Дата документу Справа № 333/2074/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/2074/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/926/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 липня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 березня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Затишне Волноваського району Донецької області, громадянку України, одружену, яка має вищу освіту, працює викладачем Запорізького Національного Університету, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та їй призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 3000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_11 3000 грн.,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона 28 жовтня 2015 р. приблизно о 18 годині, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті сталих неприязних відносин, вступила у словесну перепалку з потерпілою ОСОБА_10 , з метою нанесення тілесних ушкоджень почергово нанесла потерпілій чотири удари рукою в область обличчя, умисно спричинивши їй садна на нижньому віці правого ока, на нижньому віці лівого ока, на кінці носу, на верхній губі, на верхньому віці правого ока, які у своїй сукупності відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Крім того, 31 жовтня 2015 р. приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, вступила у словесну перепалку з потерпілою ОСОБА_11 , з метою нанесення тілесних ушкоджень почергово нанесла потерпілій не менше дев`яти ударів руками в область обличчя та верхніх кінцівок, умисно спричинивши їй садна правої щічної області, в проекції правого крила носа, в області верхньої губи справа, в області нижньої губи в центрі, в області нижньої повіки правого ока, в області правої кісті, які у своїй сукупності відносяться до легкого тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом відмовлено в задоволенні клопотання захисника про витребування з КУ «Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи» висновків експертів, стосовно тілесних ушкоджень, завданих самій ОСОБА_7 , потерпілими: №4490 від 29.10.2015, №4491д від 29.10.2015, №4577 від 03.11.2015, №4578д від 03.11.2015, №5153 від 18.12.2015, №5154д від 18.12.2015, чим порушені засади кримінального провадження: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Зазначає про те, що свідок ОСОБА_12 зачитував свої показання суду, застосовуючи «міліцейську термінологію».

Вказує, що з показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що хамство і образи з боку ОСОБА_14 спровокували конфлікт, в результаті якого було двостороннє застосування сили, в результаті чого потерпіла травмувала ОСОБА_7 палець.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена та її захисник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити.
Представник потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції, розглянувши провадження саме в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, зробив обґрунтований висновок про доведеність її вини у вчиненні інкримінованих їй злочинів, вирок просив залишити без змін.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав що підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як того вимагає захисник, в апеляційній скарзі не наведено, а всі доводи апеляційної скарги побудовані на різних оцінках одних і тих самих доказів стороною захисту та стороною обвинувачення. При цьому захисник не просить дослідити докази повторно в суді апеляційної інстанції, з огляду на що у апеляційного суду відсутні підстави для їх іншої оцінки, ніж це зробив суд першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді по справі, захисника та обвинувачену, представника потерпілих та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і вислухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга її захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності її вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні двох епізодів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самої обвинуваченої, потерпілих, свідків, письмовими доказами.
Так в суді першої інстанції ОСОБА_7 винуватою себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК країни не визнала, разом з тим, показала, що між нею та потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на час вчиненні інкримінованих їй злочинів існували неприязні стосунки. В ході конфліктної ситуації, яка сталася увечері 28 жовтня 2015 року ОСОБА_10 схватила її за руку, в якій вона тримала телефон, викрутила руку, внаслідок чого телефон впав. ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ображали її нецензурними словами, хватали за волосся. ОСОБА_11 почала її бити, а ОСОБА_10 прокусила їй великий палець правої руки. Конфлікт тривав біля двох хвилин, вона нікого не била. Щодо події 31 жовтня 2015 року обвинувачена ОСОБА_7 в суді першої інстанції показала, що в цей день вона вийшла з піді їзду свого будинку, побачила, що ОСОБА_11 кормить собак та кішок, зробила їй зауваження. Та відповіла їй грубощами, перегородила вихід з під`їзду. Коли ОСОБА_11 нахилилась в її сторону, вона схватила її за плечі, повернула обличчям до себе. В цей час до них підійшов ОСОБА_12 , однією рукою схопив її, другою ОСОБА_11 . Він завдав їй подряпину на руці, а ОСОБА_11 тілесні ушкодження на обличчі та верхніх кінцівках.
Таким чином, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі сторона захисту не спростовує того що обвинувачена ОСОБА_7 була присутня в день, час та на місці події, приймала активну участь в конфліктній ситуації, яка сталася між нею та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .
Позиція захисту, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суду зводиться до того, що ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілим не задавала, а отримала їх сама, захищаючись від їхніх дій.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченої та доведення в повному обсязі саме її вини у вчинених кримінальних правопорушеннях, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.
Так Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що ввечері 28 жовтня 2015 року у дворі будинку АДРЕСА_2 проводилось засідання правління житлово-будівельного кооперативу, членом якого є її матір ОСОБА_15 . Знаходячись в квартирі, вона почула крики з вулиці. Вона вийшла на вулицю і біля будинку побачила ОСОБА_7 , яка сварилась з присутніми. Побачивши її, ОСОБА_7 накинулась на неї, почала бити руками по обличчю. Усього ОСОБА_7 нанесла їй чотири удари руками, спричинивши тілесні ушкодження на обличчі. Перестала ОСОБА_7 бити її, лише коли хтось з присутніх викликав поліцію.
Такі показання потерпілої в суді повністю узгоджуються з показаннями допитаних в суді свідків.
Зокрема свідок ОСОБА_16 безпосередньо щодо обставин події показала, 28 жовтня 2015 року під час проведення засідання правління у дворі будинку АДРЕСА_2 у двір зайшла ОСОБА_7 , яка почала заважати роботі правління, вона зробила їй зауваження, у відповідь ОСОБА_7 накинулась на неї, схватила за волосся, почала бити. Їй вдалось вирватися від обвинуваченої та сховатись в квартирі. В наступному їй стало відомо, що також стався конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Такими показанням свідок, в тому числі, спростовує доводи захисту з приводу того, що ОСОБА_7 знаходилась в стані оборони, була вимушена захищатися від дій інших осіб.
Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції не тільки повністю підтвердила обставини, повідомлені свідком ОСОБА_16 і показала, що ОСОБА_7 накинулась на неї, стала бити, вразі чого ОСОБА_16 була вимушена втекти, а підтвердила і показання потерпілої за цим епізодом від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_10 і показала, що коли остання зайшла у двір, ОСОБА_7 накинулась на неї, стала її бити рукою по обличчю.
Свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_17 в суді першої інстанції дали показання, аналогічні показанням потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_18 в суді показав, що в цей день бачив бійку між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , під час якої ОСОБА_10 схватила ОСОБА_7 за пальто, а та відбивалась від неї. Свідок ОСОБА_19 , який є чоловіком обвинуваченої ОСОБА_7 , в суді показав, що ввечері 28 жовтня 2015 року його дружина зайшла в квартиру в супроводі працівника поліції, у неї на руці була кров, пальто розірвано.
Разом з тим показання вказаних свідків жодним чином не спростовують фактичні обставини завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_10 , а також мотивів її дій.
Крім того на вимогу процесуального закону судом першої інстанції було досліджено висновки судово-медичних експертиз щодо ступеню тяжкості виявлених у потерпілої ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та обставин їх отримання.
Так, згідно дослідженого в суді першої інстанції висновку експерта № 4474 від 29 жовтня 2015 року, у потерпілій ОСОБА_10 виявлені садна на нижньому віці правого ока, на нижньому віці лівого ока, на кінчику носа, на верхній губі, на верхньому віці правого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, утворилися від дії тупих предметів, давність їх отримання не суперечить часу, вказаному ОСОБА_10 (а.с. 146).
Згідно додаткового висновку експерта № 4475д від 29 жовтня 2017 року, взаємне розташування потерпілої та особи, яка на неї нападала, на час заподіяння тілесних ушкоджень могло бути любим за умови доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару. Виявлені у потерпілої тілесні ушкодження утворились не менше, ніж від одного травмуючого впливу (а.с. 147).
Вказаним доказам в їх сукупності суд першої інстанції зробив належну оцінку, і пришов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки в суді доведено, що ОСОБА_7 умисно спричинила потерпілій ОСОБА_10 легке тілесне ушкодження.

За епізодом обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення 31 жовтня 2017 року стосовно іншої потерпілої ОСОБА_11 судом першої інстанції також було допитано потерпілу, свідків та досліджено письмові докази, які свідчать про наступне.
Потерпіла ОСОБА_11 в суді показала, що вдень 31 жовтня 2015 року вона знаходилась в дворі будинку АДРЕСА_2 , коли вона стала заходити до під`їзду, ОСОБА_7 перегородила їй шлях, схватила за волосся, почала наносити удари по голові та кінцівках. Усього вона нанесла їй приблизно дев`ять ударів. До них підійшов сусід ОСОБА_12 , відсторонив обвинувачену та припинив бійку.
Показання свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції повністю узгоджуються з такими показаннями потерпілої та з них вбачається, що він побачив біля під`їзду ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які сварились. Коли ОСОБА_11 намагалась зайти у будинок, ОСОБА_7 перегородила їй прохід, схватила її за волосся, почала наносити удари руками по голові і тулубу. Він підійшов до них та став їх розміряти, але ОСОБА_7 вела собі агресивно, продовжувала наносити потерпілій удари. Усього ОСОБА_7 нанесла ОСОБА_11 приблизно десять ударів. Йому вдалося відтіснити ОСОБА_7 , на потерпілій він бачив численні садна на обличчі. Аналогічні показання в суді першої інстанції дала свідок ОСОБА_20 .
Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що 31 жовтня 2015 року проходила повз будинку, бачила колотнечу біля під`їзду, коли підійшла, побачила ОСОБА_11 , у якої на обличчі була кров і подряпини. ОСОБА_7 не бачила, при колотнечу між нею та ОСОБА_11 дізналася від сусідів.
З досліджених судом першої інстанції висновків експертиз № 4537 від 2 листопада 2015 року та № 4538д від 2 листопада 2015 року вбачається, що внаслідок події 31 жовтня 2015 року у ОСОБА_11 виявлені садни в правій щічної області, в проекції правого крила носу, в області верхньої губи справа, в області нижньої губи в центрі, в області нижнього віка правого ока, в області правої кісті, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, утворились від дії тупого предмету, давність їх утворення не суперечить строку, вказаному в обставинах справи. Утворення вказаних тілесних ушкоджень можливо при любому взаємному розташуванні потерпілого відносно, особи яка нападала, за умови доступності зон ушкодження. Враховуючи локалізацію встановлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , експерт прийшов до висновку, що їй було завдано не менше дев`яти травмуючи впливів (а.с. 149-150).
Таким чином в суді першої інстанції вказаним доказами в достатній мірі доведено, що 31 жовтня 2015 року обвинувачена ОСОБА_7 умисно завдала потерпілій ОСОБА_11 легкі тілесні, а тому її дії за цим епізодом за ч. 1 ст. 125 КК України також кваліфіковані вірно.
Що стосується безпосередньо доводів апеляційної скарги захисника, то, на думку колегії суддів, вказаних висновків суду першої інстанції вони не спростовують та на незаконність прийнятого рішення не вказують.
Так що стосується доводів апеляційної скарги захисника про порушення процедури допиту в суді свідка ОСОБА_12 , яка на думку захисника полягає в тому, що він зачитував показання, а не давав їх у вільні формі, то з адіозапису судового засідання від 5 січня 2017 року вбачається, що вказаний свідок в суді дав докладні показання з приводу умисного завдання обвинуваченою ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_11 31 жовтня 2015 року тілесних ушкоджень. Під час допиту він був зупинений головуючим та йому було поставлено запитання, чи не читає він протокол допиту. На вказане запитання свідок відповів, що це не є протоколом допиту, а є його нотатками, які він підготував, щоб не забути дати. Після того, як головуючий переконався в тому, що свідок дійсно користується власними нотатками, його допит було продовжено. Також аудіозапис допиту вказаного свідка підтверджує, що в подальшому свідок у вільній формі продовжував давати показання суду, впевнено відповів на всі поставлені йому запитання, в тому числі і на запитання захисника щодо обставин завдання ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень (а.с. 123).
У відповідності до ч. 12 ст. 352 КПК України свідок, даючи показання, має право користуватися нотатками, якщо його показання пов`язані з будь-якими обчисленнями та іншими відомостями, які важко зберегти в пам`яті.
Колегія суддів не вважає наведене захисником істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, яке тягне недопустимість як доказу показань вказаного свідка в суді, оскільки по-перше свідок мав за законом право користуватися нотатками і лише свідку відомо, які обставини йому важко зберігати в пам`яті, а які ні, і по-друге, зміст аудіозапису допиту свідка вказує на те, що після зауваження головуючого показання він повністю давав в довільній формі, в своїх показаннях не плутався, вільно відповів на всі поставлені йому запитання, його показання носили докладний характер щодо конкретних обставин справи.
Що стосується апеляційної скарги захисника в частині, як можливо зрозуміти з її змісту, неповного зазначення у вироку суду показань допитаної в суді свідка ОСОБА_13 , то з нею колегія суддів також погодитись не може, оскільки суд у вироку виклав показання цього свідка в достатньому обсязі, який стосується безпосередньо предмету судового розгляду.
Висновки захисника, викладені в його апеляційній скарзі, з приводу того, що з показань свідка ОСОБА_13 він вбачає у висловлюваннях та діях потерпілої ОСОБА_10 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП також, на думку колегії суддів, жодного відношення до даного кримінального провадження не мають та на незаконність рішення суду не вказують, оскілки провадження судом розглянуто виключно в межах обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, наявність неприязних стосунків між обвинуваченою та потерпілою на час завдання їй тілесних ушкоджень та умови, за яких розвивалась подія, жодним чином на юридичну кваліфікацію вчинених ОСОБА_7 дій впливати не може, оскільки в суді доведено належними та допустимими доказами як умисний характер активних протиправних дій ОСОБА_7 , так і наслідки від них.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині того, що як вважає захисник, за встановлених судом обставин нанесення ОСОБА_7 ударів рукою у потерпілих повинні були утворитися гематоми, які виявлено не було, то колегія суддів з ними не погоджується також, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими судом висновками експертів.
Так згідно описової частин експертизи № 4474 від 29.10.2015 року потерпіла ОСОБА_10 щодо обставин виникнення у неї тілесних ушкоджень повідомила, що була побита відомою жінкою, яка наносила удари руками по обличчю, голові, хватала за волосся, царапала обличчя.
Згідно висновку цієї ж експертизи у потерпілій ОСОБА_10 виявлені легкі тілесні ушкодження, які утворились від дії тупих предметів.
Аналогічним за змістом є також досліджений судом висновок експерта № 4537 від 2 листопада 2015 року, згідно описової частини якого потерпіла ОСОБА_11 щодо обставин завдання їй тілесних ушкоджень повідомила, що 31 жовтня 2015 року відома жінка наносила їй удари руками по обличчю, хватала за волосся, наносила удари ногою по нозі. Згідно висновку цієї експертизи, у ОСОБА_11 виявлені легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого (тупих) предметів.
Таким чином судово-медичний експерт прийшов до однозначного висновку, що виявлені у потерпілих тілесні ушкодження відповідають повідомленим ними обставинам їх завдання.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу неповноти судового розгляду, яка на його думку, полягає у відхиленні клопотання захисту про витребування з КУ «Запорізьке облесне бюро СМЕ» висновків судово-медичних експертиз стосовно тілесних ушкоджень, завданих потерпілими самій ОСОБА_7 , то з такими доводами колегія суддів не погоджується, оскільки таке клопотання стороною захисту дійсно було заявлено в суді першої інстанції, але у задоволенні його судом було обґрунтовано відмовлено, оскільки у відповідності до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Матеріали провадження свідчать, що прокурором обвинувачення не змінювало, додаткове не висувалось. Таким чином, розглядаючи провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 суд не мав процесуальних підстав отримувати та оцінювати докази вини інших осіб, ніж ОСОБА_7 . Колегія суддів погоджується з таким процесуальним рішенням суду першої інстанції також і з огляду на те, що жодних відомостей на користь того, що ОСОБА_7 на час завдання потерпілим тілесних ушкоджень знаходилась в стані необхідної оборони, суду надано не було.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, як випливає зі змісту апеляційної скарги, з приводу того, що судом не було в повній мірі реалізовано право обвинуваченої на захист, яке полягає у наданні обвинуваченій можливості надати, збирати і подавати докази, то таких порушень під час апеляційного розгляду встановлено не було, захист обвинуваченої здійснювали адвокати за договорами, обрані самою обвинуваченою. Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_21 були викликані до суду та допитані в суді саме за клопотанням захисника обвинуваченої.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, а також підстав, передбачених 412, 415 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції за доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.
На підставі зазначеного, керуючись 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4