Справа №127/8297/17
Провадження №1-кс/127/3277/17
20 квітня 2017 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:слідчого судд ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання слідчого військової прокуратури Вінницького гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна, -
Згідно клопотання на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 № 454/2014, мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України № 0360 від 07 травня 2014 року та на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 170 від 07 травня 2014 року розпочалось формування 9 батальйону територіальної оборони (військової частини польова пошта НОМЕР_1 ).
У зв`язку з цим військова частина польова пошта НОМЕР_1 по червень 2015 року перебувала на всіх видах забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також в цей період постачальником військового майна виступав «Вінницький обласний центр цивільного захисту та матеріальних резервів» та військова частина НОМЕР_2 АДРЕСА_2 .
На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 1 від 10 травня 2014 року підполковника ОСОБА_4 призначено на посаду заступника командира батальйону з тилу начальника тилу та останній вважається таким, що з 10 травня 2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою, а також на нього було покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків та він являється військовою службовою особою.
28 травня 2015 року на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 121 підполковника ОСОБА_4 переведено до нового місця служби в розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час проходження військової служби на посаді заступника командира частини з тилу начальника тилу військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 58, 59, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відповідав за матеріальне та технічне забезпечення підрозділів підпорядкованими службами, за підвезення всіх видів матеріального забезпечення та за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, керувати діяльністю та бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів і служб, проводити заняття з організації тилового забезпечення, керувати роботою, спрямованою на поліпшення матеріально-побутового становища особового складу військової частини, організовувати своєчасну видачу обмундирування, знати ділові якості та морально-психологічний стан військовослужбовців безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, постійно проводити з ними роботу з виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю, планувати роботу транспорту, пов`язану з підвезенням матеріальних засобів і здійснювати контроль за правильністю та ефективністю його використання, планувати і організовувати підвезення підрозділам матеріальних засобів, перевіряти не менше ніж двічі на рік наявність і стан матеріальних засобів у підрозділах і безпосередньо підпорядкованих складах з оформленням відповідних актів, організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку.
Відповідно до вимог п. п. 2.4, 2.5, 2.10, 3.1.1, 3.1.4, 3.1.9, 3.2.1, 3.2.2, 5.5.15, 5.6.2 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 (далі - Положення), організація та ведення військового господарства включає планування та організацію роботи служб, підрозділів, а також безперервне управління та здійснення контролю за цією роботою, витребування, одержання, підвезення, зберігання, видачу та витрату матеріальних засобів і коштів, своєчасне та повне доведення належних видів постачання, ведення діловодства, обліку і звітності за всіма видами матеріальних засобів. До об`єктів господарського, технічного і медичного призначення належать всі види складів та сховища з накопиченими матеріальними засобами, інші об`єкти з обладнанням, інвентарем і майном.
Найважливішим завданням командирів, начальників та усього особового складу військової частини є постійний розвиток військового господарства, ощадливі та економні витрати матеріальних засобів і коштів.
Крім того, згідно вищевказаних вимог Положення ОСОБА_4 відповідав за стан військового господарства, зобов`язаний знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням матеріальних засобів і вживати заходи для боротьби з нераціональним їх використанням, втратами, нестачами, псуванням і розкраданням тощо.
Відповідно до ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Військова частина використовує закріплене за ним військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 4 - 9 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 4 серпня 2000 року, передбачено, що у військовій частині ведеться облік військового майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках за відповідними службами. Облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний стан, обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна ведеться як у мирний час, так і в особливий період на об`єктах військового (корабельного) господарства, у службах забезпечення органів військового управління, службах військових частин і з`єднань, на складах, базах в арсеналах згідно з цим Положенням. Облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.
Згідно з п. п. 2.1, 3.1.2, 3.1.9, 3.2.3, 3.3.23 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 690 від 24 грудня 2010 року, визначено, що до облікових документів допоміжного характеру відносяться зведені та інші відомості, довіреності, супровідні та пакувальні листи, розкладки, стелажні ярлики, описи військового майна, повідомлення, донесення, підтвердження. Облікові документи допоміжного характеру сприяють виконанню операцій, пов`язаних з рухом та зміною вартісного та якісного (технічного) стану військового майна. Приймання військового майна від органу транспорту здійснюється комісією військової частини (військового складу) у присутності представника органу транспорту. Приймальнику видається довіреність, оформлена у встановленому порядку.
Отримання військового майна (крім ракетного палива, пального і продовольства) на військовому складі або складі (базі) постачальника, а також на підприємствах (в організаціях, установах), у торговельних організаціях здійснюється особою, повноваження якої підтверджується довіреністю. Облік та видачу довіреностей здійснює фінансово-економічний орган військової частини. Відпускання військового майна військовій частині зі складу з`єднання проводиться за накладними і довіреностями. Військові частини, які не мають за штатом фінансово-економічного органу, отримують довіреності у фінансово-економічних органах тих військових частин, до яких вони зараховані на забезпечення на підставі наказу (розпорядження) начальників органів військового управління.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 5, 6, 7, 10, 15 Інструкції «Про затвердження порядку реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 (яка діяла до 01 січня 2015 року), встановлено, що дана Інструкція поширюється на підприємства, установи та організації, їхні філії, відділення. Товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів. Бланки довіреностей (типова форма № М-2) видаються після реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей. Довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться централізованою бухгалтерією, довіреність на одержання цінностей підписується керівником підприємства та головним бухгалтером централізованої бухгалтерії або їх заступниками та особами, ними на те уповноваженими.
Довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей. При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа «найменування цінностей» у бланку довіреності), наводиться обов`язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання. Забороняється видавати довіреності, які повністю або частково не заповнені, не мають зразків підпису осіб, на ім`я яких вони виписані.
Особа, якій видана довіреність, зобов`язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад або матеріально відповідальній особі. Відповідальність за своєчасне та повне оприбуткування одержаних за виданими довіреностями цінностей покладається на посадових осіб, яким надано право підписувати довіреності, а також на особу, яку призначено для виписування і реєстрації довіреностей.
Проте підполковник ОСОБА_4 , достовірно знаючи норми вищевказаного законодавства щодо обліку, збереження і використання військового майна, оскільки проходив військову службу у Збройних Сил України на посадах служби тилу і його загальний стаж на цих посадах перевищує 8 років, вирішив стати на злочинний шлях, протиправно використав своє службове становище з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 шляхом привласнення із зловживанням службовим становищем ввіреного йому військового майна.
Так, в період часу з вересня по грудень 2014 року військова частина польова пошта НОМЕР_1 перебувала в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області. В цей же період довольчим органом з речового забезпечення військовослужбовців штабу сектора « ІНФОРМАЦІЯ_1 » являлась військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , речовий склад якої знаходився на території аеропорту м. Маріуполь Донецької області.
20 листопада 2014 року підполковник ОСОБА_4 на автомобілі марки «Газель», номер якого не встановлено, прибув до штабу сектора «М». Перебуваючи на території речового складу сектора «М» в аеропорту м. Маріуполь Донецької області, відповідно до накладної № 503 від 20 листопада 2014 року ОСОБА_4 без спеціально передбаченої довіреності отримав речове майно від військової частини НОМЕР_2 на загальну суму 327749,00 грн.
Реалізуючи свій злочинний умисел на привласнення отриманого військового майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, із зловживанням службовим становищем, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, маючи вільний доступ до отриманого ним військового майна, підполковник ОСОБА_4 останнє до речового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який на той час знаходився в с. Листвянка Розовського району Запорізької області, не доставив, а таємно вивіз із території штабу сектору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (м. Маріуполь Донецької області), привласнив і розпорядився ним на власний розсуд, а факт отримання військового майна приховав, документально по речовій службі не провів в результаті чого військове майно у відповідних службах військової частини обліковано не було, а факт нестачі було виявлено лише під час аудиту відповідності військової частини НОМЕР_3 (в розрізі військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року при проведенні звірки з довольчими органами.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, із зловживанням службовим становищем, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вищевказаних вимог законодавства України, підполковник ОСОБА_4 , маючи вільний доступ до отриманого ним майна, його в речову службу не передав та не облікував, а на автомобілі «Газель», номер якого не встановлено, таємно вивіз за межі штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , привласнив і розпорядився ним на власний розсуд, а факт отримання майна приховав, документально по речовій службі не провів, в результаті чого майно у відповідних службах військової частини обліковано не було, а факт нестачі було виявлено лише під час аудиту відповідності військової частини НОМЕР_3 (в розрізі військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року при проведенні звірки з довольчими органами.
Реалізуючи свій злочинний умисел на привласнення отриманого військового майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, із зловживанням службовим становищем, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, маючи вільний доступ до отриманого ним військового майна, підполковник ОСОБА_4 останнє до речового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який на той час знаходився в с. Листвянка Розовського району Запорізької області, не доставив, а таємно вивіз із території штабу сектору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (м. Маріуполь Донецької області), привласнив і розпорядився ним на власний розсуд, а факт отримання військового майна приховав, документально по речовій службі не провів в результаті чого військове майно у відповідних службах військової частини обліковано не було, а факт нестачі було виявлено лише під час аудиту відповідності військової частини НОМЕР_3 (в розрізі військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року при проведенні звірки з довольчими органами.
Крім цього підполковник ОСОБА_4 , будучи військовою службовою особою, достовірно знаючи норми вищевказаного законодавства та свої посадові обов`язки, внаслідок свого байдужого ставлення недбало поставився до їх виконання, що спричинило тяжкі наслідки.
Відповідно до результатів фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_3 (в розрізі військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року встановлено нестачу майна номенклатури речової служби на загальну суму 3081508, 45 грн., при цьому речове майно на суму 395786,00 грн. ОСОБА_4 було привласнено.
Перебуваючи з 10 травня 2014 року по 28 травня 2015 року на посаді заступника командира частини з тилу начальника тилу військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 , будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів не організував належну роботу речової служби військової частини та облік військового речового майна, контроль за її діяльністю не здійснював, хоча повинен був, міг і знав як це зробити, внаслідок чого, у тому числі із-за безконтрольності підполковника ОСОБА_4 , у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 не було обліковано військове речове майно, яке в результаті цього було викрадене, привласнене та розтрачене іншими особами на загальну суму 3081508, 45 грн.
При цьому, перебуваючи в різних місцях дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 в період часу з 10 травня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 14 червня 2014 року по 25 грудня 2014 року с. Тельменове Тельменецького району Донецької області, з 25 грудня 2014 року по 15 січня 2015 року Житомирський військовий полігон, з 15 січня 2015 року по 13 травня 2015 року м. Гайсин Вінницької області, підполковник ОСОБА_4 достовірно знаючи норми законодавства, які регулюють діяльність служби тилу в порушення ст.ст. 11, 16, 58, 59,76,77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 2.4, 2.5, 2.10, 3.1.1, 3.1.4, 3.1.9, 3.2.1, 3.2.2, 5.5.15, 5.6.2 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 300 від 16 липня 1997 року, п. п. 4 9 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 4 серпня 2000 року, п. п. 3.1.27, 3.2.13 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 690 від 24 грудня 2010 року не контролював стан обліку вищевказаних матеріальних цінностей підпорядкованої речової служби, отриманих в період з 11 травня 2014 року по 02 квітня 2015 року, не проводив роботу з виховання та вдосконалення професійної підготовки підлеглого особового складу, не планував роботу, пов`язану з підвезення матеріальних цінностей, не здійснював контроль за правильністю і ефективністю використання військового майна, не перевіряв не менше ніж двічі на рік наявність і стан матеріальних засобів у підрозділах і безпосередньо підпорядкованих складах і не оформляв відповідні акти, не організував і не контролював ведення обліку та звітності в установленому порядку, не здійснював ретельний контроль кількості та якості матеріальних засобів, що надійшли у військову частину, не контролював дотримання підлеглим особовим складом встановлених вимог нормативних актів, не спостерігав за технічним та якісним станом матеріальних засобів, не організував ведення обліку військового майна речової служби, а також відображення його руху, втрати та нестачу у відповідних відомостях, не забезпечив складання та ведення у речовій службі військової частини карток обліку (Форма-45). Крім того, знаючи вимоги вищевказаних нормативно-правових актів щодо організації та ведення військового господарства підполковник ОСОБА_4 не вживав заходів для боротьби з нераціональним використанням військового майна, його втратами, нестачами і розкраданням та про факти викрадення військового майна вищестоящому командуванню не доповідав.
Згідно висновку фінансово-економічної експертизи № 41 від 21 березня 2017 року державі спричинено збитки на загальну суму 3081508, 45 грн., хоча ОСОБА_4 міг і зобов`язаний був забезпечити збереження військового майна у період перебування його на посаді заступника командира з тилу начальника тилу згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до висновку судової військової експертизи № 3235/17-62 від 06 березня 2017 року підполковником ОСОБА_4 в умовах особливого періоду систематично не дотримувалися вимоги Конституції України, законів України та підзаконних актів щодо виконання військового обов`язку чим порушено Військову присягу та заподіяно державі шкоду. Ці дії підполковника ОСОБА_4 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку до настання негативних наслідків встановленими збитками.
14 квітня 2017 року до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження, заявлено цивільний позов щодо стягнення із підозрюваного на користь держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 майнової шкоди завданої злочинними діями на суму 3 212 051,00 грн.
Відповідно до бутинкової книги № НОМЕР_4 , яка знаходиться у комунальному підприємстві ВМ «БТІ» та відповідно до свідоцтва про права власності на житло № НОМЕР_5 від 28.08.2008 ОСОБА_4 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ? площі квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою можливості подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення слідчий просив накласти арешт на вищевказане майно.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Власник майна у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України в судове засідання не викликався, з метою забезпечення арешту майна.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників розгляду клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 107 ч. 1 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.
Враховуючи те, що від учасників процесуальної дії не надійшло клопотання про застосування технічних засобів фіксування розгляду клопотання про накладення арешту, тому слідчий суддя вважає за можливим розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 131, 132, 170-172 КПК України, суд,-
Клопотання слідчого військової прокуратури Вінницького гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
На ухвалу судді може бути подана апеляція протягом п`яти діб з дня її винесення до апеляційного суду Вінницької області.
Слідчий суддя