Справа № 448/1716/16-к 1-кп/441/39/2017

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2017 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000958 від 05.12.2016 р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середню спеціальною освітою, працюючого приватним підприємцем « ОСОБА_4 », розлученого, раніше не судимого

за ч.1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126 ч.1 КК України, а саме завдання фізичного болю і не спричинення тілесних ушкоджень.

Подія сталася за таких обставин:

Близько 14 год. 21.11.2016 р. ОСОБА_4 на сільській дорозі поблизу місцевої церкви в с. Арламівська Воля Мостиського району Львівської області з прямим умислом, на грунті особистих неприязних стосунків до потерпілого ОСОБА_6 раптово наніс останньому один удар рукою по голові ззаду, внаслідок чого завдав ОСОБА_6 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечуючи, що раніше мав конфлікт з ОСОБА_6 , винним себе в інкримінованому правопорушенні не визнав. Суду показав, що в день та годину зазначені в обвинуваченні перебував у м. Мостиськах в лікарні на лікуванні. Додому в село приїхав приблизно о 16 годині. Павлесу не бачив. Суду показав, що причиною конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_7 стали близькі стосунки останнього з його дружиною, які в послідуючому призвели до розпаду сім"ї. Просив його виправдати.

Не зважаючи на заперечення обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, його вина в умисному завданні фізичного болю потерпілому ОСОБА_7 доведена об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України і підтверджується наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 21.11.2016 р. по закінченні церковної святкової служби, в обідній час, він стояв неподалік церкви при дорозі з прихожанами і продовжували спілкуватись. Отримавши дзвінок на телефон для розмови перейшов дорогу, стоячи спиною до проїзної частини дороги несподівано отримав удар в потилицю, повернувшись впізнав ОСОБА_8 , який ще раз замахнувся його вдарити, проте він встиг відхилитись, крім того ОСОБА_8 почали робити зауваження свідки, які залишались стояти при дорозі. Із заявою звернувся в поліцію не відразу, а через декілька днів, щоб припинити з боку ОСОБА_8 продовжувані погрози на його адресу.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показала, що була очевидцем події, у вказаний день та час вийшовши з церкви стояли при дорозі, потерпілий ОСОБА_7 перейшов дорогу та розмовляв по телефону, повернутий був до них спиною, несподівано для всіх, раптово зупинився легковий автомобіль темного кольору, з якого вискочив ОСОБА_8 та миттєво наніс ОСОБА_7 удар ззаду в область голови, вони зробили зауваження, на що ОСОБА_8 швиденько сів в автомобіль та поїхав.

Свідок ОСОБА_10 суду дав покази ідентичні показам ОСОБА_11 , та додав, що стояли всі в ряд і бачили, як з легкового автомобіля темного кольору вискочив ОСОБА_8 , він крім одного удару намагався нанести ще один удар ОСОБА_7 . Всі, хто стояв біля церкви одноголосно підняли крик, зауважили ОСОБА_8 , щоб він припинив неправомірні дії.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , суду показав, що також був очевидцем події з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , бачив як ОСОБА_4 наніс удар в потилицю ОСОБА_6 . Були словесні нецензурні перепалки, подія мала місце одномоментно та несподівано для всіх.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що працює медсестрою у Мостиській лікарні і 21.11.2016 р. ОСОБА_4 перебував у Мостиській лікарні, в приміщенні бачила його приблизно до пів на першу годину. Строгого режиму в лікарні немає.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що працює медсестрою в інфекційному відділені в Мостиській лікарні, 21.11. 2016 р. після першої години ОСОБА_8 в лікарні не бачила, хворі можуть покидати медичний заклад на свій розсуд.

Із свідчень даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_16 , вбачається, що хворі, які перебувають в Мостиській лікарні в інфекційному відділенні на стаціонарному лікуванні після проходження лікувальних процедур можуть покидати лікарню.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що 19.11.2016 р. на поминальній службі зустрів ОСОБА_8 , який йому повідомив, що перебуває в лікарні. На наступний день він з дружиною провідували в обідній час Балича в Мостиській лікарні.

Заявою потерпілого ОСОБА_6 адресованої Мостиському ВП Яворівського відділу поліції ГУНПУ у Львівській області про прийняття заходів до ОСОБА_4 який наніс йому удар кулаком ззаду в голову та погрожує фізичною розправою.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08.12.2016 року та фото таблицею до нього, про те, що потерпілий ОСОБА_6 в присутності понятих розповів та показав про обставини нанесення йому удару ОСОБА_4 що мало місце 21.11.2016 року близько 14 год. в с. Арламівська Воля Мостиського району.

Аналіз показань потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , їх деталізація, а також заява потерпілого про вчинений злочин вказують на причетність саме обвинуваченого ОСОБА_4 до завдання потерпілому ОСОБА_7 удару, яким завдав йому фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Наведені вище докази у їх сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_4 21.11.2016 р. умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар рукою по голові ззаду завдавши йому фізичного болю, що не потягло за собою спричинення тілесних ушкоджень, тобто вчинив кримінальне правопорушення і підлягає відповідальності за ч.1 ст.126 КК України

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_8 що 21.11.2016 р. з лікарні повернувся додому близько 16 години, ОСОБА_7 не бачив, та знаходить, що такі суперечать об`єктивним даним, його твердження не знайшли свого підтвердження, а неправомірні дії спростовано його ж показами в яких він твердив, що перебуває в конфлікті з потерпілим, крім того мав місце випадок, коли він уже застосовував до потерпілого фізичне насильство, саме таке підтверджував і потерпілий.

Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , оскільки вони є зацікавлені у справі, ОСОБА_19 є кумою обвинуваченого та дала покази які суперечать показам її чоловіка ОСОБА_17 в тім, що 19.11.2016 р. вона була одна на поминальній службі без чоловіка та бачила ОСОБА_8 в той час, як ОСОБА_17 стверджував, що він теж був на службі та особисто розмовляв з ОСОБА_8 , а на наступний день, тобто 20.11.2016 р. провідував його в лікарні, ОСОБА_20 суду показав, що є двоюрідним братом ОСОБА_8 , номера його мобільного телефону не знає, в той же час ствердив, що якщо йому потрібна допомога ОСОБА_8 він йому телефонує. Крім того з показів ОСОБА_21 вбачається, що він постійно потребує допомоги ОСОБА_8 . За наведеного суд розцінює такі як намагання допомогти ОСОБА_4 уникнути відповідальності.

Посилання захисника на те, що не можуть бути належним та допустимим доказом покази свідків очевидців, які називали марку автомобіля ОСОБА_22 та путались в часі виходу з церкви, оскільки вони не зацікавлені у справі та у суду немає підстав недовіряти їм.

Суд не приймає доводи захисника про недопустимість в порядку ст..ст. 84-85 КПК України як належного доказу протоколу слідчого експерименту з мотивуванням того, що статист показує нанесення удару потерпілому правою рукою, а обвинувачений ОСОБА_8 є лівша, та статист і ОСОБА_7 одного росту, а також до слідчого експерименту не залучали ОСОБА_8 , з огляду на те, що в суді встановлено і спростовано самим ОСОБА_8 , він володіє як лівою так і правою рукою, до слідчого експерименту не був залученим, оскільки вини не визнавав.

Суд приймає до уваги посилання захисника, що заява потерпілим подана після події через певний період часу, однак потерпілим було уточнено, що він не бажав звертатися у відділ поліції, а вирішив подати заяву після неодноразових телефонних погроз обвинуваченим, тобто з метою припинення неправомірних дій ОСОБА_8 , крім того час подачі заяви не впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення.

Щодо характеризуючих даних, на які звертає увагу захисник, такі були предметом оголошення і долучені до матеріалів кримінального провадження.

Не заслуговує на увагу зауваження захисника про позбавлення обвинуваченого права на захист, оскільки такий здійснювався протягом всього часу розгляду справи.

Судом не встановлено обставин, які б при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 визнавалися такими, що його помякшують та обтяжують.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину (злочин невеликої тяжкості), особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, його стан здоров`я, матеріальний стан, суд призначає йому покарання у виді громадських робіт, що є необхідним і достатнім для його виправлення.

Керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.126 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Судових витрат немає.

Вирок набирає законної сили через тридцять діб з моменту проголошення.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти діб з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1