АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000109 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.11.2014 року вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області за ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі, -
обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 187 ч.3 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 187 ч.3 КК України і йому призначено покарання:
-за ст. 185 ч.2 КК України 2 років позбавлення волі;
-за ст. 185 ч.3 КК України 3 роки позбавлення волі;
-за ст. 187 ч.3 КК України 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14.11.2014 р. та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
Запобіжний захід обвинуваченому залишено у виді тримання під вартою, строк відбуття покарання визначено обчислювати ОСОБА_7 з 22.08.2016 року.
На підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього його ув`язнення з 22.08.2016 року по день набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
провадження №11кп/794/140/17 р. головуючий у 1 інстанції ОСОБА_8 .
Вирішено долю речових доказів.
На цей вирок обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
При цьому захисник посилався на те, що ОСОБА_7 коня не викрадав, а лише хотів запобігти тому щоб кінь не втік,оскільки побачив його з обривком мотузки на шиї та привів його в село і прив`язав до стовпа, про що сказав людям. Те, що ОСОБА_9 цікавився вартістю коня, не вказує на його корисливий умисел, направлений на крадіжку цього коня чи мету його продати. Також вказував, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками складений з грубими порушеннями вимог КПК і його необхідно визнати недопустимим доказом.
Вказував також, що покази, дані в судовому засіданні ОСОБА_10 підтверджують факт вчинення діяння, але не доводять вину ОСОБА_7 у його вчиненні, оскільки остання не змогла вказати ні час, ні дату вчинення крадіжки, а лише вказала, що в один з днів серпня 2015 року вона виявила зникнення бензопили. Також апелянт вважає, що протоколи добровільної видачі та огляду від 23.08.2016 року, згідно яких ОСОБА_11 добровільно видала бензопилу «Штіль» та ОСОБА_12 добровільно видала мобільний телефон «LENOVO» слід визнати недопустимими доказами, так як такі процесуальні дії проведено не слідчим а оперуповноваженим, без внесення відомостей в ЄРДР та без письмового доручення слідчого. Апелянт також посилався на те, що огляд місця події по фактам крадіжки бензопили, телефону та ноутбуку не проводився, сліди, які б вказували на присутність ОСОБА_9 на місці вчинення злочинів відсутні, що свідчить про його непричетність до вказаних злочинів. Також захисник вказував, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю заперечує свою причетність до вчинення розбійного нападу, так як в той день перебував в іншому селі. Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що не впізнає особу обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка його била та вимагала гроші. Також адвокат посилався на протокол огляду місця події від 29.10.2015 р., протокол проведення слідчого експерименту з участю потерпілого від 15.12.2015 р., протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, як на недопустимі докази, оскільки всі вони складені з порушеннями вимог КПК України. А тому вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні розбійного нападу не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимим доказами.
Також апелянт вказував, що при ухваленні вироку було допущена неповнота судового розгляду, яка полягає в існуванні багатьох протиріч у показаннях потерпілих та доказах, а висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи.
Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вказував на те, що в судовому засіданні він не визнав пред`явлені йому обвинувачення, так як ніяких злочинів він не скоював, всі здобуті проти нього докази є сфабриковані. Працівники міліції його били, катували і змусили признатись у вчиненні цих злочинів. Посилався також на те, що свідок ОСОБА_14 дав суду неправдиві покази щодо продажу йому мобільного телефону. На думку апелянта, його про це попросили працівники міліції та прокурор, щоб «повісити» на нього цей злочин. Коня він не викрадав, а лише хотів повернути його власнику, а тому відвів його в сусіднє село. Щодо потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_15 апелянт вказував, що злочину щодо них не вчиняв, з ними знайомий, але не підтримує ніяких відносин і він в той день не знаходився в с.Корчівці. Вважає, що вирок суду є незаконним, оскільки не було додержано всіх вимог закону під час розслідування кримінального провадження, а судом в основу вироку покладені неналежні та недопустимі докази.
Заслухавши доповідь судді,., обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що вимоги захисника та обвинуваченого безпідставні і в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити.
Судом першої інстанції встановлено, на початку жовтня 2015 р. приблизно о 16 год., ОСОБА_7 шляхом вільного доступу вчинив крадіжку коня, який знаходився на пасовищі в с. Просіка Глибоцького району Чернівецької області, чим завдав потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на суму 9000 грн.
Крім цього, на початку серпня 2015 року приблизно о 15 год., ОСОБА_7 , знаходячись в с.Корчівці Глибоцького району Чернівецької області, шляхом зламу дерев`яного вікна, проник до приміщення літньої кухні, що належить ОСОБА_10 , звідки повторно, таємно викрав бензопилу марки «Спартак СБП2-3000», чим спричинив останній матеріальної шкоди на суму 1000 грн.
Крім того, на початку серпня 2015 року, ОСОБА_7 , знаходячись в с. Корчівці Глибоцького району Чернівецької області, через відкриті двері проник в житловий будинок, що належить ОСОБА_17 , звідки повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «LENOVO F376 White», ноутбук марки «LENOVO В570е», чим спричинив останній матеріальної шкоди на суму 7200 грн.
Крім цього, 15 липня 2015 року приблизно о 21 год. ОСОБА_7 замалювавши своє обличчя лініями темного кольору, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, проник в житловий будинок ОСОБА_13 , що знаходиться в с.Корчівці Глибоцького району Чернівецької області, через двері, які відкрив сам потерпілий та почав вимагати від останнього грошові кошти, після чого почав сам обшукувати будинок з метою заволодіння грошима. Не знайшовши грошей, підійшов до ОСОБА_13 та наніс йому один удар кулаком в обличчя, спричинивши останньому тілесне ушкодження. Не припиняючи свої протиправні дії, застосовуючи психічне насильство до ОСОБА_13 , яке виразилось в погрозі заподіяти фізичне насильство, проти волі останнього, примусив його прийти до сусідки ОСОБА_15 та змусив її відкрити двері свого будинку. Після цього ОСОБА_7 витягнув з кишені ніж, та використовуючи психічне насильство, погрожуючи вбивством для того, щоб у ОСОБА_13 та ОСОБА_15 склалось враження, що якщо вони будуть йому протидіяти, погроза буде реалізована, почав вимагати від них грошові кошти. Не припиняючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 зайшов в будинок ОСОБА_15 , де схопивши за волосся ОСОБА_13 , витягнув його на вулицю та почав наносити удару руками та ногами по тілу, вимагаючи від нього та ОСОБА_15 гроші.
ОСОБА_15 спостерігаючи за заподіянням ОСОБА_13 фізичного насильства і, сприймаючи погрози як реальні, небезпечні для життя та здоров`я, почала кликати на допомогу. ОСОБА_7 , побоюючись бути поміченим іншими особами, з місця вчинення злочину втік.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_13 отримав легкі тілесні ушкодження.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав та показав, що 09 серпня 2015 року він дійсно взяв з господарства ОСОБА_10 бензопилу, коли останньої не було дома. Але це було заздалегідь обговорено з її чоловіком в телефонному режимі, і бензопилу він забрав в рахунок боргу.
Вказував, що в с.Просіка він знайшов коня, який був відв`язаний та повів його в інше село, щоб відшукати господаря. Про вартість коня питав у людей з цікавості.
Винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, що наведені у вироку, підтверджуються дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини, винуватість його у вчиненні злочинів підтверджується показаннями потерпілих свідків, висновками експертиз, даними протоколів слідчих дій.
Твердження апелянтів про відсутність умислу у ОСОБА_7 на крадіжку коня та бензопили є необґрунтованими та спростовуються показаннями самого обвинуваченого, в яких він описує спосіб заволодіння конем та бензопилою, а також показаннями свідків.
Те, що обвинувачений таємно, без відома потерпілої ОСОБА_10 , шляхом зламу дерев`яного вікна, проник в її господарство, коли останньої не було дома, на думку колегії суддів, свідчить про умисел обвинуваченого на незаконне заволодіння чужим майном.
Потерпілий ОСОБА_16 в суді дав показання, що на початку жовтня 2015року він залишив свого коня прив`язаним на ланцюг на полі в с.Просіка Глибоцького району. Відв`язатись самостійно кінь не міг. Його сини, які неподалік пасли корів, виявили відсутність коня і неподалік побачили, як незнайомий чоловік вів його коня з пасовища. Один із синів намагався наздогнати того чоловіка, а інший побіг до дому і повідомив його про викрадення коня. Через деякий час йому зателефонував знайомий і повідомив, що його кінь знаходиться в с.Йорданешти. Від мешканців цього села йому стало відомо, що його коня намагались продати ОСОБА_18 .
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що до нього на початку жовтня 2015 року зателефонував незнайомий чоловік та запропонував продати йому коня. На запитання про власника коня, ОСОБА_7 повідомив, що це його кінь. Знаючи, що цей кінь належить ОСОБА_16 , він зателефонував знайомому для з`ясування відомостей про власника, а ОСОБА_7 в цей час зник в невідомому напрямку.
А тому твердження апелянтів про щирі наміри повернути коня власникові є надуманими та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.
Що стосується тверджень апелянтів про непричетність ОСОБА_7 до викрадення майна ОСОБА_17 , то вони спростовуються наступним.
Потерпіла ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що в серпні 2015 року з будинку викрали мобільний телефон «LENOVO» та ноутбук марки «LENOVO В570е». Через деякий час працівники міліції повідомили її чоловіку, що крадіжку здійснив ОСОБА_7 , а телефон знаходиться в ломбарді на ринку в м. Чернівці. Вподальшому її чоловік викупив викрадений телефон, а ноутбук до цього часу їй не повернули.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав показання, що займається підприємницькою діяльністю на радіо ринку в м.Чернівці, яка полягає у купівлі, продажі та ремонті мобільних телефонів. В 2015 році до нього звернувся ОСОБА_7 з пропозицією придбати мобільний телефон «LENOVO» та ноутбук. Мобільний телефон він придбав, про що склав акт закупки, в який вніс дані з паспорта ОСОБА_7 . Сумнівів щодо особи, у якої він придбав мобільний телефон, у нього немає.
Посилання адвоката щодо недопустимості досліджених протоколів добровільної видачі предметів злочину, у зв`язку з тим, що вказана дія проводилась не слідчими і до внесення відомостей в ЄРДР, є помилковим, оскільки добровільна видача особами предметів працівникам карного розшуку не є слідчою дією в розумінні КПК, а тому такий протокол підлягає оцінці, як письмовий доказ в кримінальному провадженні в сукупності з іншими доказами, а не як слідча дія, яка регламентована нормами КПК.
А тому колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки телефону та ноутбуку доведена повністю, підтверджується показами свідка, потерпілої та матеріалами провадження. Твердження обвинуваченого щодо неправдивості показань свідка в судовому засіданні є голослівним та не відповідає дійсності, а невизнання обвинуваченим своєї вини є його намаганням уникнути відповідальності за вчинений злочин.
Що стосується вчинення розбійного нападу ОСОБА_7 , то потерпіла ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що 15 липня 2015 року близько 21 год. почула сильний стукіт у вікно і крізь яке побачила свого сусіда ОСОБА_20 , який кричав, що його вбивають та просив впустити до хати. Коли вона відкрила двері, ОСОБА_20 забіг в хату, а за ним її односельчанин ОСОБА_7 , у якого в руках був ніж, а обличчя було розмальоване чорними смугами. В подальшому ОСОБА_7 схопив за волосся ОСОБА_13 та витягнув його на вулицю, де почав руками та ногами бити останнього. При цьому ОСОБА_7 вимагав від неї грошей, погрожуючи вбити їх обох, а потім зняв з Березовського ремінь та висловив погрозу повішати їх на цьому ремені. Сприймаючи погрози ОСОБА_7 як реальні, вона зателефонувала своєму племіннику, покликавши на допомогу. ОСОБА_7 , який в цей час не переставав бити Березовського, злякавшись, втік.
Сумнівів, щодо особи, яка вчинила напад, у неї немає, оскільки добре знає ОСОБА_7 .
Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що близько 21 год. 15 липня 2015 року, до нього в будинок зайшов ОСОБА_7 , з яким він не був близько знайомим та почав просити грошей. Грошей він йому не дав, оскільки не мав, на що ОСОБА_7 сказав йому йти до сусідки ОСОБА_15 та позичити у неї. Ножа у ОСОБА_9 він не бачив, оскільки останній ішов за ним. А знаходячись у ОСОБА_15 , ОСОБА_7 бив його близько години.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показав, що ввечері 15 липня 2015 року йому на мобільний телефон передзвонила ОСОБА_15 та повідомила, що її та ОСОБА_13 намагаються вбити. Коли він прийшов до ОСОБА_15 , то побачив наляканого та дуже побитого ОСОБА_13 .
З висновку судово-медичної експертизи №80-Г вбачається, що на тілі ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у виді синців на правій щоці, спинці носа, середній третині надбрівної дуги, на животі, садно на тильній поверхні правої китиці. Дані тілесні ушкодження виникли в короткий проміжок часу, один за одним, не менш ніж 5-ти травмуючої дії тупих, твердих предметів та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. (а.с.90-91)
З даних протоколу проведення слідчого експерименту від 15.12.2015 року та фототаблиць вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 вказав на місці, як ОСОБА_7 , погрожуючи палицею, зайшов в будинок, де шукав гроші. Вказував як вони з ОСОБА_7 слідували до господарства ОСОБА_15 , де останній погрожуючи предметом схожим на ніж, вимагав гроші та застосовував до нього фізичне насильство. (а.с.92-101)
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вбачається, що ОСОБА_13 в присутності понятих вказав на фотознімок ОСОБА_7 , як на особу нападника. (а.с.104)
Суд першої інстанції, проаналізувавши докази, обґрунтовано прийшов до висновку про наявність переконливих доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, про що й зазначив у вироку.
Наведені в цій ухвалі та інші, досліджені в суді першої інстанції докази, свідчать про правильність висновків суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України. При цьому суд дав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з сукупності досліджених доказів та встановлених обставин кримінального провадження. Невизнання обвинуваченим своєї винуватості та заперечення його захисника щодо допустимості доказів, здобутих органом досудового розслідування, що викривають обвинуваченого у вчиненні злочинів, є їх правом та способом захисту і намаганням уникнути відповідальності.
А тому апеляційні вимоги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставні і задоволенню не підлягають.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.ст. 65, 70, 71 КК України.
Підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 відмовити, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в порядку касаційного провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_22

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя