Кримінальне провадження1-кс/9363/17
УХВАЛА
01 червня 2017 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця у с. Іспас Вижницького району, Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , начальника складу взводу складів групи матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , молодшого сержанта, раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових за №0000193 від 25.06.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, щовідповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (на теперішній час польова пошта НОМЕР_1 ) № 81 від 11 квітня 2012 року ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частин польова пошта НОМЕР_1 №73-к від 26 листопада 2014 року ОСОБА_4 було переведено на посаду начальника складів взводу забезпечення роти забезпечення матеріального забезпечення цієї ж військової частини.

Молодший сержант ОСОБА_4 згідно вимог статей 11, 12, 16, 121, 122 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України як військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано, служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, знати й утримувати до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

При цьому ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини військової частини польова пошта НОМЕР_1 достовірно знав правила носіння, зберігання та використання зброї, вибухових речовин поза межами військових частин із обов`язковою наявністю, передбачених законодавством дозволів.

Згідно п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про дозвільну систему» № 576 від 12.10.1992 року, порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, бойових припасів до неї, інших предметів і матеріалів, на які поширюється дозвільна система, у Збройних Силах, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, Держспецзв`язку, а також у митній службі визначається законами, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі Міноборони, МВС, інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Адміністрації Держспецзв`язку, і Держмитслужби.

Необхідність отримання дозволів, порядок зберігання, носіння, обліку та використання зброї та боєприпасів визначені в п.п. 2, 7, 8, 9, 10, 11, 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вибухових речовин здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Відповідно до п. 15 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 04.08.2000 порядок зберігання, використання і технічного обслуговування військового майна визначається статутами Збройних Сил, цим Положенням, нормативно-правовими актами і нормативними документами Міноборони та документацією заводів-виробників.

Відповідно до п.п. 1.15 та 4.7 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї і боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 №359, військовослужбовцям під час поводження зі зброєю та боєприпасами забороняється зберігати та носити поза розташуванням військової частини (удома, у гуртожитку) стрілецьку зброю та боєприпаси, у тому числі й спортивну.

Проте, молодший сержант ОСОБА_4 у порушення вказаних вимог законодавства вирішив стати на злочинний шлях та збути вибухові речовини при наступних обставинах.

Так, у лютому 2017 року, молодший сержант ОСОБА_4 познайомився із громадянином ОСОБА_7 , у яких виникли у наступному товариські стосунки.

Під час однієї із розмов ОСОБА_7 із ОСОБА_4 , останній повідомив, що має можливість за грошові кошти збути динамічний захист 4с20 ПВВ-5А.

Надалі, попередньо домовившись із ОСОБА_7 , ОСОБА_4 05 березня 2017 року, діючи умисно та протиправно, без передбаченого законом дозволу, з метою незаконного поводження із вибуховими речовинами, здійснив носіння вибухової речовини динамічного захисту 4с20 ПВВ-5А у кількості 5 штук із наступним маркуванням 32-87-107, 32-87-107, 32-87-107, 32-87-107, 12-85-107, які на території вивільненого військового містечка за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорономорське, збув шляхом продажу громадянину ОСОБА_7 по ціні 100 гривень за кожну.

Згідно висновку комплексної вибухово технічної експертизи, дактилоскопічної експертизи та судово-імунологічної експертизи від 17.03.2017р. №33В/260Д/525, надані на дослідження вищевказані предмети є елементами системи динамічного захисту танкової броні «Контакт» «Контакт1» (виріб 4С20) та містяться пластичну вибухову речовину на основі гексогену та відноситься до вибухових речовин. Згідно описової частини висновку вміст вибухової речовини склав 268 грамів.

У наступному, попередньо домовившись із ОСОБА_7 , 11 березня 2017 року, діючи умисно та протиправно, без передбаченого законом дозволу, з метою незаконного поводження із вибуховими речовинами, ОСОБА_8 повторно здійснив носіння вибухової речовини динамічного захисту 4с20 ПВВ-5А у кількості 1 штуки із маркуванням 32-87-107, яку на території вивільненого військового містечка за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, збув шляхом продажу громадянину ОСОБА_7 за ціною 100 гривень.

Також, попередньо домовившись із ОСОБА_7 , 14 березня 2017 року, діючи умисно та протиправно, без передбаченого законом дозволу, з метою незаконного поводження із вибуховими речовинами, ОСОБА_4 повторно здійснив носіння вибухової речовини динамічного захисту 4с20 ПВВ-5А у кількості 9 штук із наступним маркуванням: 5 штук - 3287107; 3 штуки - 1987107; 1 штука - НОМЕР_3 , які на території вивільненого військового містечка за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, збув шляхом продажу громадянину ОСОБА_7 за ціною 100 гривень за кожну.

19 березня 2017 року, ОСОБА_4 попередньо домовившись із ОСОБА_7 , діючи умисно та протиправно, без передбаченого законом дозволу, з метою незаконного поводження із вибуховими речовинами, повторно здійснив носіння вибухової речовини динамічного захисту 4с20 ПВВ-5А у кількості 8 штук із наступним маркуванням: 7 штук - 3287107; 1 штука - НОМЕР_3 , які на території вивільненого військового містечка за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, збув шляхом продажу громадянину ОСОБА_7 за ціною 100 гривень за кожну.

Цього ж дня, в ході проведення огляду місця події на території вивільненого військового містечка за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське у ОСОБА_4 вищезазначену вибухову речовину та грошові кошти у сумі 800 гривень працівниками правоохоронних органів було вилучено в останнього, а його протиправну діяльність припинено.

Всього за період з 05.03.2017 по 19.03.2017рр. ОСОБА_4 здійснив збут громадянину ОСОБА_7 вибухової речовини динамічного захисту 4С20 ПВВ-5А у кількості 23 штуки (пластична вибухова речовина еквівалентна 6164 грамам) за ціною 2300 гривень.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 263 КК України, за кваліфікуючими ознаками: носіння та збут вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець у с. Іспас Вижницького району, Чернівецької області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , начальник складу взводу складів групи матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , молодший сержанта, раніше не судимий.

19.03.2017 року слідчим, в порядку ст.208 КПК України було затримано гр. ОСОБА_4 , а 20.03.2017 року складено та погоджено з прокурором повідомлення про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.263 КК України.

21.03.2017 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці із застосуванням як альтернативного запобіжного заходу застави у розмірі 128 000 гривень.

28.04.2017 року, у зв`язку із захворюванням підозрюваного ОСОБА_4 та перебування останнього на стаціонарному лікуванні досудове розслідування було зупинено.

29.05.2017 року, у зв`язку із необхідністю проведення слідчих та процесуальних дій, строк досудового розслідування було продовжено до 3 місяців, тобто до 04.07.2017 року

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу втрачає свою дію 04.06.2017 року, проте завершити досудове розслідування до цієї дати органу досудового розслідування не надається можливим, оскільки необхідно провести ряд слідчих дій відповідно до вимог КПК України.

У зв`язку із цим, прокурор звернувся з клопотанням до слідчого судді для продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив задовольнити в повному обсязі, вважаючи мету і підстави продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 повністю обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на продовження дії найбільш суворого запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу, ще мають місце, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно здійснювати вплив на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню, вчинити нове кримінальне правопорушення..

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні залишила розгляд вказаного клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на розсуд суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Вивчивши надані матеріали кримінального провадження, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, вислухавши думку прокурора, адвоката, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно здійснювати вплив на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Вина підозрюваного ОСОБА_4 підтверджується: повідомленням про підозру від 20.03.2017, протоколом огляду місця події від 19.03.2017, протоколом освідування особи від 19.03.2017, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, висновком експерта від 17.03.2017 №33В/260Д/525Х, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами особистого обшуку та іншими документами і матеріалами провадження.

Проте, закінчити розслідування даного провадження у зазначені строки у органу досудового слідства не виявилось за можливе. Для закінчення досудового слідства та прийняття законного та обґрунтованого рішення за вказаними матеріалами, органу досудового слідства необхідний більший термін для виконання слідчих дій у відповідності до вимог КПК України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вказані обставини, які викладені в клопотання слідчого, були також підтверджені в судовому засіданні прокурором, який пояснив, що матеріалами кримінального провадження обґрунтовується підозра вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення. По справі проводяться відповідні слідчі дії, направлені на дослідження та отримання додаткових доказів на підтвердження факту вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

З урахуванням конкретних обставин справи та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозрюваному ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, слідчий суддя враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним кримінальних правопорушень, його поведінка, дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків.

Інших обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України і необхідність продовження строку відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно здійснювати вплив на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ще існують зазначені ризики.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, приходжу до висновку, що строк тримання під вартою підозрюваного потрібно продовжити на строк досудового розслідування, тобто до 04.07.2017 року.

Керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк проведення досудового розслідування, тобто до 04.07.2017 року на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки останній є військовослужбовцем.

Строк дії ухвали слідчого судді обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 01.06.2017 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
01.06.2017