Справа № 591/483/17
Провадження № 1-кп/591/193/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі колегії суддів

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників адвоката ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.257 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.257 КК України, -

В С Т А Н О В И ЛА:

Вказане кримінальне провадження перебуває у провадженні Зарічного районного суду м. Суми з 27 січня 2017 року.

19 травня 2017 року ухвалою колегії суддів продовжено дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою на строк до 24 години 17 липня 2017 року включно.

11 липня 2017 року в судовому засіданні прокурор звернувся з клопотаннями про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відносно кожного окремо, у виді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи тим, що судове провадження не завершено, обвинувачені підозрюються у вчиненні особливо тяжких злочинів, тому існує ризик ухилення обвинувачених від суду та ризик втечі, крім того існує ризик впливу на потерпілу, свідків, вони можуть іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, вони не мають міцних соціальних зв`язків, не мають постійної роботи, не мають законних джерел заробітку, що підтверджує ризик можливості продовження вчинення ними інших кримінальних правопорушень.

Вказані ризики прокурор обґрунтовував висновком судової криміналістичної експертизи відео-, звукозапису від 28.12.2016 року щодо належності слів, фраз, реплік у текстах розмов на фонограмах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з якого вбачається, що за результатами негласних слідчих дій здійснення аудіо-, відеоконтролю місця камери ІТТ Сумського ВП ГУНВП, ОСОБА_8 висловлювався щодо необхідності «пресонуть свідків» щоб не впізнали, а також щодо наявності у нього арсеналу зброї. Крім того, прокурор послався на те, що ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому злочини у той час, коли відносно останнього здійснювалося судове слідство за обвинуваченням у вчиненні ним інших кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 263, ч.2. ст. 353 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як вважають, що ОСОБА_8 був незаконно затриманий за ст. 206 КПК України, і тому тримання його під вартою взагалі є незаконним. Також вважають, що прокурором не доведений жодний ризик, зокрема вплив на свідків та потерпілу, крім того не доведений і ризик втечі, оскільки у іншому кримінальному провадження ОСОБА_8 виконував покладені на нього процесуальні обов`язки. Також захисник вказав, що в даному кримінальному провадженні не доведено розмір завданої шкоди, що впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення, оскільки тяжкість злочину визначалась за розміром шкоди. За вказаних обставин вважають можливим змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, обґрунтовуючи тим, що сама тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу, посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини. Також вважають, що прокурором не доведено жодного ризику, зокрема, ОСОБА_9 не має наміру переховуватись від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, чи скоювати нові злочини. Захисник зазначила, що порушується принцип пропорційності та рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві. Вважають, що домашній арешт буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження, посилаючись на наявність міцних соціальних зв`язків, його мати є інвалідом 2 групи, він має дружину та неповнолітню доньку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Суд заслухавши учасників процесу, вважає за необхідне прийняти наступне рішення:

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжних заходів, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

Ст. 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня1997 року, а також практики Європейського суду з прав людини, лише тільки тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для продовження тримання під вартою.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Ничипорук і Йонкало проти України», визначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення від 21 грудня 2000 р. у справі «Яблонський проти Польщі». Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення від 4 жовтня 2001 р. у справі «Іловецький проти Польщі», та рішення у справі «Смирнова проти Росії»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Панченко проти Росії, вказано, що ризик втечі не повинен розцінюватись лише на підставі суворості покарання, яке може послідувати. Він повинен визначатися з врахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити те, що небезпека втечі існує, або показати, що він занадто малий і що необхідності у попередньому ув`язнення не існує. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Бекчиєв проти Молдови, Суд визначив, що ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів як характер людини, його моральні устої, місце проживання, робота, доходи, сімейні зв`язки, та будь-які інші зв`язки з країною, де проводиться його переслідування.
При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Суд вважає, що на даний час існують ризики того, що обвинувачені, знаходячись на свободі, можуть впливати на свідків та потерпілу, а також ризик ухилення обвинувачених від суду, оскільки ряд релевантних факторів підтверджують те, що небезпека втечі існує.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_8 не має місця проживання в м. Суми, про що свідчить висловлювання «зальотний» та «не поймешь местных жителей». Крім того, суду не надано доказів про наявність у ОСОБА_8 законних джерел заробітку, постійного місця роботи, а також відсутні міцні соціальні та сімейні зав`язки, які б могли гарантувати виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків щодо явки до суду. Крім того суд враховує і ту обставину, що відносно ОСОБА_8 є інше кримінальне провадження, яке перебуває в стадії судового розгляду, що свідчить про певну схильність його до вчинення кримінальних правопорушень та підтверджує ризик можливості подальшого вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , суд враховує, що суду не надано доказів про наявність у нього законних джерел заробітку, постійного місця роботи, крім того, суд вважає. що існує ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілу, та на даний час не перестав існувати ризик ухилення обвинуваченого від суду, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, суворість покарання за інкримінованим кримінальним правопорушенням, та з урахуванням даних про особу обвинуваченого. Лише сама наявність у нього сімейних зв`язків не виключає на даний час існування ризику ухилення від суду.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд вважає, що на даний час більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми та можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених. Окрім того, суд вважає, що тримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою з наведених вище підстав у кримінальному провадження за їх обвинуваченням в причетності до вчинення умисного особливо тяжкого злочину - виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного судового розгляду у кримінальному провадженні, що за таких обставин переважує принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197, 331 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_9 задовольнити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 05 вересня 2017 року до 24-00 години включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 05 вересня 2017 року до 24-00 години включно.

Роз`яснити, що учасники процесу не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу впродовж розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді