УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №275/77/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора області ОСОБА_9 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любарка Народицького району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого 13.08.2015 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, -
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Речовий доказ - золотий ланцюжок, який зберігається у потерпілої ОСОБА_10 , ухвалено лишити їй же.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 02.01.2017 року ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_10 перебували у будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_1 , де святкували Новий рік та разом розпивали спиртні напої. Так, близько 14-ї години цього ж дня ОСОБА_7 та ОСОБА_10 перебували на порозі вище вказаного будинку. В цей час у ОСОБА_7 , який стояв навпроти потерпілої ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном останньої, а саме золотих прикрас. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зірвав правою рукою золотий ланцюжок 585 проби загальною вагою 1,01 грами вартістю 695 гривень із золотим хрестиком 585 проби, загальною вагою 0,7 грами вартістю 487 гривень, із шиї потерпілої ОСОБА_10 . Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, направлені на відкрите заволодіння чужим майном, із корисливих мотивів, зняв із середнього пальця лівої руки потерпілої ОСОБА_10 золоту каблучку 585 проби, загальною вагою 3,5 грами, вартістю 2430 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 3612 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох місяців арешту. Посилається на те, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд не надав належної і достатньої правової оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, конкретним обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, негативні характеристики за місцем проживання, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, 02.01.2017 року вчинив умисний корисливий злочин. Таким чином, належних висновків для себе ОСОБА_7 не зробив, на шлях виправлення не став, після відбуття вказаного покарання знову вчиняє більш тяжчий злочин-злочин середньої тяжкості, що свідчить про неможливість досягнення мети застосування кримінального покарання, визначеної ст.65 КК України. Призначаючи покарання у вигляді громадських робіт суд зробив висновок, що таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. Однак, повторне призначення покарання у вигляді громадських робіт є м`яким та недоцільним.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити повністю, а вирок суду - залишити без змін. Посилається на те, що апеляційна скарга прокурора є необгрунтованою і безпідставною та такою, що суперечить принципам та загальним засадам кримінального покарання, Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання враховані всі обставини які впливають на вид та розмір покарання. Судом також враховано, що потерпіла в судовому засіданні не заперечувала проти призначення ОСОБА_7 міри покарання у вигляді громадських робіт та зазначила, що всі речі їй повернуто і вона не має жодних претензій до ОСОБА_7 . Посилання сторони обвинувачення на недоцільність повторного призначення покарання обвинуваченому у вигляді 200 годин громадських робіт, на що звертає увагу сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, то така заборона у діючому кримінальному кодексі України відсутня, а тому посилання на те, що повторне призначене покарання у вигляді громадських робіт є м`яким та недоцільним не підтверджується жодною правовою нормою.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, потерпіла вказує, що ОСОБА_7 повністю відшкодував їй завдані збитки та вона не має до нього жодних претензій. Вважає, що громадській роботи це правильна міра покарання для обвинуваченого і корисна для сільської ради, оскільки він залучається для прибирання території, та виконання інших господарських робіт. Простить розглядати апеляційну скаргу без її участі.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений просить вирок суду залишити без зміни. Вказує на те, що вину визнав повністю, щиро розкаявся, громадські роботи зобов`язується виконувати належним чином і в повному обсязі, все викрадене добровільно повернув потерпілій, є потерпілим внаслідок ЧАЕС, після вчинення злочину будь-яких правопорушень не вчиняв.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарги прокурора не підлягає задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та прокурором не оскаржуються.
Що стосується доводів апеляції про призначення покарання, слід зауважити наступне.
Відповідно до положень ч.2 ст.. 50 КК УКраїни покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених…
Згідно вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції при призначенні покарання зазначених вимог закону дотримався.
Відповідно до санкції ч.1 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі до чотирьох років.
Суд першої інстанції, обираючи покарання за дане вчинене кримінальне правопорушення у виді громадських робіт, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи усі вимоги ст.. 65 , 66, 67 КК України та особи обвинуваченого з того, що вказане покарання достатнім в даному випадку для покарання обвинуваченого та його виправлення, а також буде більш відповідати меті покарання. Крім того судова колегія вважає, що громадські роботи як вид покарання є більш доцільним в сенсі принесення користі суспільству. Крім того, призначення покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком, виконаним у повному обсязі, не перешкоджає у відповідності до положень КК України повторному призначенню такого ж покарання із урахуванням усіх положень ст.. 65 КК України і за вчинення іншого кримінального правопорушення,
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покарання у виді двохсот годин громадських робіт буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.
Так, дійсно ОСОБА_7 вчинив злочин проти власності, який відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обтяжуючі покарання обставинами суд визнав рецидив злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Проте, суд першої інстанції під час розгляду справи пом`якшуючими покарання обставинами встановив щире каяття, повне визнання вини, відшкодування завданого збитку.
Крім того, потерпіла жодних претензій до нього не має, вважає що покарання у виді громадських робіт буде відповідним для обвинуваченого ОСОБА_7 покаранням та суспільно корисним, про що повідомила у письмовій заяві та просила залишити вирок без змін
.З наданих апеляційному суду характеризуючих матеріалів на обвинуваченого на час розгляду справи в апеляційній інстанції вбачається, що останній проживає в с. Осівці Брусидівського району Житомирської області разом з співмешканкою ОСОБА_11 , малолітньою дочкою ОСОБА_12 та матір`ю ОСОБА_13 . ОСОБА_7 на даний час працює в ПП «Трет`як» різноробочим, де зарекомендував себе добросовісним робочим. Схильний до вживання алкоголю відповідно до Акту від 17.01.2017 року має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, але на даний час не зловживає, даних про це в судове засідання учасниками судового розгляду не надано. На даний час в суспільстві поводить себе добре, з сусідами не конфліктує. Скарг від жителів села не надходило. Поведінка задовільна. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 є потерпілим внаслідок ЧАЕС, після вчинення злочину будь-яких правопорушень не вчиняв.
Що стосується посилання прокурора в апеляційній скарзі на недоцільність повторного призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді 200 годин громадських робіт, то така заборона у діючому кримінальному кодексі України відсутня і воно є необґрунтованим, як вже зазначалося вище.
Що стосується посилань прокурора на негативну поведінку обвинуваченого у сім`ї та перебування на обліку як сімейного дебошира, слід зазначити, що дійсно він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, однак ці факти стосуються 2010-2015 років, тобто до вчинення вказаного злочину. На даний час скарг на нього не надходило.
За наведених обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 не вбачається.
Судом першої інстанції призначене достатнє та законне покарання обвинуваченому.
Керуючись ст. ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Вирок апеляційного суду набуває чинності негайно може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.
Судді: