power Shot SX 40HS» забрав ОСОБА_9 в рахунок погашення боргу, інші речі залишились у ОСОБА_8 .
Крім того, в середині червня 2015 року ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в м. Бровари Київської області вступили в змову щодо таємного викрадення ОСОБА_8 цінного майна з будь-якої квартири в м. Славутичі Київської області для погашення за рахунок нього боргу перед ОСОБА_9 , який заздалегідь пообіцяв придбати предмети, здобуті злочинним шляхом. При цьому ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, володіє спеціальними навичками стосовно відкривання замків шляхом підбору ключа, умовлянням підбурив її до вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб, повторно, з проникненням у житло. Вдень 17.06.2015 ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, автомобілем марки ВАЗ-2110 н.з. НОМЕР_2 , що перебував у користуванні ОСОБА_9 та який той надав для реалізації спільного злочинного умислу, прибули в м. Славутич Київської області. В подальшому ОСОБА_9 як пособник очікував в автомобілі для швидкого залишення всіма співучасниками місця події у випадку їх викриття, а ОСОБА_8 з іншою особою для таємного викрадення чужого майна обрали квартиру АДРЕСА_8 , переконалися у відсутності господарів та сторонніх осіб, які б могли помітити їх незаконні дії, шляхом підбору ключа відчинили замок вхідних дверей та близько 17 години 17.06.2015 проникли до належного ОСОБА_12 житла, звідки таємно викрали куртку чоловічу двосторонню вартістю 584 грн., кросівки чоловічі марки «NIKE» ціною 594 грн., каблучку із золота 585 проби вагою 4,8 г. вартістю 3 645 грн., а всього майна на загальну суму 4 823 грн. З чужим майном обвинувачені з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на автомобілі марки ВАЗ-2110 н.з. НОМЕР_2 залишили м. Славутич Київської області, розпорядилися ним за власним розсудом.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_9 є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Так, судом при призначенні ОСОБА_9 покарання не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який незважаючи на молодий та працездатний вік ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, має не зняту і не погашену судимість за аналогічні злочини проти власності, був звільнений судом від відбування покарання з випробуванням, однак ніяких висновків для себе не зробив та через нетривалий час протягом іспитового строку знову вчинив аналогічні тяжкі злочини, обравши в якості способу заробітку та існування систематичне вчинення корисливих злочинів.

Зазначені обставини, на думку прокурора свідчать про стійке небажання ОСОБА_9 стати на шлях виправлення та неможливість виправлення обвинуваченого за умови призначення покарання в мінімальних межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, у тому числі за сукупності вироку.

Крім цього прокурор зазначає, що призначаючи ОСОБА_9 покарання суд не дав належної оцінки тяжкості скоєного ним злочину та його обставинам, а саме те, що обвинуваченим вчинено 3 епізоди корисливих злочинів та не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування потерпілим шкоди, завданої його протиправними діями.

Враховуючи зазначене, апелянт просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за ч.4 ст. 27, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2014 року у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно ОСОБА_9 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, рахуючи строк покарання з дня його затримання. Зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 16.09.2015 року по 18.11.2015 року за правилами ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, на думку захисника вирок суду побудований на припущеннях, обґрунтований суперечливими та недопустимими доказами, без належної їх оцінки. Також, захисник зазначає, що позиція сторони обвинувачення з самого початку проведення досудового розслідування і до завершення судового розгляду справи суперечила зазначеним загальним засадам кримінального провадження, мала виключно обвинувальний уклін та була спрямована на притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 не дивлячись на відсутність належних та допустимих доказів його вини, що потягнуло за собою винесення незаконного судового рішення яке підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що судом не прийнято до уваги того, що обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав, судом не в повній мірі враховані покази ОСОБА_13 , матеріали відносно якого виділенні в окреме провадження, які повністю спростовують версію викладену в обвинувальному акті й узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_9 . При цьому, як на доказ вини ОСОБА_9 суд послався на покази обвинуваченого ОСОБА_8 , проте апелянт зазначає, що покази останнього дані під час досудового розслідування і під час судового розгляду відрізняються за своїм змістом і не узгоджуються з показами інших учасників кримінального провадження, що ставить під сумнів їх достовірність.

Також на думку захисника, дослідженні судом докази, а саме, протоколи слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_14 від 26.08.2015 року і ОСОБА_8 від 04.09.2015 року та додатки до них, а також матеріали тимчасового доступу до речей і документів з інформацією про телефонні з`єднання абонентів, наданих стороною обвинувачення, не узгоджуються з показами обвинувачених, та на його думку є неналежними доказами вини ОСОБА_9 і являються недопустимими доказами в зв`язку з отриманням їх з порушенням порядку, передбаченого КПК України.

Крім цього, захисник посилається на ряд слідчих дій, проведених після 03.09.2015 року за участі захисника ОСОБА_15 , як на незаконні, а докази здобуті в результаті їх проведення недопустимими, оскільки захисник ОСОБА_15 не мала права приймати в них участь так як вона здійснювала захист підозрюваних ОСОБА_13 і ОСОБА_8 покази яких між собою різнилися.

Враховуючи зазначене, а також те, що під час судового розгляду кримінального провадження на думку захисника стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а всі сумніви та припущення повинні трактуватися на користь обвинуваченого, апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України за недоведеністю його вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 27, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 185 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав та просив її задовольнити, а проти апеляційної скарги захисника заперечував;

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити, а проти апеляційної скарги прокурора заперечували;

обвинуваченого ОСОБА_16 який проти апеляційної скарги прокурора заперечував, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 залишив на розсуд суду;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинувачених з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скаргипрокурора і захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України учасниками процесу не оскаржуються.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами обвинуваченого ОСОБА_8 в яких останній свою вину визнав та розповів про обставини вчинення квартирних крадіжок в м. Славутич Київської області за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження, розповів про обставини вчинення крадіжок та роль ОСОБА_9 в них, який був обізнаний про мету поїздок до м. Славутич, їхав з ними, щоб проконтролювати його і ОСОБА_13 та забрати викрадене, оскільки підшукання вхідних дверей з відповідними замками і проникнення до квартир займало багато часу, ОСОБА_9 неодноразово в телефонному режимі цікавився, чи все нормально; показами обвинуваченого ОСОБА_13 , наданих ним під час судового засідання 07.12.2015 року, який повідомив, що заборгувавши ОСОБА_9 грошові кошти, він погодився на пропозицію ОСОБА_8 здійснити крадіжку чужого майна в м. Славутич Київської області, після чого в оговорену дату за ним заїхав ОСОБА_8 на власному автомобілі під керуванням ОСОБА_9 і вони втрьох прибули до м. Славутич. Майно з квартир викрадали він і ОСОБА_8 , яке потім носили до автомобіля, куди завантажували разом з ОСОБА_9 . Викрадені речі частково вони здали в ломбард, кошти від яких розділили між собою порівну, а рештою викрадених речей було компенсовано борг перед ОСОБА_9 . Коли через декілька днів ОСОБА_8 запропонував повторно поїхати до м. Славутич він відмовився, але після умовляння ОСОБА_9 погодився і вони втрьох автомобілем ОСОБА_9 знову поїхали в м. Славутич для здійснення крадіжок; показами потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; даними, зафіксованими в протоколах огляду місця події від 18.06.2015 року, 11.06.2015 року з фототаблицями до них; заяві особи, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, від 26.08.2015 року про вчинення квартирних крадіжок в м. Славутич Київської області спільно з Романом і ОСОБА_20 ; листі №243 від 27.08.2015 року центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Славутич Київської області, згідно яких автомобіль марки ВАЗ-211040 н.з. НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_21 , мешканкою АДРЕСА_2 , що є адресою проживання обвинуваченого ОСОБА_9 ; протоколах проведення слідчого експерименту з ОСОБА_13 від 26.08.2015 року та ОСОБА_8 від 04.09.2015 року та відеозаписами до них, в ході яких вказані особи розповіли про обставини вчинення крадіжок з квартир м. Славутич та роль у протиправних діях ОСОБА_9 ; ухвалах слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 24.07.2015 року і 04.09.2015 року та протоколах про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій; та іншими матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібранні та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 27, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 185 КК України.

При цьому, суд мотивував прийняте ним рішення, надавши оцінку доказам у кримінальному провадженні зазначив, що не вбачає підстав для визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів з ОСОБА_8 і ОСОБА_13 , та дисків з відеозаписами вказаної слідчої дії як додатків до них, а також СD-R дисків з інформацією по телефонних з`єднаннях абонентів, оскільки їх отримання не суперечить встановленому КПК України порядку.

Також, суд надав оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_9 , даних ним в ході судового розгляду кримінального провадження, про його необізнаность щодо вчинення ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження, злочинів в м. Славутич та розцінив їх як намагання уникнути відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраних та перевірених доказів у кримінальному провадженні, які об`єктивно узгоджуються між собою.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на незаконність слідчих дій, проведених після 03.09.2015 року та визнання здобутих під час їх проведення доказів недопустимими, оскільки вони проводилися за участі захисника ОСОБА_15 , яка захищала інтереси обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_13 , покази яких різнилися не береться судом до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, розбіжності в показах обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_13 були виявленні під час судового засідання 07.12.2015 року, після чого захисником ОСОБА_15 було заявлено самовідвід, який ухвалою суду від 17.12.2015 року був задоволений (т.2 а.с. 181-182).

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість не ґрунтуються на матеріалах справи та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше засудженим за аналогічні злочини до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, жодних висновків для себе не зробив та в період іспитового строку відновив злочинну діяльність, а також те, що ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікарів психіатра і нарколога не перебуває, думку потерпілих, які в обранні йому міри покарання поклалися на думку суду, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства та правомірно призначив йому покарання в межах санкції ч.4 ст.27, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 185 КК України, а саме у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України,шляхом часткового складання покарань за даним вироком і невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2014 року остаточно обрав ОСОБА_9 міру покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчинених кримінальних правопорушень із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Доводи, на які прокурор посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме те, що судом першої інстанції не врахованого, що обвинувачений ОСОБА_9 будучи засудженим за аналогічні злочини та звільненим від відбування покарання з випробуванням висновків для себе не зробив, знову вчинив злочин, а також те, що він не відшкодував потерпілим шкоди, завданої його протиправними діями є безпідставними, оскільки зазначені в апеляції обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги прокурора і захисника - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_22