Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
27 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000009 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно із вироком Володимирецького районного суду від 14 червня 2016 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 та ще однією особою, відомості відносно якої виділено в окреме провадження, 06 січня 2016 року близько 03.00 год, із застосуванням фізичного насильства, а саме нанесенням тілесних ушкоджень, зв`язавши кінцівки рук і ніг, засунувши в ротову порожнину футболку та заклеївши рот липкою стрічкою, незаконно позбавили волі та викрали з власного житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , 1977 року народження, який був одягнений в спортивні штани та футболку при мінусовій температурі, і помістивши його у безпорадному стані в багажник автомобіля марки ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 , відвезли в ліс, за межі населеного пункту, де останній проживав. ОСОБА_10 , перебуваючи в автомобілі, під час руху, будучи зв`язаним, із заклеєною липкою стрічкою ротовою порожниною, в ході аспірації шлункового вмісту помер від механічної асфіксії.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, і призначено покарання 7 (сім) років позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, і призначено покарання 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зараховано в строк відбуття покарання строк їхнього попереднього ув`язнення з 09.01.2016 року по 12.02.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути: з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 130000 грн. та 500 грн. - витрат на правову допомогу; з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 - 100000 грн. моральної шкоди та 500 грн. витрат на правову допомогу, в решті позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено.

Прийнято рішення про повернення внесеної застави за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заставодавцям.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 , не заперечуючи фактичних обставин вчиненого підзахисним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій, доводить, що ініціатором злочину був ОСОБА_12 , а ОСОБА_5 , який матеріально залежав від ОСОБА_12 , оскільки обвинувачені працювали на нього, скоїв злочин під примусом, у чому щиро розкаюється. Також зазначає, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, сприяв розкриттю злочину та відшкодував матеріальну шкоду в розмірі 17500 грн, і просить помякшити покарання ОСОБА_5 із застосуванням положень ст. 75 КК України та зменшити розмір моральної шкоди до 50000 грн.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_13 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій, покликаючись на призначення судом невідповідного ступеню тяжкості і особі винного покарання, яке, на думку захисника, є надто суворим, з врахуванням його щирого розкаяння, активного сприяння розкриттю злочину, повного відшкодування матеріальної шкоди, обставин скоєного злочину - вчинення злочину через підкорення наказу ОСОБА_12 , в якого ОСОБА_14 перебував у службовій залежності, надання обвинуваченими потерпілому ОСОБА_10 першої медичної допомоги, просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_6 більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підтримання апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які просять помякшити призначене покарання, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах захисників, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Винність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційних скаргах і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження апелянтів у поданих скаргах про те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не мали умислу на вчинення злочину і скоїли його під примусом ОСОБА_12 , не можна визнати обґрунтованими.

В ході судового розгляду провадження достовірно встановлено, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та особа, відомості стосовно якої виділено в окреме провадження, спільно виконали обєктивну сторону даного злочину, незаконно позбавивши волі потерпілого шляхом застосування фізичного насильства.

Як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 ствердили, що обоє приєдналися до утримування потерпілого ОСОБА_10 в стані позбавлення волі, звязували йому руки і ноги, а ОСОБА_6 , крім цього, наніс декілька ударів кулаком в обличчя, в їхній присутності ОСОБА_10 було заклеєно рот липкою стрічкою, і разом замкнули його у багажнику автомобіля, де потерпілий зазнав фізичних страждань, утримуючись у виснажливих для людського організму умовах, будучи одягненим в холодну пору року лише у спортивні штани та футболку, та позбавленим у закритому приміщенні будь-якої можливості рухатися, їжі, води чи іншим чином врятуватися від смерті.

За таких обставин, на думку колегії суддів, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 усвідомлювали суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачали його суспільні небезпечні наслідки і хоча не бажали, але свідомо допускали їх настання.

Матеріали провадження не містять і доказів про те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 перебували в такій залежності у ОСОБА_12 , якій би не могли противитися, і таких доказів не здобуто при апеляційному розгляді провадження.

При призначенні покарання обвинуваченим суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, а також розяснень що містяться в п. 2-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів ( ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення: форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і тяжкість наслідків, що настали, тощо) і призначати менш суворе покарання особам, які щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_6 і ОСОБА_5 скоєно тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть потерпілого, його суспільну небезпеку та спосіб вчинення, особу обвинувачених, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, помякшуючі покарання обставини - розкаяння у вчиненому і сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої матеріальної шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначено покарання в межах закону, яке, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, і яке з врахуванням обставин вчиненого злочину не можна вважати надто суворим чи не справедливим, про що наголошує у своїй заяві, адресованій апеляційній інстанції, і потерпіла ОСОБА_11 .

Переконливих доводів на користь твердження про невідповідність покарання, призначеного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тяжкості вчиненого ними злочину та даним про їхні особи, а також інших пом`якшуючих обставин, які б слугували підставою для застосування ст. 75 КК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

Правомірно, виходячи з вимог ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно яких матеріальна і моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, вирішив суд і позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 , частково їх задовольнивши, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 , як матір, зазнала непоправних душевних і психічних страждань, як внаслідок обставин скоєного злочину, так і внаслідок смерті сина, який допомагав їй в усіх труднощах та в повсякденному житті, відновлення яких є неможливим, оскільки, в даному випадку не має ( і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та гіркоти втрати дорогої та близької їй людини, так і обставин

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для помякшення обвинуваченим покарання не вбачає.

Разом із тим, беручи до уваги положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, що вступив в дію 24.12.2015 року, і яким внесено зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 слід зарахувати їхнє попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 14.06.2016 року до моменту проголошення ухвали.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_13 - без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 14.06.2016 року по 27.12.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 14.06.2016 року по 27.12.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку засудженими протягом трьох місяців з дня вручення їм копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3