Справа № 171/1005/17
В И Р О К
іменем України
27 липня 2017 року

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей Апостолівської РДА ОСОБА_8 , інспектора Апостолівського РВ ПП ОСОБА_9 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду № 5 обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000562 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, учня 10 класу Апостолівської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи 1-3 ступенів, раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , що проживає в АДРЕСА_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

встановив:
30.04.2017 року, приблизно об 11 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_6 знаходився в гостях у неповнолітньої ОСОБА_10 , яка проживає в будинку АДРЕСА_3 . Коли ОСОБА_6 перебував в приміщенні кухні будинку, він помітив на полиці мобільний телефон марки «texet TM-33», після чого у того виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 близько 12 год. того ж дня, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон, який належить ОСОБА_4 , марки «texet TM-33», вартістю 662 грн., після чого з місця злочину зник, обернувши викрадене на свою користь. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 заподіяно матеріальну шкоду на суму 662 гр.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю, від надання пояснень відмовився, мотивувавши відмову тим, що йому соромно за вчинене, з обставинами вчинення злочину, що вказані в обвинувальному акті, погоджується.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що 30.04.2017 року вона вдень перебувала на роботі. Близько 16 год. їй зателефонував знайомий ОСОБА_11 та повідомив, що у неї з будинку вчинена крадіжка майна, але донька боїться їй в цьому зізнатися. Коли вона прийшла додому, то виявила, що було викрадено мобільний телефон «texet TM-33», фотоапарат, вироби із золота. Вона дізналася, що до доньки приходили друзі і серед них був ОСОБА_12 , після цього вона викликала поліцію. Працівники поліції їй повідомили, що крадіжку вчинив обвинувачений. На даний час повернуто їй лише мобільний телефон, інше майно не повернуто.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 пояснила, що обвинувачений являється її сином, проживає з нею, у вихованні та утриманні сина приймають участь бабуся та дід, її батьки. За характером син спокійний, слухається її, допомагає по господарству. Вона забезпечує його всім необхідним. На даний час обвинувачений навчається у вечірній школі, характеризується за місцем навчання позитивно. Просить звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Представник служби у справах дітей Апостолівської РДА ОСОБА_8 пояснила, що обвинувачений вперше вчинив злочин, за місцем навчання та проживання характеризується виключно позитивно, скарг на обвинуваченого не надходило, тому він не перебуває на обліку. Враховуючи особу неповнолітнього та відносини у сім`ї вважає за можливе звільнити обвинуваченого від покарання та застосувати до нього заходи виховного характеру.

Представник органу з питань пробації ОСОБА_9 пояснила, що обвинувачений не перебуває на обліку у службі. Працівниками відділу складено досудову доповідь, згідно якої встановлено, що ризик повторного вчинення злочинів з боку неповнолітнього низький. При складанні досудової доповіді було встановлено, що обвинувачений усвідомлює наслідки своїх протиправних дій, але у нього недостатньо організоване дозвілля, обвинувачений має багато вільного часу, який використовує не раціонально. Виправлення обвинуваченого можливе без застосування до нього покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, вважає за можливе застосування до неповнолітнього заходів виховного характеру.

З розписки потерпілої ОСОБА_4 встановлено, що викрадений мобільний телефон їй повернуто.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При вирішенні питання про відповідальність та покарання неповнолітнього ОСОБА_6 суд керується положенням п.10 Зауважень загального порядку № 10 Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», згідно якого у всіх рішеннях, які ухвалюються у контексті здійснення юстиції щодо дітей, головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини означає, що традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, повинні поступатися місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників.

Відповідно ст.74 КК України особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

Стаття 105 КК України передбачає звільнення неповнолітнього, який вчинив злочин середньої тяжкості, від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Відповідно положень ст.497 КПК України якщо під час судового розгляду кримінальної справи відносно неповнолітньої особи суд дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього …, без застосування кримінального покарання, суд може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

При розгляді справи по суті та розгляді питання про призначення покарання обвинуваченому або звільнення того від кримінального покарання суд переконався, що діяння, яке поставлено неповнолітньому за провину, дійсно мало місце, містить склад злочину, який відповідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, і особа винна в його вчиненні.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 вперше вчинив злочин середньої тяжкості, щиро кається у скоєному, повністю усунув заподіяну шкоду, після вчинення злочину поведінка неповнолітнього бездоганна, той навчається у вечірній школі; ставлення до навчання сумлінне; проживає в сім`ї; стосунки з рідними складаються позитивно; на момент постановлення вироку неповнолітнього не можна вважати суспільно небезпечним; неповнолітній не потребує застосування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 утримується та виховується матір`ю, яка має на обвинуваченого належний виховний вплив, характеризується неповнолітній за місцем навчання та проживання позитивно.

Розділ ХV Кримінального кодексу України передбачає особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх, які обумовлені психофізичною незавершеністю процесу формування особи неповнолітнього, що призводить до його нездатності повною мірою (на рівні психофізичного розвитку дорослої особи) усвідомлювати фактичні ознаки і суспільну небезпечність такого складного соціального явища як злочин, адекватно оцінювати свої вчинки.

При вирішенні питання про доцільність призначення конкретного примусового заходу виховного характеру відносно неповнолітнього суд враховує положення пп.12.1 та 12.2 Мінімальних стандартних правил ООН стосовно заходів, не пов`язаних із тюремним ув`язненням (Токійські правила), згідно яких умови, що підлягають виконанню повинні бути практичними, точними, і по можливості нечисленними, повинні бути спрямовані на реінтеграцію і повернення правопорушника у суспільство, з урахуванням інтересів жертви.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, являються щире каяття, вчинення злочину у неповнолітньому віці, відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд вважає доцільним при винесенні обвинувального вироку прийняти рішення про звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітніх під нагляд батьків чи осіб, що їх заміняють, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Суд вважає за можливе застосувати примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього обвинуваченого під нагляд матері ОСОБА_7 , оскільки в судовому засіданні встановлено, що остання здатна забезпечити позитивний виховний вплив на обвинуваченого.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідність до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 484, 485,487, 488, 497 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ст.ст.74, 105 КК України неповнолітнього ОСОБА_6 звільнити від кримінального покарання, застосувавши до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , на 1 рік.

Речові докази, повернуті потерпілій, залишити власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд в строк 30 діб з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення його копії.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому, законному представнику неповнолітнього обвинуваченого, потерпілій.

Суддя: