Справа № 520/9640/17
Провадження № 1-кп/520/968/17
УХВАЛА
17.08.2017 року м. Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора і захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченим у кримінальному провадженні №0001531 від 18.06.2017 року за обвинуваченням,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баку Азербайджанської республіки, азербайджанця, громадянина Азербайджану, з середньою освітою, одружений, не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: у 2017 році Приморським районним судом м.Одеса за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженця м.Хизи, Хизинської області Азербайджанської республіки, азербайджанця, громадянина Азербайджану, з вищою освітою, університет ім. І.І. Мечникова, не одруженого, не пацюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засіджений,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України,
за участю сторін судового провадження:

прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і їх захисника адвоката ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що за наявністю обґрунтованої підозри і обвинувачення ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні найсуворішого запобіжного заходу, зменшились. Прокурор також надав копії судових рішень, щодо запобіжного заходу та відомості про судимість обвинувачених, згідно яких ОСОБА_3 в силу ст. 89 КК України немає судимості, а ОСОБА_4 притягається до кримінальної відповідальності вперше.

Захисник адвокат ОСОБА_6 також заявила клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування клопотання захисник зазначила, що сторона захисту оспорює кваліфікацію і вважає, що між потерпілим і обвинуваченими було примушення до виконання цивільно-правових відносин, що обидва обвинувачених мають в м.Одесі орендоване житло, досудове розслідування закінчилося, докази слідчим зібрані, а тому дійсно ризики зменшилися. На підтвердження викладеного захисник надала копії пояснень потерпілого і двох свідків, які свідчать на користь обвинувачених, а також копію договору оренди житла.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право змінити запобіжний захід, обраний, щодо обвинуваченого.

Захисник та прокурор підтримали клопотання один одного, а обвинувачені підтримали клопотання свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов висновку про те, що подальше тримання під вартою обвинувачених є недоцільним, а тому необхідно змінити найсуворіший запобіжний захід на домашній арешт, який забезпечить досягнення мети заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.176, 199 КПК України прокурор довів в суді, що існують обставини, які є достатніми для переконання, що більш м`який вид запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, які зменшилися.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Європейську Конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії" вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування громадського інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 13 березня 2009 року в справі "Макаров проти Росії" встановлено порушення судом ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який продовжив тримання під вартою обвинуваченого після закріплення доказів і закінчення досудового розслідування.

Як вбачається з обвинувального акту і доданих до нього матеріалів, досудове розслідування у справі було закінчено у формі складання обвинувального акту і направлення його до суду. З моменту закінчення досудового розслідування слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, будуть незаконно впливати на свідків та потерпілих безпідставні, оскільки об`єктивних даних, які б заслуговували на увагу, не існує.

Зазначені обставини свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинувачених не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку відносно обвинувачених повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше утримання їх під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого їм обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченими покарання за злочини, у вчиненні яких вони ще не визнані винними (ст.62 Конституції України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 6 квітня 2000 року у справі "Лабіта проти Італії" щодо оскарження тривалості тримання під вартою, зазначено, що уповноважені органи держави тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його обґрунтовувався існуванням важливих доказів його провини, тяжкості злочину, небезпекою здійснення тиску на свідків і можливістю фальсифікації доказів.

Мотиву однієї лише тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 і ОСОБА_4 недостатньо для вирішення питання на користь подальшого їх тримання під вартою, оскільки такий висновок буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.

Аналогічне твердження міститься і в рішенні Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», в якому зазначено, що ризик ухилення обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку, це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його небезпечної ступеня, яка не може служити підставою для подальшого укладення. В цьому контексті повинні враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якому він відчуває кримінальне переслідування.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Мамедова проти Росії» №706405 вбачається порушення Конвеції з прав людини на підставі того, що протягом всього періоду тримання під вартою особи державою не було розглянуто питання відносно можливості забезпечення її явки до суду за допомогою більш м`яких запобіжних заходів.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, на утриманні дітей не має. Разом з тим, є членом азербайджанської діаспори у м.Одесі, має вищу освіту, закінчивши Одеський університет ім. І.І. Мечникова. ОСОБА_3 також є членом азербайджанської діаспори, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.

Отже, при таких обставинах, суд не вбачає необхідності в подальшому утриманні обвинувачених під вартою, і вважає, що інший вид запобіжного заходу, а саме, цілодобовий домашній арешт буде достатньою мірою для забезпечення мети запобіжних заходів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.315, 176, 177, 181, 194, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора та захисника задовольнити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зобов`язавши їх цілодобово знаходитися за місцем постійного проживання за адресою:

ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_4 АДРЕСА_2 .

Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинувачених покласти на правоохоронні органи по місцю проживання обвинувачених, а саме, на Київський ВП в м.Одесі ГУНП України, якому відповідно до вимог ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинувачених на облік, про що повідомити суд.

Визначити строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту: ОСОБА_3 до 16.00 години 16 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 до. 14.45 години 16 жовтня 2017 року.

Ухвала виконується негайно після її оголошення, а тому обвинувачені підлягють звільненню з під варти в залі суду.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя ОСОБА_1