АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/635/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №638/991/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Кам`янка-Дніпровська Запорізької
області, із вищою освітою, одружений,
працюючий системним адміністратором ТОВ
«Харківський завод «Полімерконтейнер»,
зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -
засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.
Вироком встановлено, що ОСОБА_8 , 07 листопада 2014 року, близько 11 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул.Цілиноградській в напрямку вул.Ахсарова у м.Харкові. На шляху прямування по вул.Цілиноградській у м.Харкові, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п.12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: п.12.1. «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.4. «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більш 60 км/год», та під`їжджаючи до будинку №43 по вул.Цілиноградській у м.Харкові, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Tiguan», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку з боку вул.Ахсарова у м.Харкові.
Внаслідок зіткнення водію автомобілю «Volkswagen Tiguan», ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження середній тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я, а саме, закритий перелом лівої променевої кістки у типовому місті із зсувом.
Ці дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

В апеляційних скаргах:

-потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в силу його м`якості, неправильним вирішенням цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, стягнути з ОСОБА_8 на її користь витрати на відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу потерпіла зазначає, що судом не вірно визнано обставиною, яка пом"якшує покарання щире каяття, оскільки більш двох років обвинуваченим не вчинено дій на відшкодування шкоди, заподіяної злочином, а навпаки спричинялися дії щодо недопущення в подальшому звернення на майно для відшкодування завданої шкоди.
Крім того, на її думку, судом при вирішенні цивільного позову не враховано в повній мірі, що внаслідок злочину вона позбавлена можливості користуватися особистим транспортним засобом та момент вчинення ДТП була вагітна і переживала за стан здоров"я ненародженої дитини;
-обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, не застосовувати додаткове покарання - позбавленням права керувати транспортним засобом, зменшити суму стягнутої на користьпотерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди до 10 000 грн., посилаючись на щире каяття, вчинення необережного не тяжкого злочину, сплачене покарання штраф, добровільне відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.
Він зазначає, що тривалий час користується автомобілем без порушень правил дорожнього руху, використовує його у відрядженнях.
Обвинувачений також вважає, що потерпіла не зазначила критеріїв при визначені суми моральної шкоди і вважає, що сума, яку він сплатив добровільно достатня для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.
Крім того, посилається на те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який вважав, що апеляційні скарги потерпілої та обвинуваченого задоволенню не підлягають, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, наведеними у вироку, які не оспорюються апелянтами.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_8 в межах поданих апеляційних скарг.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 показав про обставини вчиненого злочину так само, як і в суді першої інстанції, і просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілої. В обґрунтування своєї позиції він послався на часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди, заподіяної злочином, вчинення необережного не тяжкого злочину, сплату штрафу, а також просив врахувати його щире каяття у вчиненому, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно.
Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 про неправильне вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, але підлягають задоволенню частково.
Потерпілою ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про страхове відшкодування у сумі 49000 грн., до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у сумі 461341,45 грн.та 200000 грн. відповідно. Цивільний позов був задоволений частково та не оспорюється апелянтами в частині відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування розміру моральної шкоди, заподіяної злочином, потерпіла посилалась на фізичні і моральні страждання, втрату власності - автомобіля, отримання травми закритого перелому лівої променевої кістки у типовому місті із зсувом - внаслідок чого вона тривалий час втратила можливість вести звичайний образ життя, довгий час лікувалася, знаходження у стані вагітності на момент дорожньо-транспортної пригоди, що потягло додаткові страждання і хвилювання.

Ці обставини були підтверджені в судовому засіданні суду першої інстанції, але належної оцінки не отримали.

З урахуванням тяжкості травми, тривалості, глибини фізичних і моральних страждань, характеру тілесних ушкоджень, тривалості лікування, знаходження у стані вагітності на момент спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, що потягнуло додаткові хвилювання за здоров`я ненародженої дитини, колегія суддів вважає, що розмір суми стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої, відповідно до положень ст.1168 ЦК України, підлягає збільшенню до ста тисяч гривень, а тому вирок, в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, підлягає скасуванню.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, необережну форму вини, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Висновок суду про щире каяття обвинуваченого є помилковим, виходячи з наступного.

Так, на думку колегії суддів, щире каяття ґрунтується на відповідній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки шляхом визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність, відшкодувати шкоду заподіяну злочином.

Однак, дії обвинуваченого ОСОБА_8 свідчать про наступне.
Як убачається із матеріалів справи, суду першої інстанції було відомо про те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року було скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 червня 2016 року, задоволені позовні вимоги ОСОБА_10 , визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , оскільки при вчиненні правочину дарування нерухомого майна відповідачі не мали наміру створити відповідні правові наслідки, а мали на меті приховати майно та уникнути його арешт і реалізацію у майбутньому.
Наведене свідчить, що вказівка суду першої інстанції про щире каяття обвинуваченого є безпідставною, а тому апеляційний суд не враховую цю обставину як таку, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 .
Крім того, призначаючи покарання, районний суд належним чином не обґрунтував мотиви на підставі яких він дійшов висновку про призначення обвинуваченому мінімального виду і розміру покарання, а ряд обставин, що суттєво впливають на вирішення цього питання, залишились поза увагою суду.

Так, фактично поза увагою суду першої інстанції залишилися: допущений характер порушень обвинуваченим Правил дорожнього руху України щодо безпечної швидкості руху та виїзд на полосу для руху автомобілів у зустрічному напрямку, що внаслідок вчиненого злочину потерпіла втратила особисту власність - автомобіль, характер тілесних ушкоджень внаслідок яких потерпіла тривалий час лікувалась, будучи в стані вагітності.

За таких обставин, рішення суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу не відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки воно в повній мірі не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість, та не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Зазначені обставини, відповідно до вимог ч.2 ст.409 КПК України, дають підстави для скасування вироку, в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки призначене ОСОБА_8 покарання хоч і не виходить за межі, встановлені ч.1 ст.286 КК України, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

З урахуванням наведеного, є необхідність застосування більш тяжкого покарання шляхом ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує відсутність обставин, які обтяжують покарання, часткове добровільне відшкодування потерпілій шкоди, заподіяної злочином.

Дані про особу ОСОБА_8 свідчать про те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Наряду з цим, колегія суддів враховує ступень тяжкості та характер вчиненого злочину, а саме грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, ставлення о до вчиненого і його наслідків, характер тілесних ушкоджень спричинених потерпілій, внаслідок чого вона потребувала тривалого лікування, матеріальні наслідки злочину - втрата потерпілої власності автомобіля, а також те, що тривалий час права потерпілої не поновлені, хоча обвинувачений мав для цього можливість.

Наведені обставини, відповідно до положень ст.65 КК України, дають колегії суддів підстави призначити обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, і саме таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, колегія суддів вважає, що наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі мотиви зміни вироку в частині призначення додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, достатньо не мотивовані.

До такого висновку колегія судів дійшла виходячи з характеру допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, а також виходячи з того, що позбавлення керування автомобілем, з урахуванням професії та посади обвинуваченого, не вплине на його трудову діяльність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, скасувати і постановити свій вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України один рік і шість місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на один рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту прибуття до кримінально-виконавчої установи для відбування покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривен.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя
Судді: