П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника підсудного ОСОБА_4 ОСОБА_7 ,
захисника підсудного ОСОБА_5 ОСОБА_8
захисника підсудного ОСОБА_6 ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149 КК України та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального висновку в період часу з початку літа 2002 року по кінець травня 2005 року, ОСОБА_4 , маючи намір на отримання незаконних прибутків на постійній основі, з корисливих спонукань, з метою законного переміщення жінок за їх згодою, через державний кордон України, для подальшого продажу іншій особі з метою сексуальної експлуатації, сам, а також за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , вчиняв дії спрямовані на підшукування схильних до надання сексуальних послуг (проституції) осіб на території Луганської, Рівненської, Миколаївської, Чернігівської областей, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , яких залучали в боргову кабалу, шляхом надання грошових коштів для оформлення документів, переховували в заздалегідь орендованих квартирах та законно перемістили через державний кордон України в Республіку Чехія та Республіку Польща, де збули власникам нічних клубів.
При цьому, в деяких випадках ОСОБА_4 сам вчиняв всі дії, спрямовані на продаж осіб, а інколи згідно попередньої змови тільки контролював оформлення віз для виїзду в Республіку Чехія, отримував і розподіляв кошти, які надходили від власників нічних клубів за продаж потерпілих. ОСОБА_5 , у випадку відсутності ОСОБА_4 , контролював виготовлення віз, підшуковував квартири під найм, зустрічав жінок в м. Рівне та відправляв останніх в Республіку Чехія. ОСОБА_6 підшуковував та вербував жінок, знімав для їх проживання під найм квартири та переправляв останніх в Чехію.
Під час перебування в нічних клубах, оплатно передані жінки, протягом одного-трьох місяців, в залежності від терміну дії візи, у відповідності до встановленого власниками клубів порядку, в період з 17.00 до 05.00 годин, мали перебувати в барі даних клубів з метою надання сексуальних послуг відвідувачам клубів із розрахунку: 30 хвилин надання сексуальних послуг клієнту 50 євро, 40 хвилин 60 євро, 1 година 80 євро. 50 % зароблених грошей, жінки, всупереч своєї волі, повинні були віддавати власникам клубу через бармена.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 ОСОБА_9 заявила письмове клопотання про повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування. Клопотання мотивує тим, що при провадженні досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК 1960 року, які не можуть бути усунені в судовому засіданні.
Підсудні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 клопотання захисника підтримали, просили суд його задоволити.
Захисник підсудного ОСОБА_4 ОСОБА_7 та захисник підсудного ОСОБА_5 ОСОБА_8 підтримали клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.
Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що в справі не дослідженні всі докази, а тому відсутні підстави для направлення справи на додаткове розслідування.
Заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінальної справи, суд вважає, що клопотання про повернення справи на додаткове розслідування підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 КПК України 1960 року при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до розгляду.
Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 07 липня 2015 року скасовано вирок Рівненського міського суду від 06 травня 2014 року щодо підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в даній ухвалі колегія суддів зазначила, що вирок суду обґрунтований доказами, які не досліджувалися безпосередньо в судовому засіданні (показання потерпілих та свідків викладено з протоколів допиту).
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 09 червня 2016 року скасовано постанову Рівненського міського суду від 08 квітня 2016 року про повернення прокурору вказаної кримінальної справи для проведення додаткового розслідування та направлено на новий судовий розгляд. Підставою скасування стало те, що суд першої інстанції міг виконати недоліки досудового розслідування і без повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, шляхом усунення певних недоліків безпосередньо у судовому засіданні доручивши органу, який проводив розслідування, виконати певні слідчі дії відповідно до приписів ст. 315-1 КПК України (в ред. 1960 року).
Відповідно до роз`яснень п. 9 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень в порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК 1960 року, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим.
Як вбачається з обвинувального висновку по даній справі потерпілими є ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_49 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_50 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_51 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 із зазначеними адресами проживання. Відповідно до вимог ст. 223 КПК України 1960 року обвинувальний висновок має містити відомості про потерпілих, однак більшість зазначених адрес потерпілих не відповідають дійсності.
В судові засідання призначені на 17 січня 2017 року та 08 лютого 2017 року жодна потерпіла не з`явилася, тільки четверо потерпілих із тридцяти дев`яти отримали повістки, всі інші конверти були повернуті до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання та не проживанням адресата за вказаною адресою.
Кримінальна справа відносно підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 була порушена в червні 2005 року. На час розгляду справи минуло більше десяти років. Згідно наявної в матеріалах кримінальної справи інформації правоохоронних органів частина потерпілих виїхала за межі України, змінили прізвище, більшість не проживають за адресами вказаними в обвинувальному висновку. Згідно інформації адресно-довідкового бюро потерпіла ОСОБА_45 померла. В даному випадку суд додержуючись вимог ст. 257 КПК України щодо безпосереднього допиту потерпілих та виконуючи вказівки зазначені в ухвалах апеляційного суду позбавлений можливості викликати потерпілих в судове засідання, так як адреси проживання потерпілих не відповідають адресам, які зазначені в обвинувальному висновку, а судові доручення правоохоронним органам згідно вимог ст. 315-1 КПК України можливо надати лише на стадії судового розгляду.
Пред`явлене особі обвинувачення згідно із ст. 223 КПК України (1960 року) має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають із п (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього. Окрім того, кожний обвинувачений у вчинені кримінального правопорушення, щонайменше має право допитувати свідків (потерпілих) обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали п.3 (d) ст. 6 Європейської Конвенції.
Підсудні в даному випадку позбавлені права на захист, відповідно до ч. 7 ст. 263 КПК України (в редакції 1960 року), задавати питання потерпілим, для встановлення істини в даній кримінальні справі, а відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України (в редакції 1960 року) істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову, якщо порушено право обвинуваченого на захист.
Вирок Рівненського міського суду від 06 травня 2014 року та ухвала Рівненського міського суду від 08 квітня 2016 року були скасовані Апеляційним судом Рівненської області з підстав не дослідження безпосередньо у судовому засіданні доказів, а саме не проведено допиту потерпілих.
Отже, на стадії попереднього розгляду справи судом встановлено, що досудове слідство було проведено неповно і неправильно, суд в даному випадку не має можливості усунути недоліки досудового слідства, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Для підтвердження вини підсудних в інкримінованих їм злочинах, чи про відсутність такої вини, необхідно в ході досудового слідства насамперед встановити місце знаходження потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_57 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_58 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_59 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 .
Під час проведення додаткового розслідування органу досудового слідства необхідно всебічно, повно і об`єктивно дослідити дані про потерпілих, належним чином встановити місце їх перебування і місце фактичного проживання.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 22, 223, 246 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149 КК України повернути прокурору Рівненської місцевої прокуратури для проведення додаткового розслідування.
На постанову можуть бути поданні апеляції до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненській міський суд протягом семи діб з дня її винесення.
Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1