АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/429/17 Справа № 199/1889/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003065 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокол Магаданської області Російської Федерації, громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування додаткових витрат на придбання ліків у розмірі 3160 грн. 89 коп., - моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставинах.

20 грудня 2015 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебував за місцем свого мешкання в кімнаті АДРЕСА_2 , де вживав алкогольні напої. У цей час, до нього за місцем мешкання, завітали раніше йому знайомі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , де між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 почав висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
У той же час, у коридорі на третьому поверсі вищевказаного гуртожитку, у відведеному для паління місці, перебував потерпілий ОСОБА_10 , який почувши конфлікт, підійшов до ОСОБА_6 . Там між ними на ґрунті таких, що раптово виникли, неприязних стосунків, почався словесний конфлікт, в результаті якого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний намір, спрямований на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10
20 грудня 2015 року близько 19 години 05 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись на третьому поверсі гуртожитку, розташованого у будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , направився до своєї кімнати № 45, де взяв знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме кухонний ніж.
Одразу після цього, близько 19 години 07 хвилин, ОСОБА_6 вийшов до коридору, де біля вхідних дверей, тримаючи у своїй лівій руці вказаний кухонний ніж, діючи умисно, наніс ним з достатньою силою один проникаючий удар в область черева потерпілого ОСОБА_10 в результаті чого спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження, як небезпечне для життя в момент заподіяння - проникаюче колото-різане поранення черева праворуч з ушкодженням внутрішніх органів, а саме: проникаюче колото-різане поранення черева праворуч, яке розпочинається раною на передній поверхні черева праворуч по передньо-пахвовій лінії (на відстані 111 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 9 см праворуч від серединної лінії тіла (від нижнього краю), переходить в раньовий канал, який йде спереду назад та знизу доверху з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, проникає в черевну порожнину з ушкодженням верхнього полюсу правої нирки та наскрізного ушкодження правої долі печінки, з явищами поза черевної гематоми та внутрішньочеревної кровотечі (1500 мл крові зі згортками).
Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою та однобічністю судового розгляду і невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та просив суд апеляційної інстанції ухвалити новий вирок, яким виправдати останнього за ч.1 ст.121 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що висновки суду ґрунтуються на показах заінтересованих свідків, оскільки в ході конфлікту вони самі вчинювали злочини відносно обвинуваченого, причинили останньому тілесні ушкодження та всі докази, що досліджені судом, розглянуто однобічно.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_6 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Захисник вказує, що вирок суду підлягає скасуванню з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
На думку захисника ОСОБА_7 , з урахуванням наявних протиріч та неточностей наданих показань потерпілим ОСОБА_10 та свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , - маються сумніви у їх правдивості, однак суд не дав належної оцінки розбіжностям у їх показаннях, визнав такі покази достовірними та поклав в основу вироку. Також зазначено про спотворення судом показань свідка ОСОБА_14 та всупереч нелегітимності слідчої дії протоколу огляду місця події в ході досудового розслідування, суд в порушення вимог кримінального процесуального закону здійснював дослідження даного документу та речових доказів, що здобути на основі цього.
На думку захисника ОСОБА_7 , дії обвинуваченого ОСОБА_6 в частині спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень були викликані перебуванням обвинуваченого у стані необхідної оборони, викликаної противоправними діями з боку потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційні скарги, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у зв`язку із відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину, прокурора ОСОБА_8 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим та просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повному обсязі з урахуванням наступного.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про допущену невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке останній засуджений, є правильними та підтверджуються сукупністю доказів, які перевірені під час розгляду кримінального провадження та яким суд дав належну оцінку, зокрема, свідченням потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були очевидцями вчинення злочину та підтвердили фактичні обставини, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколу огляду місця події від 20 грудня 2015 року, протоколу проведення слідчого експерименту від 21 грудня 2015 року, висновку судово-медичної експертизи та інших письмових доказів кримінального провадження, які судом визнані належними та допустимими і покладені в основу вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що в зазначений час та місце зайшов в кімнату до обвинуваченого, побачив що останній разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_11 розпивали спиртні напої та сварилися. Коли потерпілий разом із ОСОБА_12 вийшли з кімнати, в цей момент вибіг обвинувачений ОСОБА_18 і наніс удар кулаком в область голови ОСОБА_19 . Між ОСОБА_19 і ОСОБА_18 почалася бійка, у зв`язку з чим потерпілий їх розбороняв. ОСОБА_18 повернувся до своєї кімнати та потерпілий побачив, як останній дуже швидко йде в їх бік з ножем, який тримає в лівій руці. Він не встиг відреагувати, побачив замах руки ОСОБА_18 , в якій той тримав ніж, і після цього зрозумів, що в нього ножова рана.
Про завдання потерпілому ОСОБА_10 ножового поранення обвинувачений ОСОБА_6 зазначав в суді вказуючи, що діяв у стані необхідної оборони від застосованого у відношенні нього насильства, а тому факт спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень стороною захисту не оспорюється.

Показання потерпілого узгоджуються з показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду першої інстанції, що за обставин, викладених у обвинувальному акті, між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 почалася словесна перепалка і бійка, вони вийшли в коридор. ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_20 в обличчя і він присів. В цей час з кухні чи кімнати для паління вийшов ОСОБА_21 . ОСОБА_18 намагався вдарити ОСОБА_19 , а ОСОБА_22 блокував його. Потім ОСОБА_18 забіг до своєї кімнати, взяв ножа і біг на нього з ножем. ОСОБА_11 сховався за дверима, і тоді ОСОБА_18 вдарив ножем ОСОБА_23 . Момент нанесення удару ножем потерпілому ОСОБА_11 бачив чітко через скляні двері. ОСОБА_12 бачив, що ОСОБА_21 тримається за бік та спускається сходами вниз, вказував, що всі події відбувалися між кімнатою ОСОБА_18 та кімнатою для паління. На час описаних подій, за показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_6 знаходився в стані алкогольного сп`яніння та вів себе неадекватно.
Дані свідки підтвердили факт знайомства із обвинуваченим ОСОБА_6 та перебування з останнім в нормальних відносинах, тому в колегії суддів відсутні об`єктивні підстави для визнання даних показів недостовірними та допитаних свідків упередженими, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про заінтересованість даних свідків та обмовлення обвинуваченого не є слушними.
Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 узгоджуються і з іншими доказами кримінального провадження.

Наявні неточності показів свідка ОСОБА_12 не мають суттєвого значення для з`ясування фактичних обставин кримінального провадження, оскільки надані покази їх не спростовують та пояснюються перебуванням свідка ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння.

Вивченням матеріалів провадження не встановлені дані, які б свідчили про те. що потерпілий та свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити ОСОБА_6 в зазначеному кримінальному правопорушенні.
Доводи захисника ОСОБА_24 про спотворення судом першої інстанції показів свідка ОСОБА_15 , наданих під час судового розгляду кримінального провадження, є необґрунтованими та стосуються виключно оцінки, наданої судом першої інстанції даним показам.
Доводи захисника ОСОБА_7 про допущену помилку свідком ОСОБА_15 у визначенні джерела шуму, конфлікту при вчиненні зазначеного злочину з причини, що остання не дійшла до кухні та не мала можливості візуально визначити місце конфлікту, є лише припущенням захисника та зводиться до суб`єктивної оцінки стороною захисту наданих показів.
Неточність показів свідка ОСОБА_15 в частині, де зазначається, що із-за рога вибіг ОСОБА_25 , однак коридор гуртожитку є прямолінійним та не має кутів, на чому наполягав захисник ОСОБА_7 , не може ставити під сумнів правдивість її показів, а лише вказує на допущену неточність оцінки обставин з боку свідка та суб`єктивне її сприйняття.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме технічної фіксації судового засідання від 04 травня 2016 року, суд першої інстанції в обвинувальному вироку суду дотримався точності відображення наданих показів свідка ОСОБА_15 , а наявні протиріччя не впливають на з`ясування обставин кримінального правопорушення, не є суттєвими та стороною захисту не були акцентовані під час судового розгляду.
Доводи захисника ОСОБА_7 про допущення невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема факту вчинення насильства над обвинуваченим через спотворення судом показів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в частині не відображення того, що останні, під час затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , бачили його закривавлену голову, є необґрунтованими.

Згідно технічної фіксації судового засідання від 06 травня 2016 року, свідок ОСОБА_16 підтвердила, що під час затримання на обвинуваченому ОСОБА_6 була присутня кров. В цій частині свідок ОСОБА_17 , яка допитана в судовому засіданні 21 червня 2016 року, також підтвердила цю обставину і це підтверджене журналом судового засідання від 21 червня 2016 року та технічною фіксацією судового процесу (а.п.238-240 т.1).
Проте характер та механізм отриманих обвинуваченим ОСОБА_6 ушкоджень зазначені свідки суду не пояснили, оскільки не були очевидцями кримінального правопорушення.
Судом першої інстанції взято до уваги висновок судово-медичної експертизи № 303е від 28 січня 2016 року, за яким у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: трьох рубців в лобній області по середині в зоні росту волосся, лобно-скроневій області по середині в зоні росту волосся, в лобно-скроневій області праворуч, по задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині. (а.п. 56-58 т.1).
Проте в матеріалах провадження відсутні дані про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності внаслідок спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_6 , у зв`язку з чим суд об`єктивно не взяв до уваги версію сторони захисту про дії останнього у стані необхідної оборони та врахував характер та тяжкість заявленого обвинуваченим суспільно небезпечного посягання, що не може вважатися співмірним з його діями.

Відповідно до ч.1 ст.36 КПК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на те, що обвинувачений наніс удар ножем ОСОБА_10 , захищаючись від злочинного нападу і перебував у стані необхідної оборони, спростовуються наведеними у вироку доказами .

Кримінальним провадженням також не встановлено і даних про те, що ОСОБА_6 міг перебувати в момент вчинення кримінального правопорушення у стані сильного душевного хвилювання, що раптово могло виникнути внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які допитані судом першої інстанції, хоча і не були очевидцями вчинення даного кримінального правопорушення, однак підтвердили об`єктивну сторону вчиненого злочину, зокрема час, місце, обстановку і наслідки злочину та підтвердили коло осіб, які були на місці вчинення злочину.
Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо обставини спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, співпадають з іншими доказами, в тому числі частково й з показами самого обвинуваченого, і не містять суттєвих суперечностей, а тому суд правильно оцінив їх як об`єктивні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 390е від 03 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 59-61), у ОСОБА_10 виявлене тілесне ушкодження, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння згідно п. 2.1.3 «к,о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у ОСОБА_10 тілесного ушкодження, ступень ознак його загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що воно отримано незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 6 МКЛ, тобто і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові, що підтвердила і допитана в суді перщої інстнції і судмедексперт ОСОБА_26 щодо надання нею експертних висновків стосовно тяжкості та механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 .
Правильність та об`єктивність висновків судово-медичної експертизи сумнівів у суду не викликають.
Колегія суддів визнала обґрунтованою кваліфікацію дій ОСОБА_6 як умисне заподіянняОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення, оскільки причиною виникнення між ними сварки, а потім і бійки є не насильство з боку потерпілого і не тяжка образа з його боку, а стан алкогольного сп`яніння, в якому перебував обвинувачений.

Суд зробив правильний висновок про те, що не зважаючи, хто був ініціатором сварки, а потім і бійки, дії ОСОБА_6 по спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_10 кваліфікуються як умисне спричинення тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто тяжкого тілесного ушкодження, і доводи захисника ОСОБА_7 в цій частині колегія суддів вважає не обгрунтованими.
Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 в кримінальному правопорушенні, за яке його засуджено, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено, а тому відповідні доводи обвинуваченого, викладені в його апеляційній скарзі про однобічність розгляду кримінального провадження, не відповідають дійсності.
Та обставина, що суд по іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про неправильну оцінку доказів судом першої інстанції у вироку, є безпідставними.
Твердження захисника ОСОБА_7 про наявність допущених порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, а саме протоколу огляду місця події від 20 грудня 2015 року, що виразилися у незаконному проникненні до житла обвинуваченого, кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку заводу «Артема», не є слушними з огляду на наступне (а.п.42-43 т.1).
Відповідно до ч.1, 2 ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно вимог ч.3 ст.214 КПК України, огляд місця події є слідчою дією, яка у невідкладних випадках може бути проведена до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що здійснюється негайно після завершення огляду. Під невідкладними слід розуміти такі випадки, коли зволікання з оглядом може призвести до негативних наслідків для кримінального провадження, зокрема зникнення слідів кримінального правопорушення та об`єктів, які можуть стати речовими доказами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно протоколу огляду місця події, який проводився у приміщенні гуртожитку заводу «Артема» по вул.Білостоцького, буд.90 в м. Дніпропетровську та кімнаті №45 даного гуртожитку, - дана слідча дія датована 20 грудня 2015 року та розпочата о 20 годині 20 хвилин. Час вчинення ОСОБА_6 злочину обґрунтовано судом першої інстанції встановлено та відображено в обвинувальному вироку суду як 19 година 05 хвилин 20 грудня 2015 року. Даний елемент об`єктивної сторони кримінального правопорушення учасниками провадження не оспорювався та в апеляційних скаргах не оскаржується.
Тобто огляд місця події, як слідча дія, була проведена невідкладно після прибуття співробітників поліції та затримання обвинуваченого ОСОБА_6 до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Тому твердження сторони захисту про незаконність проведення огляду житла обвинуваченого ОСОБА_6 , та як наслідок нелегітимність вказаної слідчої дії через відсутність ухвали слідчого судді, як законної підстави її проведення, є необґрунтованими, оскільки при проведенні огляду, на підставі ч.3 ст.214 КПК України, відомості про злочин не були внесені до ЄРДР, що в передбаченому законом порядку унеможливлювало звернення до суду за відповідним дозволом.
Кримінальним провадженням не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 в поданих апеляційних скаргах не оспорюється.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст.121 КК залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження у строк відбування покарання за вироком суду, з 22 вересня 2016 року по 21 лютого 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Судді:
______________ _______________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4