11-кп/775/181/2017(м)
265/1980/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 00021963 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2017 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ємельяново Южського району Іванівської області Російської Федерації, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого в ПАТ «МК ім.Ілліча» в доменному цеху горновим, раніше несудимого; зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,

визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 6 (шести) місяців виправних робіт із відрахуванням 10 відсотків від суми заробітку в доход держави;

- за ч.1 ст.115 КК України у вигляді 8(восьми) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9856,14 гривень, моральної шкоди 100000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 6000 гривень.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 491 гривна.

В позові прокурора про відшкодування на користь держави коштів, витрачених на стаціонарне лікування ОСОБА_11 , відмовлено.

В с т а н о в и л а:

вироком суду ОСОБА_10 визнаний виним у тому, що він 02 серпня 2014 року, близько 12 години 50 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на літній площадці кав`ярні «Холодок», розташованій на перехресті вулиці Орджонікідзе та Комсомольського бульвару в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області, в ході сварки, на ґрунті особистих неприязних стосунків, наніс декілька ударів кулаком в область обличчя ОСОБА_12 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синців правої вушної раковини, правої клубової області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_10 02 серпня 2014 року, близько 13 години 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після сварки з потерпілим ОСОБА_11 , яка раптово виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході якої ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, переслідуючи мету протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 , з мотиву помсти, перебуваючи в автомобілі «СHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_13 , маючи намір на позбавлення життя потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вибраного ним способу убивства та знаряддя злочину (автомобілю), привів вказаний автомобіль в рух та почав рухатися на ньому в бік ОСОБА_11 , який в цей час знаходився на ділянці зеленої зони навпроти входу до кав`ярні «Холодок», розташованої на перехресті вулиці Орджонікідзе та Комсомольського бульвару в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області. Розігнавши автомобіль на достатню швидкість, ОСОБА_14 пересік бордюр, який огороджував проїзну частину дороги від зеленої зони та здійснив наїзд на ОСОБА_11 , який в результаті удару в життєво важливі органи, завданого рухомим автомобілем, опинився на передній частині капоту автомобіля, а ОСОБА_10 керуючи автомобілем, виїхав на проїзну частину дороги Комсомольського бульвару, де потерпілий упав.

Після цього, ОСОБА_10 побачивши, що досяг своєї мети, здійснив різкий розворот автомобіля вліво, де зупинив його.

В результаті умисних дій ОСОБА_10 , направлених на позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: перелому кісток склеплення та основи черепу з крововиливом під оболонки та речовину головного мозку, множинних саден обличчя, забитої рани міжбрівної ділянки, підшкірної гематоми голови, закритої тупої травми грудної клітини; перелому 5,6 ребер по лінії лопатки праворуч, крововиливів в міжреберні м`язи, щонайширший м`яз спини справа; міжм`язової гематоми в проекції 12-го ребра ліворуч по навколо хребтовій лінії, а саме -крововиливу у м`яз, що випрямляє хребет ліворуч, які утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути тупі, виступаючи частини рухомого автомобільного транспорту при дорожньо-транспортній пригоді, прижиттєво, задовго до наступу смерті та стосовно живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя людини у момент їх спричинення і в результаті яких настала смерть.

Смерть ОСОБА_11 настала в результаті отриманої поєднаної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, з крововиливом під оболонки та речовину головного мозку, закритої тупої травми грудної клітини: перелому 5,6 ребер по лопатковій лінії праворуч, що ускладнилася набряком головного мозку і легенів.

На зазначене судове рішення обвинуваченим ОСОБА_10 та захисником ОСОБА_9 , діючим в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , надані апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, перекваліфікував його дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.119 КК України, кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України закрити за відсутністю в його діях складу злочину. В обгрунтування доводів зазначив, що він не мав умислу на заподіяння тілесних ушкоджень як потерплій ОСОБА_12 , так і на вбивство ОСОБА_11 , оскільки в момент наїзду на ОСОБА_11 після отримання ним ножевого поранення, втратив свідомість.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.п.2.3 ч.1 ст. 284 КПК України. В огрунтування своїх доводів зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у своєнні злочинів, передбачених ст.ст. 125 ч.1 та ст.115 ч.1 КК України не доведена.

Прокурор Маріупольскої місцевої прокуратури №2 ОСОБА_15 , який подав апеляційну скаргу, відмовився від неї до закінчення апеляційного розгляду, разом з тим, інши особи подали апеляційну скаргу на вирок, що є підставою для їх розгляду в апеляційному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , які відстоювали законність і обґрунтованість судового рішення, просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника в їх межах, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним рішенням є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого КПК.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, за які його визнано винним та засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом були досліджені та правильно оцінені.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є необґрунтованими та спростовуються матерілами справи.

Обвинувачений ОСОБА_10 стведжував, що умислу на заподіянння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 не мав. 02 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_13 виникла сварка, до якої втрутився ОСОБА_11 , вимагаючи припинити її. Однак незважаючи на це, він продовжив сварку, відштовхнув ОСОБА_11 та наніс йому удар. Після чого між ними виникла бійка. В прорцесі якої, допускає, що, захищаючи себе, відмахувався та міг неумисно зачипити ОСОБА_12 та спричинити їй тілесні ушкодження.

Разом з тим, версія обвинуваченого, була предметом перевірки судом першої інстанціїї та не знайшла свого підтвердження, суд обгрунтовано визнав позицию обвинуваченого ОСОБА_10 , як бажання уникнути відповідальності.

Факт спричинення потерпілі ОСОБА_12 умисного легкого тілесного ушкодження підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , висновками судово-медичної єкспертизи.

Так, з пояснень потерпілої ОСОБА_12 , данних суду першої інстанції, вбачається, що 02 серпня 2014 року у кав`ярні «Холодок», між обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 виник конфлікт. Почавши з`ясовувати стосунки з ОСОБА_13 , ОСОБА_10 ударив останню, на це вона зробила обвинуваченому зауваження і одразу ж отримала від нього удар в область обличчя, від якого впала і втратила свідомість. Також обвинувачений ОСОБА_10 наніс їй удар в стегно. В результаті дій обвинуваченого, вона отримала тілесні ушкодження у вигляді синців правої вушної раковини, правої клубової області.

Таким чином, потерпіла ОСОБА_12 наполягала на наявності з боку обвинуваченого ОСОБА_10 дій, які носили умисний, спрямований характер на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Не прийняти до уваги показання потерпілої ОСОБА_12 у суду першої інстанціїї не було підстав, оскільки вони у судовому засіданні були підтвердженні показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були очевидцями події та підтвердили, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 розпочалася сварка, він почав бити її, в ході бійки ОСОБА_10 ударив також і ОСОБА_12 , після удару ОСОБА_12 впала на підлогу.

Факт спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень підтверджується висновком судово-медицисної експертизи, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження: синці правої вушної раковини, правої клубової області, які заподіяні дією тупих предметів, якими могли бути кисть руки зжатої в кулак, взута нога сторонньої людини, можливо в строк на який вказує потерпіла, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли утворитися не менше ніж від двох травматичних впливів травмуючих предметів (том № 2 а.с.4).

Докази в їх сукупності спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_10 зазначені в апеляційній скарзі про те, що його дії не були умисними та носили випадковий, не спрямований характер, у зв`язку з чим коллегія суддів не вбачає підстав для закриття кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Оцінивши зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до обгрунтованого висновку про доведенність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Що ж стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників, зазначених, як в апеляційних скаргах, так у судових засіданнях про відсутність у обвинуваченого умислу на убивство ОСОБА_11 , оскільки цілеспрямованих дій обвинуваченого на заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не було, в момент здійснення наїзду на нього обвинувачений перебував без свідомості, коллегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що не заслуховують на увагу, оскільки були спростовані доказами по справі, як були належним чином досліджені судом, та яким була надана правільна правова оцінка.

Так, матеріалами справи встановлено та не оспорюється участниками судового розгляду те, що ОСОБА_10 02 серпня 2014 року, близько 13 години 10 хвилин, після сварки з потерпілим ОСОБА_11 , яка раптово виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході якої ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, перебуваючи в автомобілі «СHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , привів вказаний автомобіль в рух та здійснив наїзд на ОСОБА_11 , який в результаті удару в життєво важливі органи, завданого рухомим автомобілем, опинився на передній частині капоту автомобіля, а ОСОБА_10 керуючи автомобілем виїхав на проїзну частину дороги Комсомольського бульвару, де потерпілий упав. В результаті дій ОСОБА_10 . ОСОБА_11 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя людини у момент їх спричинення і в результаті яких настала смерть.

Факт наявності конфлікта між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_11 , який суповоджувався бійкою, був підтверджений свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , потерпілою ОСОБА_12 .

Спричинення обвинуваченому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження у вигляді одного колото-різаного поранення грудної клітки зліва, проникаюче в плевральну порожнину, яке утворилося від одноразової дії колюче-ріжучим предметом та одної забитої рани лівої надбрівної дуги, яка утворилася як мінімум від однієї травмуючої дії тупим предметом та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, підтверджується висновком судово- медичної експертизи (том № 2 а.с.33-35).

З постанови про закриття кримінального провадження від 26 січня 2015 року, вбачається, що кримінальне провадження за № 0002162 закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КК України в зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_11 (том № 2 а.с.126-129)

Спосіб убивства, знаряддя злочину (автомобіль), та здійснння наїзду на ОСОБА_11 , який в результаті удару в життєво важливі органи, завданого рухомим автомобілем, опинився на передній частині капоту автомобіля, саме ОСОБА_10 підтверджується

сукупностю доказів: протоколом огляду місця події від 02 серпня 2014 року та таблиці ілюстрацій до нього, в ході якого встановлено місце події - територію проїжджої частини дороги, розташовану між кафе «Холодок» та будинком № 68 по бульвару Комсомольському в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області; в ході огляду місця події зафіксовано автомобіль «Шевролет Авео», номерний знак НОМЕР_1 , в заїзді до колишнього табору «Орльонок» по бульвару Комсомольському в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області, зафіксовано пошкодження на ньому зпереду, на лобовому склі, на передньому капоті; плями бурого кольору і на повороті проїжджої частини дороги навпроти кафе «Зелений острів» по бульвару Комсомольському в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області; зафіксована ділянка зеленої зони біля кафе «Холодок» і підкрильник автомобіля (том № 2 а.с.5-19); протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 серпня 2014 року, схемі та таблиці ілюстрацій до нього, в ході якого місце ДТП перехресття вулиці Орджонікідзе та бульвару Комсомольського в місті Маріуполі; оглянуто автомобіль «Шевролет Авео», номерний знак НОМЕР_1 зпереду, ззаду та його пошкодження на лобовому склі; пляму червоного кольору на асфальтному покритті (том № 2 а.с.112-118);протоколом огляду місця події від 21 серпня 2014 року, в ході якого оглянуто автомобіль «Шевролет Авео», номерний знак НОМЕР_1 , під час проведення огляду встановлено, що вказаний автомобіль має пошкодження аварійного характеру.

Свідкі ОСОБА_18 та ОСОБА_19 впізнали ОСОБА_11 як чоловіка, який 02 серпня 2014 року в денний час сидів за столиком в кав`ярні «Холодок» і який в подальшому був збитий автомобілем «Шевролет Авео» чорного кольору; що підтверджується протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 грудня 2014 року (том № 2 а.с.72-74,75-76)

Факт спричинення потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала його смерть, підтверджуться висновками судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 .

Доводи обвинуаченого ОСОБА_10 про те, що він в момент наїзду на ОСОБА_11 , після отримання ним ножового поранення, втратив свідомість, були предметом перевірки судом першої інстанціїї та не знайшли свого підтверждення.

Судом, за клопотанням сторони захисту, було призначено додаткову судово-медичну експертизу. Відповідно до висновку експерта додаткової судово-медичної експертизи №26 від 19 лютого 2016 року можливість втрати свідомості, зумовленою наявністю у ОСОБА_10 больового або геморагічного тиску, пов`язаних з даною травмою, виключається. Однак, не виключено можливості факту втрати свідомості за іншим механізмом. (том № 2 а.с.173-183).

Допитаний при розгляді кримінального провадження експерт ОСОБА_20 пояснив суду, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 , підтверджені медичними документами, виключають можливість втрати ним свідомості в момент вчинення наїзду на потерпілого. Колото-різана травма у ОСОБА_10 больовим шоком не супроводжувалася. Однак, врахувавши показання обвинуваченого ОСОБА_10 , надані ним при розгляді кримінального провадження в суді, комісія теоретично не виключає втрату ним свідомості за наявністю сукупності травмування листків плеври та пошкодженням нервових кінців блукаючого нерву.

Суд першої інстанціїї, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до обгрунтованого висновку, що втрата свідомості ОСОБА_10 при обставинах, на які він посилається під час судового розгляду, а саме - втрата свідомості під час керування автомобілем після отримання проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки не виключається, але отримати які-небудь медичні дані, які б свідчили про втрату свідомості, як відразу після зазначених подій, так і в більш пізніший термін після звернення до медичного закладу, неможливо. Відповідь експертами змодельована виключно за показаннями обвинуваченого в суді, але будь які клінічні дані, які б свідчили на підтвердження такого механізму втрати свідомості, як і самого факту такої втрати, відсутні.

Враховуючи це, твердження сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_10 про втрату обвинуваченим свідомості в момент скоєння ним наїзду на ОСОБА_11 , окрім теоретичного висновку експертів, за відсутності клінічних даних не підтверджуються жодним дослідженим при розгляді кримінального провадження доказом, з чим погоджується коллегія суддів, оскільки можливість втрати свідомості обвинуваченим в момент наїзду на потерпілого спростовується даними, зафіксованими у висновку експерта судово-медичної експертизи № 382 від 03 вересня 2014 року, відповідно до яких непритомний стан є порушенням свідомості в тій чи іншій мірі і глибині вираженості (оглушення, стопор, сопор, кома) та має на увазі неможливість вчинення активних цілеспрямованих дій, а також показаннями свідків ОСОБА_18 , згідно з якими обвинувачений, керуючи автомобілем, здійснював рух по проїжджій частині дороги, набираючи швидкість, після чого, змінивши напрямок руху, цілеспрямовано здійснив наїзд на ОСОБА_11 , який знаходився на зеленій зоні, після наїзду знову виїхав на проїжджу частину та проїхавши деякий час скинув потерпілого з капоту автомобіля, зупинивши автомобіль, підійшов до натовпу людей, на їх запитання пояснив, що зробив це через те, що останній наніс йому вдар ножем. Та показаннями свідка ОСОБА_17 який підтвердив, що ОСОБА_11 , до моменту наїзду на нього, йшов по зеленій зоні та знаходився на відстані декількох метрів від проїжджої частини дороги. Після наїзду, автомобіль цілеспрямовано розвернуся по колу та, трохи проїхавши, зупинився.

Таким чином, даними доказами пітверджується мотив, яким керувався обвнувачений ОСОБА_10 , а саме помста та наявність умисних, спрямованих дій на скоєння умисного вбивства.

При таких обставинах, аналізуючи докази в їх сукупності, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що такі активні цілеспрямовані дії обвинуваченого повністю виключають можливість втрати обвинуваченим свідомості в момент наїзду ним на потерпілого, а позицію обвинуваченого та його захисника суд обгрунтовано розцинів як намір ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатньості та взаємозв`язку, суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто умисному протиправному заподіянні смерті при встановлених судом фактичних обставинах, поза розумним сумнівом.

Таким чином, передбачених законом підстав для перекваліфікації даного злочину на будь-який інший, зокрема передбачений ст.119 КК України, не має.

Покарання ОСОБА_10 призначене з додержанням вимог ст.ст.50,65 КК України.

Суд при визначенні виду та міри покарання, відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, враховав ступень тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем роботи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ,на обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває.

До пом`якшуючих обставин суд відніс добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_6 у розмірі 12000 гривень та добровільне відшкодування позовних вимог прокурора. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 у відповідності до вимог ст.67 КК України, суд визнав вчинення ним злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи обставини справи та особу винного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначив йому покарання за сукупністю злочинів за правилами ч.1 ст.70 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на вісім років, яке наближене до мінімальної межі санкції статті 115 ч.1 КК України, що на думку колегії суддів є співрозмірним скоєному та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

У зв`язку з чим, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 і в частині зміни вироку суду з призначенням більш мякого покарання ніж судом першої інстанції.

Також не знаходить підстав для застосування вимог статі 75 КК України, статі 69 КК України, оскільки судом не встановлено сукупності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступень тяжкості вчинених ним злочинів, який щиро не розкаявся у вчиненому, хоча і визнавав вину частково, що було зазначено судом першої інстанії.

Доводи захисту про те, що суд безпідставно визнав ОСОБА_6 потерпілою, а адвоката її представником, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Дійсно матеріалами справи встановлено, що в суді апеляційної інстанціїї підтвердила потерпіла ОСОБА_6 , вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 на 02 серпня 2014 року, але наполягала на тому, що фактично після розірвання шлюбу з ОСОБА_11 у 1997р. продовжували спільно проживати, знаходилися у фактичних шлюбних відносинах з останнім, від шлюбу має вже повнолітніх дітей, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, кримінальним правопорушенням їй завдано моральну та майнову шкоду.

Відповідно до ст.55 КПК України потерпілим може бути визнано особу яка є близьким родичем чи членом сімї особи, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди у випадку, якщо в наслідок кримінального правопорушення настала смерть особи.

Матералами справи безпірно встановлено, що смерть ОСОБА_11 перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, ОСОБА_6 була визнана потерпілою з числа членів сімії загиблого ОСОБА_11 , що не суперечить значенню терміна «близькі родичі та члени сім`ї», у понятті п.1 ст.3 КПК України, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілу та набула процессуального статусу потерпілої особи.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання ОСОБА_6 потерпілої, суд виходив із того, що шкода була спричинена потерпілій безпосередньо кримінальним правопорушенням. Факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням встановлений обвинувальним вироком щодо ОСОБА_10 .

Набуття ОСОБА_6 процессуального статусу потерпілої, наддали їй право мати представника, що передбачено п.8 ч.1 ст.56 КПК України.

Потерпілого у кримінальному провадженні відповідно до ч.1 ст.58 КПК України може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником. Виходячи із положень ст.ст.58,45 КПУ Україним, представником потерпілого, як і захисником, має бути адвокат.

Адвокат ОСОБА_7 підтвердив свої повноваження представника потерпілої ОСОБА_6 , шляхом надання документів, які підтверджують його повноваження на участь у кримінальному провадженні, а саме свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, договором із представником на надання правової допомоги.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника адвоката ОСОБА_9 і в той частині, що суд необгрутовано задовольним позивні вимоги потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, суд прийняв до уваги, що потерпілій ОСОБА_6 діями обвинуваченого ОСОБА_10 заподіяна моральна шкода, що полягає в порушенні звичайного способу життя, душевних стражданнях, викликаних смертю чоловіка, тому прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення її позову та стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди в сумі 100000 гривень.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом відповідно до характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, підстав для її зменшення коллегія суддів не вбачає.

Доводи захисту про те, що форма та зміст позовної заяви потерпілої ОСОБА_6 не відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивильного судочинства, у зв`язку з чим суд в порушення вимог ч.4 ст.128 КПК України розглянув цивільний позов у кримінальному провадженні, який не відповідає вимогам ч.1 ст.119 ЦПК України не є слушними, оскільки при розгляді даного позову у суду не виникло складнощів у його вирішенні, дані, зазначені в позовної заяві містилися у матеріалах кримінального провадження та не потребували додаткового уточнення.

Порушень органом досудового слідства або судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни або скасування вироку у даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2017 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3