Номер провадження: 11-кп/785/636/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3, 187 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання: за ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ст. 187 ч. 1 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано строк тримання ОСОБА_8 під час кримінального провадження та судового розгляду в Одеській установі виконання покарань із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, а саме з 02 березня 2016 року до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання засудженому обчислюється з 02 березня 2016 року. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишений без змін. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 1227 (одна тисяча двісті двадцять сім) гривень 60 копійок, -

встановив:
оскаржуваним вироком районного суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він, 03.07.2015 року, близько 0030 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи при собі металевий предмет та камінь, шляхом віджиму пошкодив нижню частину ролету, після чого підняв його та каменем розбив скло вікна вхідних дверей, проник до магазину «Все від 3 гривень» та спакував у пакети для сміття товар на загальну суму 3085 гривень, для його подальшого виносу з приміщення магазину, а саме: батарейки «R6» у кількості 80 штук на суму 560 гривень; ліхтар у кількості 3 штук на суму 690 гривень; резинки для волосся у кількості 200 штук на суму 200 гривень; пакети для сміття у кількості 50 штук на суму 475 гривень; батарейки «R3» у кількості 80 штук на суму 560 гривень; скриньки для жіночих прикрас у кількості 6 штук на суму 600 гривень. ОСОБА_8 вийшовши з магазину одразу був затриманий працівниками міліції.

03.09.2015 року, близько 0030год., ОСОБА_8 знаходився по АДРЕСА_3 , підійшов до зачиненого вікна, та використовуючи металевий предмет, ззовні схожий на монтировку, зламав замок ролету та підняв зазначений ролет, шляхом віджиму металево пластикового профіля вікна, відчинив його та таємно викрав ноутбук марки «Dell» в корпусі чорного кольору, з проводом та монітором марки «Samsung» чорного кольору, з підключеним до нього проводом живлення, загальною вартістю 20000 гривень, після чого відразу був затриманий.

02.03.2016 року, близько 1510 год, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , одягнув на обличчя медичну маску та дістав з кишені одягненої на ньому одежі сльозогінний газовий балон невстановленої марки, забіг до приміщення магазину «Саквояж», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 102, та застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я подавця магазину ОСОБА_9 , бризнувши останній в обличчя сльозогінним газовим балоном, заволодів мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy S3», IMEI: НОМЕР_1 , в корпусі білого кольору, в пластиковому чохлі сірого кольору, в якому знаходилась SIM-картка оператора мобільного зв`язку «Life» за абонентським номером: НОМЕР_2 , загальною вартістю 5000 гривень. Заволодівши майном ОСОБА_9 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просив змінити вирок районного суду шляхом пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, за сукупністю злочинів, за ознаками ст.ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3, 187 ч. 1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Ці обставини сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, з підстав його суворості, та можливістю призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, то на думку апеляційного суду, вони є безпідставними, з огляду на таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, та обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Таким чином, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі, в тому числі і стан його здоров`я, а тому підстав для застосування положень ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо неврахування районним судом обставин, які пом`якшують покарання, зокрема перебування на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, жінки та матері, яка хворіє, є безпідставними.

Матеріали кримінального провадження в частині характеризуючих даних обвинуваченого, повторно дослідженні апеляційним судом, не містять документів, які підтверджують відомості щодо сімейного стану обвинуваченого, зокрема перебування на його утриманні неповнолітніх дітей. Навпаки, відповідно до долучених до кримінального провадження копій свідоцтва про народження неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_8 не є їх батьком (а.с. 95,96). Відповідно до змісту довідки №12-02-03-01/51 від 13.01.2015 року, мати неповнолітній ОСОБА_12 , з 2005 року отримує державну допомогу, як мати одиначка, що спростовує доводи обвинуваченого та його захисника про перебування дітей та цивільної дружини на його утриманні. Довідки про те, що обвинувачений проживав однією сім`єю з ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , матеріали кримінального провадження не містять, а відповідні документи на підтвердження цих обставин обвинуваченим та його захисником апеляційному суду надані не були. Суду не надано та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази щодо перебування на утриманні обвинуваченого його матері.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги адвоката, призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Правильно врахувавши обставини справи в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, і обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкцій статей кримінального закону, за якими обвинувачений визнаний виним.
За таких обставин, враховуючи те, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить достатніх підстав для зміни вироку та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були вр аховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому покарання, в тому числі і шляхом застосування положень ст.69 КК України, а також те, що районним судом обвинуваченому призначено мінімальне покарання, передбачене санкціями ст.ст. 185 ч.3, 187 ч.1 КК України та відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України, призначене покарання шляхом часткового складання покарань у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судома покарання, в тому числі і з застосуванням положень ст. 69 КК України, та визнає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим.
За таких умов, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, а вирок залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4