Провадження № 1-кп/569/210/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області
в складі головуючого - судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

законного представника потерпілого ОСОБА_6

представника цивільного позивача ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження №0000040 про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Рокитне Рівненської області, громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого, потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІІ категорії, мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
12 листопада 2012 року близько 14 години 45 хвилин ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Поповича в м.Рівне зі сторони вул.Л.Українки в напрямку вул.Степана Бандери, в порушення п.п.1.5, 1.10, 2.3 підпункту «б», 2.3 підпункту «д», 8.7, 8.7.3 підпунктів «ґ», та «е», 8.10, 12.3 Правил дорожнього руху України, проігнорувавши вимоги червоного сигналу світлофора, що забороняв йому рух, неправильно оцінив дорожню обстановку та виїхав на регульоване перехрестя вулиць Дворецька-Поповича, де не надав перевагу в русі водію автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , яка рухаючись по вулиці Дворецька зі сторони вулиці Нижньодворецька виїхала на дане перехрестя на зелений сигнал світлофора з наміром рухатись прямо в сторону вулиці Межова, внаслідок чого відбулося зіткнення вищезазначених автомобілів, в результаті якого ОСОБА_4 було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді краєвого внутрішньо-суглобового перелому нігтьової фаланги другого пальця правої кисті без зміщення, яке відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я, а малолітньому пасажиру автомобіля «Ford Fiesta» ОСОБА_10 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, множинних забоїв, осаднень лиця та лівої вушної раковини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя.

Своїми діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що рухаючись на зелений сигнал світлофора на перехресті зіткнувся з автомобілем «Ford Fiesta». Заявлені до нього цивільні позови не визнав повністю. Просив застосувати до нього Закон України «Про амністію в 2014 році».

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину повністю доведена доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_4 показала, що 12 листопада 2012 року приблизно о 15 годині, перебуваючи за кермом робочого автомобіля «Ford Fiesta», який належить на праві власності МПП «Ямуна», рухалася по вулиці Дворецька в напрямку вулиці Соборна в м.Рівне зі швидкістю близько 40 км/год. В автомобілі знаходився її малолітній син ОСОБА_11 , який сидів на задньому сидінні. Позаду неї рухався чорний джип. На перехресті для неї горів зелений сигнал світлофора, вона продовжила рух через перехресті і помітила, що зліва на неї їде автомобіль. та через мить відбулося зіткнення, її автомобіль відкинуло в сторону вул..С.Бандери. Після ДТП вона з непритомним сином поїхали в Рівненську ЦМЛ. Внаслідок ДТП вона та син отримали тілесні ушкодження та перебували на лікуванні. Автомобіль отримав пошкодження лівої передньої частини. Внаслідок ДТП вона зазнала моральних страждань, оскільки син був у тяжкому стані, три дні перебував без свідомості, отримав забій головного мозку. Вони заново вчили сина ходити, говорити, піднімати руки, два роки дитина знаходиться на диспансерному обліку. Обвинувачений лише двічі приходив у лікарню, однак коштів не надавав.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 показав, що 12 листопада 2012 року о 15 годині йому зателефонувала дружина та повідомила, що потрапила в ДТП. За декілька хвилин він доїхав до місця аварії, але дружини з сином там вже не було, бо їх завезли у лікарню. На місці події був свідок ОСОБА_12 , який залишив йому свої координати і поїхав, тому що поспішав. Обвинувачений з ним розмовляти відмовився. Незнайомий чоловік, який був там присутній, стверджував, що бачив, як обвинувачений здійснив проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора. Він залишив на місці свого товариша, а сам поїхав у лікарню. Після дорожньо-транспортної пригоди його син ОСОБА_10 перебував у тяжкому стані, тривалий час лікувався, внаслідок чого він як батько зазнав сильних душевних страждань, які тривають і нині.

Свідок ОСОБА_13 показав, що 12 листопада 2012 року в обідню пору їхав на власному автомобілі марки «Jeep Patriot» по вулиці Дворецька в сторону перехрестя вулиць Дворецька-Поповича. Перед ним рухався автомобіль «Ford Fiesta», яким керувала потерпіла. Під`їжаючи до перехрестя бачив на світлофорі зелений сигнал. Автомобіль потерпілої почав перетинати перехрестя на зелений сигнал світлофора і він побачив як зліва наближається темний автомобіль, яким, як йому стало відомо пізніше, керував обвинувачений, та відбулося зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta». Після цього потерпіла з непритомним сином поїхали в лікарню. Він залишив їй свій номер телефону. Під час слідчого експерименту детальніше зазначав всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, які зі спливом часу достеменно відтворити не може.

Свідок ОСОБА_14 показав, що на прохання ОСОБА_15 приїхав на місце ДТП, де з учасників пригоди був лише обвинувачений. Якийсь невідомий чоловік казав йому, що бачив як автомобіль, в якому сиділа жінка, їхав на зелений сигнал світлофора. Ще були жінки, які теж стверджували, що їх ледь не збили. Особисто він події не бачив.

Свідок ОСОБА_16 показав, що проїдаючи перехрестя вулиці Дворецька- ОСОБА_17 побачив пошкоджений автомобіль «Ford Fiesta», з якого вийшла жінка з дитиною на руках. Він посадив їх у свій автомобіль та завіз у лікарню. Очевидцем ДТП він не був.

Суд вважає показання потерпілої та свідків достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою, не суперечать одне одному. Підстав для обмовляння обвинуваченого потерпілою та свідками в судовому засіданні не встановлено. Суд також враховує, що потерпіла та свідки давали свої пояснення під присягою та будучи попередженими про відповідальність за дачу неправдивих свідчень.

Свідок ОСОБА_18 показав, що по оголошенню в газеті шукав роботу в районі вулиці Дворецька в м.Рівне. Коли повертався назад і зупинився на перехресті на червоний сигнал світлофора, маючи намір перейти через вулицю ОСОБА_17 , повз нього проїхав автомобіль обвинуваченого. За декілька секунд почув удар, повернув голову праворуч та побачив, що зі сторони супермаркета справа вискочила червона машина і вдарила темну іномарку. На місці події не залишився та пішов далі. Декілька разів обертав голову та бачив, що потік машин вільно рухається. Через декілька днів побачив в газеті оголошення про те, що шукають очевидця аварії на вул..Дворецька, та зателефонував за вказаним номером.

Вина обвинуваченого також доводиться відомостями, які знаходяться в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 від 29 квітня 2013 року, під час якого остання дала показання, аналогічні отриманим у судовому засіданні, та відтворила обставини ДТП.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 24 травня 2013 року вбачається, що свідок вказав обставини ДТП та ствердив, що автомобіль «Ford Fiesta» перетинав перехрестя на зелений сигнал світлофора.

Суд не приймає до уваги клопотання сторони захисту про визнання вказаного доказу недопустимим. Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом. Вказана вище слідча дія проведена у порядку, передбаченому ст.240 КПК України, та є допустимим доказом. Та обставина, що він суперечить, на думку захисту, матеріалам судового слідства, не є підставою визнання такого доказу недопустимим.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 від 9 липня 2013 року останній розповів, що 12 листопада 2012 року приблизно о 15 годині рухався по вулиці Поповича зі сторони вулиці Чернишова в м.Рівне на автомобілі марки «Форд», перед ним рухався автомобіль марки «Тойота» зі швидкістю приблизно 30 км/год. Наближаючись до перехрестя вулиць Поповича-Дворецька, він побачив, що на світлофорі горить жовтий сигнал світлофора та почав пригальмовувати, а автомобіль «Тойота», який рухався попереду, не зупинився та почав перетинати його. На перехресті відбулося зіткнення автомобілів.

Відповідно до положень глави 4 КПК України до джерел доказів відносяться, зокрема, документи, до яких належать протоколи процесуальних дій та додатки до них. Оскільки стороною захисту не наведено порушень порядку отримання вказаного доказу, а лише вказано на його недопустимість з мотивів відсутності безпосередніх показань свідка ОСОБА_19 в судовому засіданні, підстав для визнання протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 недопустимим суд не вбачає. Крім того, допит свідка та слідчий експеримент є різними слідчими діями, для яких передбачені різні підстави та порядок проведення, форма процесуального оформлення.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 63 від 16 січня 2013 року у потерпілої ОСОБА_4 виявлено тілесне ушкодження у вигляді краєвого внутрішньо-суглобового перелому нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті без зміщення, яке відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я, та могло утворитися саме 12 листопада 2012 року.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 64 від 16 січня 2013 року у малолітнього ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, множинних забоїв, осаднень лиця та лівої вушної раковини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, та могли утворитися саме 12 листопада 2012 року.

Згідно із висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу №13 від 30 січня 2013 року робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля «Toyota Avensis» знаходились у працездатному стані.

Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №12 від 29 січня 2013 року робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля «Ford Fiesta» знаходились в працездатному стані.

У відповідності до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №14 від 5 лютого 2014 року контактування транспортних засобів відбулося між передньою правою кутовою частиною автомобіля «Toyota Avensis» та передньою лівою кутовою частиною автомобіля «Ford Fiesta».

Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 46 від 25 лютого 2014 року встановлено, що зіткнення автомобілів «Toyota Avensis» і «Ford Fiesta» відбулося на проїзній частині перехрестя вулиць Дворецька-Поповича-С.Бандери, перед початком зафіксованої в наданих на експертизу копіях протоколу огляду місця ДТП від 12 листопада 2012 року та схеми до нього ділянки розливу паливо-мастильних матеріалів.

Як вбачається з пунктів 7.1 та 7.2 висновку судової автотехнічної експертизи №268 від 31 липня 2013 року, якщо обставини, що передували скоєнню даної дорожньо-транспортної пригоди, були такими як у своїх показах відмітили потерпіла ОСОБА_4 , свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , то в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Toyota Avensis» ОСОБА_9 з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п.8.7.3 (є) Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Якщо обставини, що передували скоєнню даної дорожньо-транспортної пригоди, були такими як у своїх показах відмітили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , то в даній дорожній обстановці дати відповідь на питання щодо відповідності чи невідповідності дій водія автомобіля «Toyota Avensis» ОСОБА_9 вимогам Правил дорожнього руху України експертним шляхом не представляється можливим.

Висновок вищевказаної експертизи повністю узгоджується з висновком судової автотехнічної експертизи по кримінальному провадженню №2302 від 19 вересня 2014 року, у п.8.2.1. якого вказано, що якщо дорожня ситуація розвивалась так, як це видно з варіанту 1 (тобто згідно показань потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 ), то в такій дорожній ситуації водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5; 1.10 ( в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «д»); в.7; 8.7.3-(підпунктів «ґ» та «є»); 8.10 ПДР. Показання водія ОСОБА_9 про механізм ДТП в частині розташування місця зіткнення з технічної точки зору не відповідають висновку № 46 від 25 лютого 2013 року судової транспортно-трасологічної експертизи. Показання водія ОСОБА_4 в частині розташування місця зіткнення практично відповідають вказаному вище висновку, як і показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_19 . Згідно п.10.1 висновку судової авто технічної експертизи якщо перед ДТП дорожня ситуація склалася по варіанту 1 (тобто згідно показань потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 ), то в такій дорожній ситуації дії водія ОСОБА_9 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п.1.5, 1.10, 2.3, 8.7, 8ю7.3, 8.10 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_20 показав, що висновок містить два варіанти, оскільки були надані покази свідків, які відрізнялися між собою, і у показах всіх учасників ДТП немає однозначної прив`язки до моменту переключання сигналів світлофорів. Однозначного висновку щодо вини того чи іншого водія він дати не може навіть за наявності всіх необхідних вихідних параметрів, так як надання правової характеристики показанням свідків виходить за межі повноваження експерта.

Аналогічні пояснення надав і експерт ОСОБА_21 .

Покликання сторони захисту на недопустимість висновків авто технічних експертиз з мотивів їх невідповідності іншим дослідженим доказам є безпідставними, так як вказані докази здобуті у передбаченому КПК України порядку та оцінюються судом у взаємозв`язку із іншими зібраними доказами.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_18 , оскільки його показання спростовуються показаннями інших свідків, а також самі по собі містять багато суперечностей. Свідок ствердив, що момент удару не бачив, а лише чув удар, і в той же час пояснив, що бачив, як виїхала червона машина і тоді почув удав, хоча при цьому зазначав, що дивився на протилежну сторону вулиці, на яку мав намір перейти. Свідок повідомив, що має проблеми з зором і перед тим, як став очевидцем події, вживав пиво. Як були розташовані транспортні засоби після зіткнення вказати не може, бо не зупинявся і місця події не оглядав. Про деталі ДТП він з`ясовував з обвинуваченим по телефону.

Крім того, висновком судової автотехнічної експертизи встановлено технічну неспроможність показань свідка ОСОБА_18 в частині розташування учасників після ДТП та руху транспортних засобів через перехрестя.

Враховуючи безпосередність сприйняття обставин ДТП свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , їхню незацікавленість у вирішенні справи, зважаючи на встановлену під час проведення експертиз технічну спроможність їхніх показань та технічну неспроможність показань свідка ОСОБА_18 , суд бере до уваги висновки авто технічних експертиз щодо обставин, на які вказали потерпіла ОСОБА_4 та свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_19 які узгоджуються як між собою так і з іншими дослідженими доказами.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, вважає, що висновок про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину ґрунтується на наявних у справі доказах, показаннях свідків, потерпілої, даних судових експертиз, які не суперечать один одному, співвідносяться між собою, узгоджуються в деталях та доповнюють одне одного, є допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті. При отриманні та фіксації доказів у справі порушень Кримінального процесуального закону допущено не було, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, вчинений ОСОБА_9 , відноситься до тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, раніше не судимий, має на утримання одну неповнолітню дитину, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також мету покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покаранні у виді позбавлення волі в межах, встановлених в санкції ч.2 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію в 2014 році».

19 квітня 2014 року вступив в силу Закон України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року.

Пунктом «е» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

Відповідно до ст.14Закону України «Про амністію у 2014 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна.
Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_9 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії.
Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, вчинений ОСОБА_9 з необережності та у відповідності до ст.12 КК України не відноситься до особливо тяжкого злочину.

Обставини, передбачені ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_9 , судом не встановлені.

За таких обставин суд вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарання на підставі пункту «е» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Потерпілою ОСОБА_22 в кримінальному провадженні пред`явлено позов про стягнення з обвинуваченого 25000 грн. моральної шкоди.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач в зв`язку з отримання тілесних ушкоджень та отриманням тяжких тілесних ушкоджень її малолітнім сином, час та зусилля, які необхідні для відновлення стану здоров`я та вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн. підлягає задоволенню.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 пред`явив позов про стягнення з обвинуваченого 40000 грн. моральної шкоди та 2159,59 грн. у відшкодування витрат на лікування, який підлягає до часткового задоволення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач в зв`язку з отримання тілесних ушкоджень його дружиною та малолітнім сином, час та зусилля, які необхідні для відновлення стану здоров`я, порушення життєвого устрою, а також вимоги розумності і справедливості та вважає за достатнє стягнути з обвинуваченого 20000 грн. моральної шкоди.

Позов в частині стягнення витрат на лікування суд задовольняє частково в сумі 2069,32 грн. витрат на придбання лікарських препаратів та проведення обстежень. Інші витрати пов`язані зі сплатою благодійних внесків, продуктів харчування та засобів гігієни, а тому не є витратами, пов`язаними з лікуванням. Враховуючи, що витрати на придбання лікарських препаратів та обстеження проведені у період перебування малолітнього ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні ( з 12 листопада 2012 року по 26 листопада 2012 року ), що підтверджується епікризом, суд не приймає до уваги покликання сторони захисту на відсутність доказів понесення цих витрат саме на лікування потерпілого.

Також в кримінальному провадження пред`явлено позов Малим приватним підприємством фірмою «Ямуна» про стягнення з обвинуваченого 307251,79 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням в ДТП автомобіля марки «Ford Fiesta», д.н. НОМЕР_2 , який належить на праві власності МПП фірма «Ямуна», в сумі 188651,79 грн., та витрат транспортні послуги та оренду іншого автомобіля замість пошкодженого в сумі 118600 грн.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 вбачається, що автомобіль марки «Ford Fiesta», д.н. НОМЕР_2 , належить на праві власності МПП Фірма «Ямуна».

Згідно із ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд приймає до уваги звіт №34/15 про визначення вартості матеріального збитку, складений 28 липня 2015 року, згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Ford Fiesta» в результаті його пошкодження в ДТП складає 188651,79 грн. Суб`єктом оціночної діяльності проведено огляд об`єкту оцінки, описано та зафіксовано виявлені пошкодження. Покликання сторони захисту на те, що автомобіль був переданий на зберігання власнику, не спростовують правильність висновку щодо розміру матеріального збитку. Альтернативного розрахунку вартості пошкодженого майна стороною захисту суду не надано.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, в сумі 188651,79 грн. підлягає до задоволення.

Покликання сторони захисту на необхідність покладення обов`язку відшкодувати збитки, завдані внаслідок ДТП, на страхову компанія суд вважає безпідставними, оскільки право вибору пред`явлення такої вимоги до страховика чи до винної особи належить позивачу.

Щодо вимоги МПП фірма «Ямуна» про стягнення вартості транспортних послуг внаслідок простою пошкодженого автомобіля та оренди іншого автомобіля, то суд вважає, що вказані вимоги не стосуються відшкодування заподіяної підприємству дійсної прямої шкоди, оскільки безпосередньо не пов`язуються з необхідністю відновленя технічного стану пошкодженого автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода». При визначенні розміру упущеної вигоди має значення встановлення достовірності ( реальності ) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту.

В даному випадку право МПП «Ямуна» порушене саме у зв`язку з технічним пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП. Витрати на оренду іншого автомобіля пов`язані із забезпеченням виробничої діяльності підприємства, а не з відновленням технічного с тану пошкодженого транспортного засобу.

Позивачем не обґрунтовано доказами необхідність взяття автомобіля в оренду та користування транспортними послугами, не доведено як саме, де, коли використовувався пошкоджений в результаті ДТП автомобіль та як саме, де, коли і ким використовувалися автомобілі, взяті в оренду, тобто відсутні докази того, що пошкоджений автомобіль за звичайних обставин приносив позивачу доходи і з цією ж метою використовувалися орендовані автомобілі.

Суд вважає, що сума заявлених МПП «Ямуна» витрат не може бути віднесена ні до реальних збитків, поняття яких визначено у п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, ні до упущеної вигоди, поняття якої визначено у п.2 ч.2 ст.22 ЦК Украйни, а тому вони не можуть бути стягнуті з обвинуваченого на підставі ст.1166 ЦК України, оскільки вказане в ст.22 ЦК України є нормою, у якій зазначаються загальні засади відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди. З огляду на наведене, позов в частині стягнення вартості транспортних послуг внаслідок простою пошкодженого автомобіля та оренди іншого автомобіля задоволенню не підлягає.

Позивачами за цивільними позовами заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу в розмірі : ОСОБА_4 - 7000 грн., ОСОБА_6 - 15000 грн. та МПП «Ямуна» - 10000 грн.

Згідно із ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як вбачається зі змісту ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У п.47 та п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що позивачами не надано суду розрахунку витрат на правову допомогу, вимоги про їх відшкодування задоволенню не підлягають. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого документально підтверджені судові витрати на залучення експертів.

На підставі наведеного та керуючись ст.128, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарання на підставі пункту «е» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Цивільний позов Малого приватного підприємства фірми «Ямуна» до ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь Малого приватного підприємства фірми «Ямуна» 188651 ( сто вісімдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят одну ) грн. 79 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 2069 ( дві тисячі шістдесят дев`ять тисяч ) 32 коп. у відшкодування витрат на лікування та 20000 ( двадцять тисяч ) грн.. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про відшкодування про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 25000 ( двадцять п`ять ) грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази : т.1 а.с.64,185,186 - залишити у власності потерпілої та обвинуваченого.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 13208 ( тринадцять тисяч двісті вісім ) грн. 32 коп. витрат на проведення судових експертиз.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя :