Порядковий №1-кп/756/217/17
В И Р О К
іменем України

23 січня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цибулів Монастирищенського району, Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2004 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.09.2010 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді позбавлення на строк 2 роки, звільнений умовно-достроково 25.08.2011 року, невідбута частина покарання становить 5 місяців 28 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

20.07.2016 року близько 15 години ОСОБА_6 , який перебував за місцем проживання за адресою : АДРЕСА_1 , зателефонувала невстановлена досудовим розслідуванням особа та запропонувала за винагороду у розмірі 20 000 гривень прийняти участь у незаконному заволодінні транспортним засобом, що знаходиться у м. Києві. На вказану пропозицію невстановленої особи ОСОБА_6 , який мав непогашену судимість за злочини проти власності, надав свою згоду, тобто вступив у попередню змову у незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 того ж дня прибув до м. Києва, де у невстановленому досудовим розслідуванням місці зустрівся із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Під час зустрічі ОСОБА_6 та невстановлена особа попередньо домовившись про спільне вчинення злочину, розподілили між собою технічні функції, за якими невстановлена особа повинна була усунути перешкоди для проникнення ОСОБА_6 до салону транспортного засобу, а відповідно ОСОБА_6 повинен був, поникнувши до нього, привести двигун автомобіля у робочий стан та перегнати його до м. Бишів Київської області.

У процесі реалізації злочинного умислу, діючи згідно попередньо розподілених ролей, 21.07.2016 року, близько 02 години, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 6 на вулиці Полярній у м. Києві, виконуючи свою функцію для доведення злочину до кінця, підійшов до автомобіля марки «ГАЗ 331105», державний номерний знак НОМЕР_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, безперешкодно відкрив передні водійські двері автомобіля, у яких вже невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у невстановлений час, був відкритий замок, сів до салону вказаного транспортного засобу, привів у дію двигун автомобіля та залишив місце його первинного знаходження, тобто за попередньою змовою повторно незаконно заволодів автомобілем «ГАЗ 331105», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , спричинивши потерпілому шкоду у розмірі 1 000 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_6 вину згідно пред`явленого обвинувачення визнав повністю. Показав суду, що у вказаний в обвинувальному акті день, до нього зателефонував знайомий та запропонував прийняти участь у викрадені автомобіля у м. Києві, за що пообіцяв заплатити 20 000 гривен. На дану пропозицію ОСОБА_6 , який перебував у скрутному матеріальному становищі, погодився. Для чого приїхав до м. Києві, де вночі під`їхав разом із знайомим до автомобіля ГАЗ, сів до салону, завів двигун та поїхав за обумовленим маршрутом. Проте, не доїхавши до м. Бишів, був зупинений правоохоронцями. У вчиненому кається, просить суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом з урахуванням їх позиції визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності їх позицій. Крім того, судом було роз`яснено учасникам процесу про те, що вони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю.
Суд погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки останній повторне незаконно за попередньою змовою групою осіб заволодів транспортним засобом.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до тяжких, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання, якою у даному випадку є щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, про що було повідомлено у судовому засіданні потерпілим.

Крім того, суд приймає до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 .

При обранні ОСОБА_6 міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, та обставина, що він на обліку лікаря психіатра не перебуває, проте з 2010 року знаходиться під диспансерним наглядом лікаря нарколога, не одружений, має неповнолітню дитину, не працює.

Таким чином, з урахуванням ч.1 ст.69 КК України, суд приймаючи до уваги наявність двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що передували вчиненню обвинуваченим злочину, призначає покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 289 КК України.

Призначаючи покарання у виді позбавлення волі, суд має врахувати особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим, а тому не погоджується із позицією сторони захисту щодо можливості виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, тобто не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, у зв`язку із чим вважає, що лише реальне відбуття обвинуваченим покарання буде відповідати меті кримінально-правового впливу.

З урахуванням матеріального стану обвинуваченого, розміру заподіяної ним шкоди, суд вважає можливим не застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації майна

Враховуючи обраний судом вид покарання, приймаючи до уваги обставини, визначені пунктами 2, 3, 5, 7, 8 статті 178 КПК України, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили змінити обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави на тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна.

Запобіжний захід у вигляді застави змінити на тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши ОСОБА_6 під варту у залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 23.01.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_6 перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 21.07.2016 року по 26.07.2016 року, з 23.01.2017 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заставу у розмірі 27 560 гривень після набрання вироком законної сили повернути заставодавцеві ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1