Справа № 341/483/16-к
Провадження № 11-кп/779/296/2017
Категорія ст. 128 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника адвоката ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000279 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бурштин, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, раніше несудимого, громадянина України,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково і з ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_10 9799 грн.46 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 на відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження при наступних обставинах.

Так, 23 серпня 2015 року о 04.00 год. ОСОБА_10 перебуваючи у кафе «Молодіжне», що в с. Задністрянськ Галицького р-ну Івано-Франківської обл. в товаристві друзів, вийшовши з приміщення кафе на сходовій клітці познайомився з ОСОБА_7 . На пропозицію ОСОБА_7 , вони вийшли з приміщення, сіли на лавку, розміщену неподалік входу до кафе та почали бесідувати. У ході спілкування, ОСОБА_10 встав з лавки, повідомивши ОСОБА_7 , що тема розмови йому не цікава і мав намір піти. Однак, товариш ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , який на той час підійшов до них, почав конфліктувати з ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відштовхували один одного від себе ногами. З метою припинення конфлікту, до ОСОБА_10 , ззаду підійшов ОСОБА_7 , обхопив тіло ОСОБА_10 двома руками, склавши їх у замок на животі, після чого припідняв над землею та проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання шкоди для здоров`я ОСОБА_10 , хоча повинен був і міг передбачити це діючи з більшою обачністю, не маючи наміру заподіяти ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, кинув останнього до землі. Внаслідок падіння ОСОБА_10 вдарився лівою частиною тіла до землі, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді закритого мультифрагментного перелому лівої ключиці зі зміщенням відламків, у зв`язку з чим виникла необхідність у проведенні оперативного втручання - «МОС пластиною та шурупами лівої ключиці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого злочину, правильність правової кваліфікації його дій та призначене покарання, вважає, що вказаний вирок з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.408 КПК України підлягає зміні, у зв`язку з необхідністю зменшення сум, які підлягають стягненню.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно визначив розмір завданої потерпілому моральної шкоди в сумі 20000 грн. і безпідставно стягнув з нього у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином суму витрат на пальне в розмірі 1099,91 грн. Вважає, що в цій частині вирок суду є незаконним і необґрунтованим, не відповідає вимогами ст.1166 ЦК України, яка визначає, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Задовольняючи цивільний позов в частині відшкодування витрат на пальне в розмірі 1099,91 грн. суд не врахував, що позивачем було надано в якості доказу лише чеки про оплату вартості на пальне, однак судом не досліджувалося чи дійсно потерпілим використовувався його транспортний засіб, враховуючи те, що сам потерпілий не міг керувати ТЗ через травму. З огляду на вищевказане вважає, що відсутній причино-наслідковий зв`язок між спричиненням ним ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та понесених ним витрат на пальне, а тому в цій частині позов до задоволення, на його думку не підлягає.

Що стосується задоволення цивільного позову в частині завданої моральної шкоди в розмірі 20000 грн. вважає, що судом не обґрунтовано задоволення саме цієї суми та не враховано при її визначенні його особу та його фінансову можливість щодо погашення такої суми.

Судом першої інстанції при визначенні розміру завданої моральної шкоди не було взято до уваги те, що злочин, в якому його обвинувачено є необережним, а тому розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн. є справедливим та достатнім для компенсації тих страждань, які отримав потерпілий ОСОБА_10 .

Просить вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2017 року змінити в частині стягнення сум завданої матеріальної та моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 8699,54 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У запереченні на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_10 вказує на те, що внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, в період лікування почувався незручно,відчував дискомфорт, різкий біль та пекучість в плечовому суглобі через металоконструкцію призводили до частих головних болів, ліва рука постійно підтримувалася пов`язкою. Тому він не міг керувати своїм транспортним засобом і потребував допомоги батька близьких родичів.

Через вісім місяців після заподіяної йому травми він був вимушений перенести повторну операцію по видаленню металоконструкції, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого №809616 від 27.04.2016 року.

З вини ОСОБА_7 він перебуває у важкому матеріальному становищі, втратив роботу через неможливість її виконання за станом здоров`я.

Вважає апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 безпідставними, необґрунтованими та невмотивованими щодо зменшення понесених ним матеріальних витрат в частині додаткових витрат на пальне для використання власного автотранспорту в період лікування для поїздок в медичні заклади на суму 1099 грн.91 коп. та розміру моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги,представника потерпілого ОСОБА_12 , яка просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних причин.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини скоєного обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій за ст.128 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів приймає до уваги, що зі змісту доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що не погоджуючись зі стягненням з нього на користь потерпілого ОСОБА_10 витрат на пальне у сумі 1099 грн.91коп, він не заперечує необхідність транспортних витрат на організацію поїздок потерпілого до медичних установ для отримання допомоги, однак вважає, що потерпілим не надано достатніх доказів, які підтверджують розмір таких витрат.

Разом з тим, в своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий вказує на те, що використання ним власного автотранспорту для поїздок у медичні заклади підтверджується доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Вказує на те, що 08.09.2015 року він був змушений прибути у Калуське райвідділення Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи для проведення експертизи, 23.08.2015 року використовував власний транспорт для поїздки в Івано-Франківську обласну клінічну лікарню для госпіталізації , а 28.08.2015 року для виписки з лікарні. Вказує на те, що медичними документами та листками непрацездатності підтверджується відвідування медичних закладів 07.10.2015р., 31.08.2015р., 09.09.2015р., 18.09.2015р., 28.09.2015р., 07.10.2015р., 16.10.2015р., 26.10.2015р., 04.11.2015р., 11.11.2015р.

Звертає увагу суду на те, що для вищевказаних поїздок ним використовувався автомобіль марки ВАЗ 21043, копію довіреності на керування яким він долучив до матеріалів кримінального провадження. На вказаному автомобілі було подолано загальну відстань в 690 км. і за умови середньої норми витрат палива розмір витраченого палива відповідає розміру наданих ним суду чеків на придбання пального(63,73л.).

Враховуючи наведене і приймаючи до уваги, що потерпілим ОСОБА_10 було використано найбільш економічний спосіб організації поїздок до медичних закладів, необхідність та наявність яких ним повністю підтверджена відповідними доказами, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині є безпідставними і суд першої інстанції обґрунтовано у відшкодування витрат на пальне стягнув з нього на користь потерпілого грошову суму у розмірі 1099,91 грн.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку врахував належним чином вказані вимоги закону.

Колегія суддів бере до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_10 , який стверджує, що внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, в період лікування почувався незручно, відчував дискомфорт, різкий біль в плечовому суглобі, металоконструкція призводила до частих головних болів, ліва рука постійно підтримувалася пов`язкою.

Вказує на те, що він не мав можливості самостійно керувати транспортним засобом і потребував допомоги батька близьких родичів .

Крім фізичної шкоди нанесеної його здоров`ю обвинуваченим ОСОБА_7 та матеріальних витрат, які поніс внаслідок його протиправних дій, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в фізичних та душевних стражданнях спричинених заподіяною травмою, зміною устрою життя, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, інших змін у моєму житті та потребувало додаткових зусиль для налагодження його звичного способу життя . Зумовило необхідність відстоювати свої права в судовому порядку, витрачати на це багато часу.

З вини ОСОБА_7 перебуває у важкому матеріальному становищі, втратив роботу через неможливість її виконання за станом здоров`я.

Таким чином, враховуючи характер і обсяг душевних та моральних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_10 , які є підставою для відшкодування моральної шкоди, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та виходячи із загальних засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4