У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5 і ОСОБА_6,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2006 року ОСОБА_3 засуджено за пунктом «г» статті 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 4 травня 2006 року вирок апеляційного суду залишено без зміни.

Постановою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 19 березня 2015 року ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 4 травня 2006 року щодо ОСОБА_3 скасовано, а справу направлено на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

У заяві захисник ОСОБА_2 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_3 на підставі пунктів 1, 2 і 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, захисник у заяві посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2012 року, 21 травня 2013 року і 10 квітня 2014 року та зазначає, що у цих судових рішеннях касаційним судом викладено іншу правову позицію щодо застосування положень статті 48 КК 1960 року, ніж в оспорюваній ухвалі суду касаційної інстанції.

Крім того, захисник ОСОБА_2 стверджує про неоднакове застосування касаційним судом однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, а саме статей 23, 433 КПК, що, на думку заявника, підтверджується ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 вересня 2016 року та 18 жовтня 2016 року.

На обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, захисник посилається на постанови Верховного Суду України від 19 березня 2015 року, 5 вересня 2013 року та 21 січня 2016 року.

Також захисником долучено до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 23 червня 2016 року, 9 червня 2016 року та копію постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2016 року.

Одночасно захисник порушує питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

14 грудня 2016 року захисник подав до Верховного Суду України клопотання, в якому просить поновити строк на подання заяви про перегляд судового рішення, мотивуючи його тим, що попередня заява до Верховного Суду України, зокрема від 12 травня 2006 року, була подана в строк, але справа щодо ОСОБА_3 безпідставно не була допущена до провадження. В подальшому він ще двічі звертався до Верховного Суду України, але його заяви були повернуті йому, як він вважає, необґрунтовано.

16 грудня 2016 року захисник подав до Верховного Суду України клопотання про долучення до своєї заяви копій ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2016 року у справах № 1/225/31/2014 та № 752/21464/13-к, 10 листопада 2016 року та від 13 грудня 2016 року. Зі змісту цих ухвал вбачається, що вони стосуються підстави перегляду, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК.

За змістом заяви захисник просить судові рішення змінити та застосувати до ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років, а також на підставі частини п'ятої статті 72 КК (в редакції Закону України № 838 - VIII від 26 листопада 2015 року) звільнити його від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та долучені до заяви матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до статті 447 КПК заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК, може бути подана протягом трьох місяців з дня ухвалення оскаржуваного рішення суду касаційної інстанції або з дня прийняття постанови Верховного Суду України з висновком про застосування норм права.

Оскаржувана захисником в інтересах ОСОБА_3 ухвала касаційного суду постановлена 22 березня 2016 року. На підтвердження наявності для перегляду цього судового рішення Верховним Судом України передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК підстави надає копії постанов Верховного Суду України від 19 березня 2015 року, 5 вересня 2013 року та 21 січня 2016 року.

Наведене свідчить, що звернення захисника ОСОБА_2 до Верховного Суду України від 2 грудня 2016 року подано з пропуском тримісячного строку, як з моменту ухвалення оспорюваного, так і порівнюваних судових рішень, на які здійснено посилання у заяві.

Що ж стосується інших долучених, як порівнюваних, до заяви копій судових рішень (ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 23 червня 2016 року, 9 червня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2016 року), то у її змісті захисник їх не згадує, а тому не зрозуміло, на підтвердження якої саме підстави для перегляду судових рішень він їх долучає, що унеможливлює їх використання для відліку строку на оскарження.

Згідно із частиною шостою статті 447 КПК у разі пропущення строку для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Зміст клопотання про поновлення строку свідчить про те, що захисник, вважаючи строк подання заяви не пропущеним, фактично не погоджується з ухвалами Верховного Суду України від 24 травня, 25 жовтня та 18 листопада 2016 року. Проте зазначена обставина не може бути визнана такою, що з об'єктивної причини перешкодила заявнику вчасно подати заяву до Верховного Суду України, оскільки оцінка попередніх рішень колегій суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України не входить до повноважень колегії суддів на стадії вирішення питання про допуск справи до провадження.

Інших доводів про поважність пропуску строку на оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК заявник не навів, у зв'язку із чим відсутні підстави для поновлення строку для подання заяви до Верховного Суду України, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити, залишивши заяву захисника в цій частині без розгляду у відповідності до вимог частини шостої статті 447 КПК.

Що ж стосується доводів заяви в частині оскарження зазначеної ухвали касаційного суду з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК, то вони не можуть бути предметом перегляду Верховного Суду України з огляду на таке.

Пункт 2 статті 445 КПК передбачає підставу для перегляду Верховним Судом України - неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Цим положенням КПК доповнено Законом України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності з 28 березня 2015 року.

Відповідно до статті 5 КПК кримінальні процесуальні норми цього Кодексу не мають зворотної дії в часі.

Судові рішення у кримінальному провадженні, в тому числі й оскаржуване, постановлене за нормами і в порядку регламентованому КПК 1960 року.

Верховний Суд України свою правову позицію щодо можливості перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК, провадження по яких відбувалося за процедурою, передбаченою нормами КПК 1960 року, висловив у постанові від 17 грудня 2015 року № 5-55 кс 15. Згідно із цим висновком правовідносини, які виникають, розвиваються і припиняються у зв'язку з реалізацією права осіб на подання заяв про перегляд Верховним Судом України рішень суду касаційної інстанції, ухвалених за процедурою КПК 1960 року, мають визначатися цим КПК. Це убачається з положень пункту 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, згідно з яким заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності КПК 2012 року або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються й розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності КПК 2012 року.

Отже, перегляд судових рішень, постановлених згідно із положеннями КПК України 1960 року, із підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК 2012 року (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року), не можливий.

Що стосується перегляду оспорюваного рішення суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, то з урахуванням долучених 16 грудня 2016 року до заяви 4 порівнюваних рішень касаційного суду, по яких строк подання заяви не пропущений, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення має міститися обґрунтування підстави для перегляду судового рішення, передбаченого статтею 445 цього Кодексу.

З огляду на зміст цієї норми, долучення захисником 16 грудня 2016 року порівнюваних судових рішень на підтвердження підстави для перегляду судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, не є достатнім для визнання того, що дотримані формальні вимоги закону.

Так, перегляд судових рішень Верховним Судом України із зазначеної підстави обумовлює процедуру оцінки норм права на предмет їх однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції, у зв'язку із чим факт неоднакового застосування норми права судом касаційної інстанції повинен мати певний зовнішній вияв, знаходити відображення у фактичному процесуальному документі (рішенні).

Наведені обставини належить викласти у змісті заяви та зазначити обґрунтування того, як висновки у порівнюваних судових рішеннях демонструють неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права в оспорюваному рішенні.

Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, як саме, на думку захисника, норми закону України про кримінальну відповідальність неоднаково застосовані, а тому надає строк на усунення недоліків заяви, оскільки вони перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК.

Згідно з частиною другою статті 450 КПК у разі невідповідності заяви вимогам цього Кодексу заявник письмово повідомляється про недоліки та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Керуючись статтями 444, 445, 447, 450 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_2 у поновленні строку на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_3 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, а заяву в цій частині залишити без розгляду.

Відмовити захиснику ОСОБА_2 у допуску справи до провадження Верховного Суду України про перегляд цієї ж ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

В частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_3 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, про вказані недоліки заяви повідомити захиснику ОСОБА_2 та надати йому строк для їх усунення до 16 січня 2017 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6