АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві ОСОБА_11 та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході обшуку 21 липня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 , перелік якого зазначено в клопотанні слідчого.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував наявністю підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власників майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. Так, апелянт посилається на відсутність підстав для застування даного заходу забезпечення кримінального провадження з огляду на наступне: відсутність обґрунтованої підозри у даному кримінальному провадженні; жодному із власників вилученого майна не повідомлено про підозру; стороною обвинувачення не доведено наявність підстав передбачених ст. 170 КПК України для арешту майна; вилучене майно не входить до переліку того майна яке зазначено в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку. Крім того, представник вважає, що процедура обшуку і вилучення є незаконною, оскільки була проведене не тими особами, які були вказані в ухвалі.

Також, в поданій апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власників та представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власників майна та їх представників, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власників цього майна, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження постановленого судом рішення та вважає за необхідне поновити його.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081 від 19 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
Згідно доводів клопотання, до Київської місцевої прокуратури № 8 надійшло звернення начальника відділу з питань запобігання корупції Міністерства юстиції України ОСОБА_12 відносно колишнього директора Департаменту ОСОБА_9 , заступника начальника Департаменту ОСОБА_13 та начальника відділу з організації експлуатації транспортних засобів та лагістики Департаменту ОСОБА_14 , які за попередньою змовою, розтратили державне майно, що перебувало в їх віданні, у великих розмірах.
В ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року, було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , в ході якого було вилучено речі і документи, перелік яких зазначено в клопотанні слідчого.
Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, слідчий зазначив, що метою такого заходу забезпечення кримінального провадження є збереження його як речового доказу, забезпечення конфіскації майна та відшкодування завданих збитків, можливого цивільного позову.
Слідчий суддя, задовольнив подане клопотання, мотивувавши прийняте рішення тим, що слідчим доведено необхідність застосування такого обмежувального заходу.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Проте, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, постанова про визнання вилученого майна речовим доказом, не виносилась.
Що стосується арешту майна з метою забезпечення конфіскації, то слід зазначити наступне.
Так, згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно вище зазначеної норми закону, накладення арешту з цією метою на майно фізичної особи можливо тільки тоді коли вона перебуває в статусі підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого. Проте, жодному з власників вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000081 про підозру не повідомлено.
Також, ст. 170 КПК України передбачає можливість для накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову лише при наявності такого позову.
Однак, як вбачається з доводів клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, цивільний позов в рамках вище зазначеного кримінального провадження, на час звернення до суду з даним клопотанням, не заявлено.
У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
На підставі всього вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених обставин, в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга представника власників майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУ Національної поліції України у міста Києві ОСОБА_11 та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході обшуку 21 липня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 , перелік якого зазначено в клопотанні слідчого, скасувати.

Апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУ Національної поліції України у міста Києві ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході обшуку 21 липня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 , перелік якого зазначено в клопотанні слідчого, відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4117/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_15
Доповідач ОСОБА_1