Справа № 305/546/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.04.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , та потерпілої ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, працюючий кочегаром у Розтоківській ЗОШ І-ІІІ ступенів Рахівського району, не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на штраф майданчику Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП у Закарпатській області після набрання вироком законної сили ухвалено повернути ОСОБА_6 як власнику.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
03 грудня 2015 року приблизно о 22-ї годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони центру м. Рахів, у напрямку с. Розтоки Рахівського району, по вул. Київській у м. Рахів, між будинками № № 28 34, здійснюючи маневр обгону попутного з ним транспортного засобу, не забезпечив безпеку дорожнього руху та, грубо порушуючи вимоги передбачені п. п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 2.10 (в), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України (далі Правил), не врахував дорожню обстановку, що склалася, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався по краю зустрічної смуги руху в попутному з вищевказаним автомобілем напрямку. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 158 від 27.01.2016 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки голови, перелому тім`яної та лівої скроневої кістки, забою головного мозку, субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, які згідно п. 2.1.1 Наказу № 6 МОЗ України від 17.05.2005 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 286 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного йому покарання є незаконним, внаслідок суворості. Посилається на те, що, визнаючи його винуватим та призначаючи йому покарання, суд не дав оцінку діям пішохода (потерпілого), який також порушив Правила (п. п. 1.3, 4.3, 4.4, 4.14), зокрема, рухався не по тротуару, наявному на ділянці дороги, де мала місце дорожньо-транспортна пригода, а також був одягнутий в одяг темного кольору без світлоповертальних елементів. Крім того, вказує на те, що він раніше не судимий; після дорожньо-транспортної пригоди давав послідовні та правдиві показання, сприяючи розкриттю кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних правопорушень, вчинених із необережності; вживав усі можливі заходи для відшкодування завданої шкоди й не відмовляється відшкодовувати її в подальшому. Просить вирок змінити, призначивши йому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.
У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , вказують на те, що покази потерпілої ОСОБА_8 про те, що її син у вечір пригоди мав взуття зі світло відбиваючими фрагментами є голослівними, оскільки речі потерплого не були вилучені слідчим у якості речового доказу й такі судом не досліджувалися; що свідок ОСОБА_10 , яка не була учасником та свідком події та жодних обставин щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину або ж спростування таких обставин суду не надала й не могла надати, а тому її показання не спростовують і не підтверджують вину обвинуваченого, що свідчить про те, що суд дав їм невірну оцінку та необґрунтовано зазначив їх як доказ вини ОСОБА_6 ; що протокол проведення слідчого експерименту від 09.02.2016, яким було відтворено ДТП, що мала місце 03.12.2015, та рух транспортного засобу, але не було відтворено видимість елементів дороги автомобіля, - не відповідає вимогам ст. 104 КПК України, оскільки вступна частина протоколу не містить жодних відомостей щодо осіб, які беруть участь у слідчому експерименті, а також відсутні підписи цих осіб та відомості про роз`яснення їм прав; що огляд місця події за наслідками якого складено протокол від 03.12.2015 проведено прокурором Рахівського району ОСОБА_11 , тобто особою, яка не мала на те відповідних повноважень; що висновок експерта будувався шляхом визначення за допомогою формул, однак без врахування видимості елементів, тобто водій не міг бачити потерпілого, що в свою чергу суперечить матеріалам справи, зокрема схемі ДТП, протоколу проведення слідчого експерименту та можливим подальшим діям водія як до, так і в момент вчинення наїзду на потерпілого; що суд не звернув увагу й не дав належної оцінки тим обставинам, що свідчать порушення потерпілим Правил, які призвели до настання ДТП. Просять вирок у частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.
У запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_12 , представник потерпілої ОСОБА_8 , просить вирок залишити без зміни, апеляційну скаргу розглянути в їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та доповнення до неї ; потерпілу ОСОБА_8 та прокурора, які судове рішення вважали законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для зміни чи скасування судового рішення не має.
Під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , даючи пояснення в присутності захисника адвоката ОСОБА_13 , підтвердив, що вину в скоєнні злочину визнає повністю, кається у вчиненому, що його позиція є добровільною. Указане свідчить про те, що останнім не оспорюються фактичні обставини кримінального провадження, про що також свідчить і зміст прохальної частини як апеляційної скарги, так і доповнення до неї.
Враховуючи те, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, будь-ким з учасників судового розгляду не оспорюється, тому апеляційним судом з урахуванням положень ст. 404 КПК України не перевіряється й визнається таким, що ґрунтується на наведених у вироку доказах, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що йому призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, те, що кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких; дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, освіту має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди; відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення хоч і відноситься до вчинених із необережності, однак, призвело до смерті людини, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим. При прийнятті рішення колегія суддів враховує й те, що ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке відповідно до санкції частини 2 ст. 286 КК України є мінімальним за розміром, а також те, що життя людини, згідно зі ст. 3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю; що кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не має права позбавити її життя, а тому охорона життя людини є найважливішим завданням кримінального законодавства України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий; після дорожньо-транспортної пригоди давав послідовні та правдиві показання, що сприяли розкриттю кримінального правопорушення; кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних правопорушень, вчинених із необережності; що вживав всі можливі заходи для відшкодування завданої шкоди й не відмовляється відшкодовувати її в подальшому, апеляційний суд, з урахуванням вищенаведеного, відхиляє, вважаючи, що судом першої інстанції цим обставинам дана вірна оцінка, що такі не спростовують обґрунтованість висновків суду при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Викладені в доповненні до апеляційної скарги доводи про те, що показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що її син у вечір пригоди мав взуття зі світло відбиваючими фрагментами є голослівними, оскільки речі потерплого не були вилучені слідчим у якості речового доказу й такі судом не досліджувалися; що свідок ОСОБА_10 , яка не була учасником та свідком події і жодних обставин щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину або ж у спростування таких обставин суду не надала й не могла надати, а тому її показання не спростовують і не підтверджують вину обвинуваченого й про те, що суд дав їм невірну оцінку та необґрунтовано послався на них як на доказ вини ОСОБА_6 ; що протокол проведення слідчого експерименту від 09.02.2016, яким було відтворено ДТП, що мала місце 03.12.2015, та рух транспортного засобу, але не було відтворено видимість елементів дороги автомобіля, не відповідає вимогам ст. 104 КПК України; що огляд місця події за наслідками якого складено протокол від 03.12.2015 проведено прокурором Рахівського району ОСОБА_11 , тобто особою, яка не мала на те відповідних повноважень; що висновок експерта будувався шляхом визначення за допомогою формул, однак без врахування видимості елементів, тобто водій не міг бачити потерпілого; що суд не дав оцінку діям пішохода (потерпілого), який також порушив Правила (п. п. 1.3, 4.3, 4.4, 4.14), зокрема, рухався не по тротуару, наявному на ділянці дороги, де мала місце дорожньо-транспортна пригода, а також був одягнутий в одяг темного кольору без світлоповертальних елементів, колегія суддів, з урахуванням вищенаведеного, зокрема, того, що фактичні обставини справи учасниками судового провадження не оспорюються, визнає такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання як у частині виду, так і строку. При цьому, перевіривши протоколи огляду місця події від 03.12.2015 та проведення слідчого експерименту від 09.02.2016, колегія суддів зазначає, що як огляд місця події, так і слідчий експеримент проведені уповноваженими на те особами відповідно до вимог ст. ст. 237, 240 КПК України, при їх проведенні складені протоколи, які відповідають вимогам ст. 104 КПК України. Колегія суддів також вважає, що у вироку суд першої інстанції обґрунтовано послався на ці докази, прийнявши їх до уваги, давши їм вірну оцінку, і те, що учасники судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , не клопотали про визнання цих доказів відповідно до вимог ст. 89 КПК України недопустимими.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції, чи зміни вироку, апеляційний суд не вбачає, тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє. При оцінці доводів апеляційної скарги та доповнення до неї колегія суддів враховує й те, що під час розгляду справи місцевим судом інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 захищав захисник адвокат ОСОБА_14 ; пояснення ОСОБА_6 про те, що угода з адвокатом ОСОБА_14 була ним укладена добровільно, що він мав можливість укласти угоду про надання йому правової допомоги з будь-яким захисником адвокатом.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з ?ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 під час розгляду апеляційним судом кримінального провадження не заявляли клопотань про приєднання до справи доказів сторони захисту, які в підтвердження доводів апеляційної скарги отримані відповідно до вимог КПК України й те, що клопотання сторони захисту про дослідження апеляційним судом доказів зібраних органом досудового розслідування було задоволено і при дослідженні доказів сторона захисту не вказувала на недотримання вимог КПК України при їх збиранні.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та доповнення до неї задоволенню не підлягають, що підстав для скасування чи зміни судового рішення не має.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 та доповнення до неї, залишити без задоволення.
Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.
Судді: