В И Р О К
іменем України
"30" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві угоду про визнання винуватості від 30.11.2016 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0009488 від 04.07.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, холостого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.02.2004 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 18.02.2008 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 21.04.2010 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 20.10.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Суд визнав доказаним, що ОСОБА_6 04 липня 2016 року приблизно о 08:50 годині, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Возз`єднання, зайшов до салону маршрутного таксі № 542, де помітив раніше невідому йому жінку ОСОБА_5 , у якої на плечі знаходилася сумка, блискавка якої була відкрита, та всередині якої знаходився мобільний телефон марки «Хуавей», після чого у обвинуваченого виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, притиснувся до ОСОБА_5 , засунув свою руку до її сумки та дістав з неї мобільний телефон марки «Хуавей», вартістю 4 999 гривень 17 копійок, який поклав собі до правої кишені штанів, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а вкраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріального збитку суму 4 999 гривень 17 копійок.
Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
30 листопада 2016 року у даному кримінальному провадженні між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_5 в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.
Згідно з даною угодою обвинувачений та потерпіла за спільною ініціативою дійшли обопільної згоди про укладення угоди про примирення, в якій відповідно до вимог ст. 471 КПК України, виклали формулювання підозри та правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, розмір шкоди, завданої потерпілій, що становить 4 999 грн. 17 копійок, на момент підписання угоди потерпілій було повернуто викрадений мобільний телефон, обвинувачений попросив у неї вибачення та добровільно відшкодував моральну шкоду в розмірі 5 000 грн; при цьому обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.
Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_6 повинен понести за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме у 2-х років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік. Оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, до постановлення вироку Дарницьким районним судом м. Києва від 20.10.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України, остаточне покарання належить призначити за сукупністю злочинів відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України; вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2016 року виконувати самостійно. При цьому, отримана згода обвинуваченого на призначення йому такого покарання.
Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому та потерпілій.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілою дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить суд затвердити дану угоду і призначити обвинуваченому, узгоджене в угоді, покарання та інші, передбачені угодою, заходи.
Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просять затвердити угоду про примирення, укладену між ними 30.11.2016 року, та призначити обвинуваченому, узгоджену між ними, міру покарання. При цьому потерпіла підтвердила, що їй роз`яснено та зрозуміло наслідки укладення угоди та обмеження її права на оскарження вироку, згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України, та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди. Обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди. До того ж зазначив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди, зобов`язання.
Крім того, при вирішенні питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винним, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Разом з тим, суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілою є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст, укладеної з потерпілою, угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, потерпіла, в свою чергу, цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
Крім того, перевіряючи угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, що визначені положеннями ст. 65 КК України.
На підставі викладеного, виходячи з того, що умови угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_5 , відповідають вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а тому його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття, визнання своєї вини та відшкодування шкоди. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено.
Судом враховано, що на момент підписання зазначеної угоди потерпілій було повернуто викрадений телефон; обвинувачений попросив вибачення у неї та добровільно відшкодував моральну шкоду, оцінену потерпілою стороною в розмірі 5 000 грн.; на момент підписання угоди потерпіла не має жодних майнових претензій до обвинуваченого; сторони примирилися; обвинувачений взяв на себе зобов`язання після підписання угоди уникати будь-яких особистих контактів з потерпілою стороною.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні тяжкохвору матір ОСОБА_7 , 1959 р.н., яка хворіє на рекурентний депресивний розлад, епілепсію, доглядає за нею.
Згідно положень угоди про примирення ОСОБА_6 слід призначити, узгоджену сторонами угоди, міру покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього обов`язки передбачені п.п.2-4 ст. 76 КК України. Оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, до постановлення вироку Дарницьким районним судом м. Києва від 20.10.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України, остаточне покарання йому належить призначити за сукупністю злочинів відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України. Врахувавши вимоги ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2016 року, який набрав законної сили від 21.11.2016 року та яким ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України та призначене покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, виконувати самостійно.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Керуючись вимогами ст.ст. 369, 373-376, 394, 469, 473 - 475 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про примирення від 30 листопада 2016 року у кримінальному провадженні за №1-кп/755/841/16, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0009488 від 04.07.2016 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_5 .
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому, узгоджене між сторонами угоди про примирення від 30.11.2016 року, покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
З урахуванням ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2016 року виконувати самостійно.
Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, не обирати.
Вирок може бути оскаржено, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілій та прокурору.
Суддя: