АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/17/17 Справа № 1-89/11 Категорія: ч. 1 ст. 122, ч. 1, 296 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурораОСОБА_5 ,

виправданого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_8 з доповненнями, на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2016 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, потерпілий від аварії на ЧАЕС, раніше не судимий,-

визнаний невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, та виправданий.

в с т а н о в и л а :
Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він, 14 вересня 2008 року, біля 0 годин 40 хвилин, перебуваючи у власному автомобілі «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 на автостоянці біля приміщення РАГСу, що по вул. Енергетиків у м. Каневі Черкаської області, після того як між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на проїжджій частині автодороги вулиці Енергетиків розпочалась бійка, і в їх сторону став переходити автодорогу ОСОБА_8 , ОСОБА_6 діючи умисно, з хуліганських мотивів, тобто грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, усвідомлюючи, що на проїжджій частині автодороги знаходяться не менше 3 осіб, між якими виник конфлікт, розпочав своїм автомобілем рух із прискоренням, виїхавши на проїжджу частину автодороги вулиці Енергетиків, повернувши направо, поїхав в сторону вищевказаних осіб, які знаходились на проїжджій частині автодороги, та умисно здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_8 . Хуліганські дії ОСОБА_6 продовжувались на протязі 5 хвилин.

Після цього, ОСОБА_6 вийшов із свого автомобіля, підійшов до ОСОБА_8 , який від наїзду автомобілем впав та лежав на асфальті і потребував медичної допомоги, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючись в присутності громадян в адресу ОСОБА_8 нецензурною лайкою, з хуліганських мотивів, проявляючи особливу зухвалість, умисно руками і ногами наніс потерпілому ОСОБА_8 біля 7 ударів по голові та біля 7 ударів по тулубу, спричинивши при цьому йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з наявністю забійної рани в правій підочній ділянці, саден в ділянці обличчя; гематом потиличної ділянки, обличчя, верхньої щелепи зліва; забійної рани по передній поверхні середньої третини лівого стегна; садна в ділянках лівого кульшового суглобу та здухвинної кістки, по зовнішній поверхні середньої третини лівого стегна, зовнішньої щиколотки; набряку м`яких тканин в ділянках лівого кульшового суглобу та сідничної кістки, гематоми в ділянці лівого стегна; різаної рани в ділянці першого пальця лівої кисті.

Дії ОСОБА_6 органами досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України.

Вироком міськрайонного суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочинів та виправдано його посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих, прямих чи непрямих доказів, які б свідчили, що в діях ОСОБА_6 містяться ознаки, які б слугували підставою для його кримінальної відповідальності, відсутні сама подія злочину та об`єктивна сторона складу злочину, обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях, які нічим не підтверджені, ґрунтується лише на показах самого потерпілого ОСОБА_8 , а всі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляцію в якій просив вирок суду скасувати через однобічність, неповноту та неправильність досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч. 1 ст. 296 КК України - 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано дано упереджену та необ`єктивну оцінку показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показання яких були оголошені в судовому засіданні в порядку ст. 306 КПК України, а також показам самого потерпілого ОСОБА_8 .

Крім того зазначає, що судом безпідставно визнано недопустимим доказом по справі протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.09.2008 р., оскільки огляд місця події це слідча дія метою якої є фіксація обстановки та обставин події, які в подальшому будуть мати значення по справі. Також вказує, що саме в цьому протоколі від 14.09.2008 р. зазначено, що місцем події є вул. Енергетиків в м. Каневі, подія сталася навпроти приміщення РАЦСу, та зафіксовано місце наїзду автомобілем «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода, на відстані 2.70 см. від краю проїжджої частини. Згідно схеми до протоколу огляду місця події, наїзд на пішохода відбувся на незначній відстані від виїзду автомобіля «Ауді» під керуванням ОСОБА_6 від приміщення РАЦСу. Слідів гальмування при огляді місця події виявлено не було.

Також вказує, що судом першої інстанції з незрозумілих підстав не був взятий до уваги висновок експерта Черкаського обласного бюро СМЕ № 4/Е від 04.02.2010 р., де зазначено, що ОСОБА_8 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, а взято до уваги висновок Вінницького обласного бюро СМЕ № 3-К від 10.01.2013 р., де зазначено, що ОСОБА_8 були спричинені легкі тілесні ушкодження. Однак, згідно ПП ВСУ № 8 від 30.05.1197 р., при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно ст. 67 КПК України висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному в об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Крім того, поза увагою суду залишені порушення на які вказував прокурор в судовому засіданні та безпідставно відхилено клопотання прокурора про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляцію в якій просив вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, заявлений ним цивільний позов задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що протягом восьми років всі суди визнавали ОСОБА_6 винним за ч. 1 ст. 296 КК України, а на дев`ятий рік, з незрозумілих причин, ОСОБА_6 став невинним.

Також вказує, що цинічним є твердження суду про відсутність події злочину і що стороною обвинувачення не наведено належних прямих чи непрямих доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зазначає, що вина ОСОБА_6 підтверджується висновками судово-медичних експертиз, протоколом огляду місця події та протоколами допитів свідків по справі.

Також просить задовольнити заявлений ним цивільний позов.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 просить скасувати вирок місцевого суду через однобічність, упередженість суду та порушення вимог закону і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. Також просить задовольнити заявлений ним цивільний позов та стягнути з ОСОБА_6 на його користь кошти в сумі 631023 грн. 74 коп. Вважає, що ОСОБА_6 не може бути звільнений від покарання на підставі ст. 49 КК України, оскільки він ухилявся від слідства та суду, був оголошений в розшук, не з`являвся в судове засідання, чим затягував розгляд справи в суді.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляцію прокурора та частково погодився з апеляцією з доповненням потерпілого ОСОБА_8 ; думку потерпілого ОСОБА_8 та його представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляцію потерпілого з доповненням та частково погодилися з апеляцією прокурора, вважають, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 49 КК України; думку виправданого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляції прокурора та апеляції з доповненнями потерпілого, вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; обговоривши доводи апеляцій та дослідивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та апеляційна скарга потерпілого з доповненнями підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 323 КПК України (в ред.1960 року) вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим та грунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.ст. 367, 368, 369, 370 КПК України ( в ред. 1960 року) підставою для скасування вироку суду є однобічність або неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Однобічним або неповним судове слідство визнається тоді, коли не були досліджені ті обставини, з`ясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.п. 17,22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» при постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України(в ред.1960 року). Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлено підсудному і визначене судом недоведеним, а також підстави для виправдування підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Висновки суду щодо оцінки доказів слід викладати у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Таким чином, суд при розгляді справи повинен дослідити та проаналізувати всі зібрані по справі докази, тобто фактичні дані, що містяться в показаннях свідків, підсудних, інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, та дати їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості та достовірності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України ( в ред. 1960 року).

Проте, як вбачається з матеріалів справи та виправдувального вироку, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався, поверхово дослідив обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів та побудував виправдувальний вирок на суперечливих, достатньо не перевірених доказах, не навівши переконливих доводів для виправдання останнього, вибірково підійшов до оцінки доказів, надавши перевагу одним і безпідставно відкинувши інші, обґрунтував вирок на показах, які підсудний давав в судовому засіданні, не перевіривши їх належним чином, не проаналізував і не дав оцінку іншим доказам по справі, в тому числі - показам потерпілого ОСОБА_14 .

Так, однобічним або неповним визнається судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, або вони були досліджені поверхово, зокрема, коли не допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для справи, а суд необгрунтовано обмежився оголошенням показань свідків замість безпосереднього їх допиту в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 257 КПК України (в ред. 1960р.) суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо допитати потерпілого, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи. Згідно п.2 ч. 1 ст. 306 КПК України (в ред. 1960р.) суд може оголосити показання свідків, дані ними під час досудового слідства, у випадку їх неявки в судове засідання з поважних причин. У разі неявки в судове засідання свідків суд приймає рішення про їх примусовий привід відповідно до ст. 136 КПК України (в ред. 1960р.), в разі невиконання якого суд в судовому засіданні, зважаючи на думку учасників процесу, визначається в можливості закінчити судове слідство без допиту вказаних свідків.

Зазначені вимоги кримінально-процесуального закону судом першої інстанції не були дотримані під час розгляду даної справи і постановленні вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та протоколу судового засідання, міськрайонний суд, розглядаючи дану справу, не допитав свідків: ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, і в справі відсутні дані, які б вказували на неможливість їх явки в судове засідання. Крім того, судом не було з`ясовано думку учасників судового розгляду про можливість закінчувати розгляд кримінальної справи у відсутність вказаних свідків.

Також, під час судового слідства, не були з`ясовані всі обставини справи та належним чином не встановлено , які саме тілесні ушкодження отримав потерпілий ОСОБА_8 та механізм їх спричинення, тобто суд не дотримався об`єктивності дослідження доказів у вказаній кримінальній справі.

Так, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі було проведено ряд експертиз. Згідно висновку експерта № 4/Е від 04.02.2010 року (т.2а.с.24-26) у потерпілого ОСОБА_8 виявлені середньої тяжкості тілесні ушкодження, які підтверджуються висновком комісійної судово-медичної експертизи Київського обласного бюро СМЕ № 123/К від 25.10.2010р.(т.3а.с.3-13) та додатковою комісійною судово-медичною експертизою № 103/К від 29.09.2011року, проведеною Київським обласним бюро СМЕ (т.4а.с.132-135). Зазначені комісійні експертизи проводились із залученням різнопланових фахівців в галузі медицини, а експертиза № 130/К проведена за безпосередньою участю потерпілого ОСОБА_8 та на підставі рентгенівських знімків і медичних карток ОСОБА_8 .

Також, по справі була проведена повторна комісійна судово-медична експертиза Вінницького обласного бюро СМЕ № 3-К від 10.01.2013 р. (т.5 а.с.25-36), згідно висновків якої ОСОБА_8 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При наявності в справі кількох експертиз, суд першої інстанції при постановленні виправдувального висновку, не врахував вимоги викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 р. згідно яких, висновок експерта не має на перед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, та підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Так, міськрайонний суд взяв за основу висновок експертів № 3-к від 10.01.2013 р. Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи, який на його думку, підсумував та об`єктивно підтвердив експертизи, які були проведені на досудовому слідстві, встановивши у потерпілого наявність легких тілесних ушкоджень та не звернув увагу на те, що експертизи № 123/К від 25.10.2010 та № 103-К від 29.09.2011 р, які проводились з безпосереднім оглядом потерпілого, на підставі оригіналів медичних документів, не узгоджуються з ним і встановлюють наявність у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Зважаючи на вказані обставини, суд 1 інстанції прийняв рішення про виправдання ОСОБА_6 з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, без повного, всебічного дослідження обставин справи і зібраних слідством доказів, та належним чином його не мотивував.

За таких обставин виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, в зв`язку з однобічністю, неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінально-процесуального закону, а справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду належить вжити заходів для повного, всебічного дослідження обставин справи, дати належну оцінку зібраним доказам, врахувати і ретельно перевірити всі доводи, на які посилається прокурор та потерпілий в своїх апеляціях, в залежності від чого постановити у справі законне і обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України ( в ред. 1960 р), колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та апеляцію з доповненнями потерпілого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2016 р., яким ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, але в іншому складі суду.

Головуючий :

Судді :