Ухвала
іменем україни

25 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0001486 касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубинки Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст.121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.
Постановлено стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 250 000 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

За вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні ОСОБА_10 групою осіб умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останнього.

Так, 14 липня 2015 року близько 11.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом із ОСОБА_9 з метою з`ясування стосунків із ОСОБА_10 , який співмешкав із колишньою дружиною ОСОБА_9 ОСОБА_11 , прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , де на грунті неприязних відносин під час конфлікту вдарив потерпілого рукою в груди, чим заподіяв легкого тілесного ушкодження. Потім ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , діючи групою осіб, завдали ОСОБА_10 не меньше трьох ударів руками по обличчю, заподіявши тяжких тілесних ушкоджень (відкриту черепно-мозкову травму), від яких останій помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що суди неправильно оцінили зібрані у кримінальном провадженні докази, зокрема ті, що виправдовують ОСОБА_7 . На думку скаржника, у вироку не наведено мотивів того, якими спільними діями засуджених потерпілому було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть. Також він указує на те, що ОСОБА_7 ударив ОСОБА_10 лише один раз у груди, заподіявши легких тілесних ушкоджень. Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, допущеним апеляційним судом, скаржник вважає те, що всупереч приписам ст. 404 КПК не було повторно допитано свідка ОСОБА_11 за його клопотанням.

Засуджений ОСОБА_7 у скарзі, стверджуючи, що не завдавав ОСОБА_10 ударів у голову, яких, на його думку, завдав ОСОБА_9 , на підставі доводів, аналогічних тим, що викладено у касаційній скарзі захисника, також просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

У запереченнях представник потерпілої просить судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його касаційну скаргу та скаргу захисника без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, котрий заперечував проти їх задоволення, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і згідно зі статтями 370, 374 КПК у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Так, цей суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_11 , яка була очевидцем події та показала, що саме ОСОБА_7 завдавав ударів потерпілому у ванній кімнаті спочатку разом із ОСОБА_9 , а потім зачинився там із ОСОБА_10 і продовжив його бити, не даючи їй зайти туди і не реагуючи на її прохання не робити цього. Свідок стверджувала, що коли ОСОБА_7 вийшов із ванної кімнати, ОСОБА_10 вже лежав там непритомний. ОСОБА_9 підійшов і сказав ОСОБА_7 : «Все, з нього достатньо», і вони залишили будинок. Крім того, свідок зазначала, що просила ОСОБА_9 припинити побиття ОСОБА_10 , зокрема ОСОБА_7 , але той спокійно спостерігав за побиттям.

Ці показання свідок підтвердила під час відтворення обстановки та обставин події. Вони узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи, поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_12 стосовно механізму завдання ударів потерпілому (тупими твердими предметами за механізмом «удар», можливо, кулаком)

Враховуючи послідовні ствердні показання ОСОБА_11 , місцевий суд правильно визнав їх щирими та достовірними і встановив, що у матеріалах провадження відсутні дані про протилежне, а у ОСОБА_11 відсутні підстави обмовляти ОСОБА_7 і ОСОБА_9 .

Обгрунтовано суд послався й на те, що у зазначених осіб жодних тілесних ушкоджень не виявлено, що свідчить саме про побиття ними потерпілого, а не про обопільну бійку.

Доводи про те, що у засудженого ОСОБА_7 не було умислу на завдання потерпілому тілесних ушкоджень, є безпідставними.

Як установлено судом у вироку на підставі показань усіх сторін, ОСОБА_7 був знайомим ОСОБА_9 і за розробленим ними планом усупереч дозволу ОСОБА_11 першим зайшов у будинок, начебто шукаючи ОСОБА_9 , а в дійсності ОСОБА_10 , з яким почав сваритись, а потім з ОСОБА_9 , який згодом з`явився, бити потерпілого.

Перевірив суд і версію засуджених про те, що причиною, через яку вони зайшли у будинок ОСОБА_11 , було бажання ОСОБА_9 забрати свої речі, а не з`ясування стосунків зі свідком та потерпілим. Як установлено судом, ця версія не відповідала дійсності, адже про таку причину ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не говорили ОСОБА_11 і жодних речей не взяли, коли йшли з будинку.

Твердження про неузгодженість та суперечливість доказів (закрема, показань свідка ОСОБА_11 ), покладених в основу вироку, є необґрунтованими. Такого місцевий та апеляційний суди не встановили, зокрема з показань свідка цього не вбачається, з чим погоджується колегія суддів.

Усі ці доводи сторони захисту, а також доводи про неповноту й необ`єктивність судового розгляду, порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, неналежну оцінку доказів обвинувачення, аналогічні зазначеним у касаційних скаргах, за апеляційними скаргами засудженого та захисників ретельно перевірив апеляційний суд і для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК у своїй ухвалі навів переконливі аргументи.

Доводи про порушення апеляційним судом кримінального процесуального закону у зв`язку з тим, що суд за клопотанням захисника не допитав свідка ОСОБА_11 , є необгрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

На думку колегії суддів, жодної з підстав, передбачених вищевказаним процесуальним законом, для допиту свідка в судовому засіданні апеляційного суду не було, оскільки не було встановлено, що місцевий суд допитав її не повністю або з порушеннями.

Покарання ОСОБА_7 , призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК, відповідає вчиненому та особі засудженого.

При цьому у вироку враховано тяжкість вчиненого злочину (тяжкий), відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючої вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і покарання призначено у мінімально можливих межах санкції ч. 2 ст. 121 КК. Це покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою скасування або зміну судових рішень у кримінальному провадженні, про що йдеться у касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає. А тому касаційні скарги не може бути задоволено.

Керуючись п. 6 розділу XII«Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги його та захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3