Справа № 496/1993/17
Провадження № 1-кп/496/215/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, громадянина України, українця, освіта професійно-технічна, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, матроса, оператора групи обробки інформації інформаційного телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
29.08.2016 р. між Міністерством оборони України та громадянином ОСОБА_4 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №192 від 19.09.2016 р. ОСОБА_4 призначено на посаду оператора кулеметника 1 відділення обробки інформації 1 взводу обробки інформації батареї управління військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Проте, всупереч вимог закону, матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді оператора кулеметника 1 відділення обробки інформації 1 взводу обробки інформації батареї управління військової частини НОМЕР_2 , умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби 24.01.2017 р. самовільно залишив без поважних причин вищезазначену військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження військової служби до 08.02.2017 р., проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 себе винним визнав та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, при цьому зазначив, що йому зателефонувала дружина та повідомила що захворіла, при цьому нема кому було знаходиться з їх малолітньою дитиною, яку дружина боялась заразити. ОСОБА_4 попросив командира відпустки, але йому було відмовлено, тому він самовільно залишив військову частину. У вчиненому розкаявся.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його задовільні характеристики за місцем проходження служби у військових частинах А2611 та А1325, суд також враховує його відношення до вчиненого - визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, той факт, що він раніше не судимий, а також те, що він має на утриманні малолітню дитину, 2015 р.н., приймає до уваги пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, зазначені вище, суд вважає що, виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, якщо він у період іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід не обирався. Речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_1 .