Справа № 398/2023/16-к
УХВАЛА
24 травня 2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальне провадження № 0002924 від 03.10.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, суд виніс на обговорення питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

В судовому засіданні прокурор просила продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, оскільки остання має незняту та непогашену судимість за вчинення умисного корисливого злочину, офіційно не працевлаштована, тому не має постійного джерела доходу, відсутнє постійне місце проживання в м.Кропивницький, не має міцних соціальних зв`язків, а також ризики, які, відповідно до ст. 177 КПК України, стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, а тому перебуваючи на іншому запобіжному заході, не пов`язаному з триманням під вартою, обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Захисник, думку якого підтримала обвинувачена, заперечив щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , вказав, що прокурором не наведені конкретні ризики, передбачені ст.177 КПК України, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м"який.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, судом приходить до наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд відзначає, що обвинуваченій ОСОБА_5 ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2017 року продовжено строк тримання під вартою. ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні багатоепізодного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який є середньої тяжкості, має незняту та непогашену судимість за вчинення умисного корисливого злочину, є обвинуваченою в іншому кримінальному провадженні за ч.2 ст.187 КК України, не має постійного джерела доходу, відсутнє постійне місце проживання в м.Кропивницький, не має міцних соціальних зв`язків.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченій злочину, можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також ухилення від явки до суду.

Крім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, альтернативні запобіжні заходи, з урахуванням вказаних ознак на думку суду не здатні забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків, а єдиним можливим запобіжним заходом для усунення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме вчинення нового злочину, переховування обвинуваченої від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, є тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, що є підставою доцільності продовження строку його дії на 60 днів.

Крім цього, не підлягає задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід з вищенаведених підстав.

Керуючись ч.3 ст.331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 22.07.2017 року, включно.

Копію ухвали направити для відома начальнику Кіровоградської УВП № 14, вручити прокурору та обвинуваченій ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_1