печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :
Прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0001017 від 21.10.2016, за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням, про накладення арешту на майно.
Досудовим розслідуванням установлено, що 22.11.2012 між Державною митною службою України та КТ «Донтрансгарант і компанія» укладено угоду № 771 про надання фінансових гарантій митним органам незалежним фінансовим посередником, яка регулює взаємовідносини між Державною митною службою України та гарантом щодо надання фінансових гарантій сплати платежів у разі невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятих перед митним органом зобов`язань, що випливають з митних процедур відповідно до Митного кодексу України.
Згідно з п. 2.1 угоди № 771, КТ «Донтрансгарант і компанія» визнається незалежним фінансовим посередником, уповноваженим Державною митною службою України на надання митним органом фінансових гарантій та вноситься до Реєстру гарантів.
Директор КТ «Донтрансгарант і компанія» ОСОБА_5 , у 2012 році вступив у злочинну змову зі службовими особами ДФС України та іншими невстановленими особами, діючи за попередньою змовою та разом із якими, у період 2012-2014 вчинив зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, тобто злочин передбачений ч. 2 ст. 364 КК України.
Клопотання розглянуто відповідно до положень ч. 2 ст.172 КПК України, без виклику осіб, у володінні яких перебуває вищевказане майно.
В судове засідання слідчий не з`явився, доводи викладені в клопотанні не підтримав, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином.
Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується внесене клопотання, слід зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Разом з тим, слідчий не довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З огляду на зазначене, враховуючи положення ст. 173 КПК України, в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 170-175 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1