Дата документу Справа № 317/2158/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/2158/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/932/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор (№10)»,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпіло ОСОБА_11 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 9 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1)5 жовтня 1993 року Василівським районним судом Запорізької області
за ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі; 24 листопада 1994 року звільнився за амністією;
2)14 лютого 1997 року Заводським районним судом міста Запоріжжя за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 09 грудня 1998 року звільнився умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 7 днів;
3)2 березня 1999 року Жовтневим районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 14 червня 2000 року звільнився по відбуттю строку покарання;
4)12 лютого 2001 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 142 КК України (1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частки майна; 24 жовтня 2006 року звільнився по відбуттю строку покарання;
5)25 серпня 2009 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; 23 серпня 2013 року звільнився з по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 8 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з дня його затримання - з 25 квітня 2016 року.
Запобіжний захід до надбання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Постановлено на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 квітня 2016 року по день ухвалення вироку по 9 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Приморське Василівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 16 листопада 2010 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 18 жовтня 2012 року звільнився з Оріхівської ВК Запорізької області умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 22 дня,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з дня його затримання - з 25 квітня 2016 року.
Запобіжний захід до надбання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Постановлено на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 квітня 2016 року по день ухвалення вироку 9 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнані винуватими в тому, що 11 лютого 2016 року приблизно о 22 годині 00 хвилин вони, маючи злочинний умисел, спрямований на розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, прибули до домоволодіння потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на розбій, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, через паркан проникли на територію вказаного домоволодіння, де ОСОБА_7 виставив скло в одному з вікон в будинку потерпілих і вони разом з ОСОБА_8 через виставлене вікно проникли до вказаного будинку.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на розбій, діючи узгоджено, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, зайшли в приміщення будинку, де зустріли потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , після чого здійснили на них розбійний напад, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, що виразилось, в тому числі, й погрозами ножем, вимагаючи від потерпілих гроші.
При здійсненні нападу на потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали кілька ударів ногами в область тулуба потерпілої ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 , крім того, завдав один удар рукою в область нирки потерпілої ОСОБА_11 та принаймні один удар рукою в область її обличчя.
Внаслідок нападу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , останнім було заподіяно легкі тілесні ушкодження.
Після чого, подавивши волю потерпілих до опору, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_11 : золотою сережкою 583 проби вагою 1 грам та вартістю 250 гривень, мобільним телефоном «Нокіа» у корпусі чорного кольору вартістю 540 гривень, TV-тюнером «Eurosat PVB-3023» сірого кольору з пультом управління вартістю 540 гривень, праскою «Clatronic» вартістю 250 гривень, праскою «Scarlett David» вартістю 250 гривень, двома скатертинами «Oblong» вартістю 250 гривень кожна, електричною швейною машиною «Brauser» вартістю 1500 гривень.
Зі вказаним майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули територію домоволодіння потерпілих та розпорядились викраденим на власний розсуд, реалізувавши викрадене майно на ринку.
Внаслідок злочинних дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_11 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 3830 гривень.
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 випливає, що він вважає вирок місцевого суду незаконним. На переконання ОСОБА_8 , його дії і дії ОСОБА_7 мали бути кваліфіковані як грабіж. Зазначив, що ні він, ні ОСОБА_7 потерпілим ножем не погрожували.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 випливає, що він вважає вирок місцевого суду незаконним. Зазначає, що на нього працівниками правоохоронних органів чинився моральний і фізичний тиск. Вважає що його дії були кваліфіковані неправильно.

В апеляційній скарзі з доповненням до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить змінити правову кваліфікацію злочину, яке інкримінувалося обвинуваченим, на ч. 3 ст. 186 КК України і, відповідно, пом`якшити покарання. В обґрунтування своїх доводів зазначає, в діях ОСОБА_7 були відсутні ознаки розбійного нападу. Окрім цього захисник вказує на ряд обставин, які, на його думку, можуть бути враховані, як ті, що пом`якшують покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_10 підтримали доводи, викладені в їхніх апеляційних скаргах, та просили її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та просили її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_13 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, рішення суду вважала законним та обґрунтованим. Вважає, що дії обвинувачених як розбійний напад з проникненням до її житла кваліфіковані вірно, оскільки вони цілеспрямовано проникли до її будинку з метою заволодіння майном. Відразу після проникнення до будинку висловили погрозу насильством, застосували насильство, діяли спільно та узгоджено, почали шукати цінності, висловили вимогу передати грошові кошти. ОСОБА_8 , демонструючи ножі, висловив вимогу передати йому сережку, сказав, що відріже вухо. ОСОБА_7 при цьому шукав в будинку та збирав цінності. Після цього обвинувачені її та потерпілу ОСОБА_12 хотіли кинути у підвал будинку, але оскільки сходини в підвал були зламані, заперли в кімнаті та заставили двері до неї холодильником, щоб вони не мали можливості вийти. Вважає, що твердження обвинувачених, що вони у будинок проникли нібито лише з метою погрітися та вважали, що у ньому нікого не було, є цілком неправдивими, оскільки в будинку горів світ, працював телевізор і з вулиці це безумовно було видно. Відразу після того, як вони проникли до будинку, набросились на неї та іншу потерпілу з вимогою передати цінності та грошові кошти, погрози в таких умовах вона та інша протерпіла сприймали, як реальні для їх життя та здоров`я.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, зазначила, що всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, в тому числі щодо кваліфікації дій обвинувачених, ретельно перевірені судом першої інстанції і суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вони повністю спростовані дослідженими доказами, в тому числі показаннями потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Вирок суду просила залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачених та їх захисників, потерпілу та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і вислухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Вина ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самих обвинувачених, потерпілих, дослідженими письмовими доказами.
Аргументи апеляційних скарг про те, що обвинувачені не погрожували потерпілим ножем, що свідчить про неправильну кваліфікацію їх дій, спростовуються послідовними, логічними та докладними показанням потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в порядку ст. 353 КПК України були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Так, потерпіла ОСОБА_12 пояснила суду, що 11 лютого 2016 року вони разом з потерпілою ОСОБА_11 , перебували у будинку за місцем свого мешкання. Приблизно о 22.15 -22.20 вона побачила світло від ліхтаря та вскочила з дивана. Незнайомий чоловік у схопив її та приставив до шиї ніж, інший чоловік в цей час схопив її матір - потерпілу ОСОБА_11 та повалили їх на підлогу. Потім обвинувачені переклали їх з потерпілою ОСОБА_11 на диван та почали вимагати гроші та золото. При цьому, чоловіки погрожували їй ножем та кілька разів завдавали удари їй та її матері ОСОБА_11 в подальшому ОСОБА_8 перебував з двома ножами на підлозі біля дивану, на якому знаходилися потерпілі, а ОСОБА_7 в цей час нишпорив по шафах в пошуках майна. Під наглядом ОСОБА_7 її відводили до туалету. Ближче до ранку обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зібрали в пакети їх майно та заштовхали її та ОСОБА_11 до маленької кімнати без вікон та закрили їх там. При цьому сказали, що якщо вони поскаржаться до поліції, то вони повернуться та вб`ють їх.
Потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що ввечері 11 лютого 2016 року вони перебували в будинку за місцем свого мешкання. Коли вона вийшла до коридору, на неї напали обвинувачені, які схопили її та потерпілу ОСОБА_12 і повалили на підлогу. Нападники били її та доньку, вимагали гроші. Вимагаючи, щоб вона віддала сережку, ОСОБА_8 погрожував тим, що відріже їй вухо. Їх протримали в кімнаті усю ніч, в туалет відводили під наглядом. Десь о п`ятій годині ранку обвинувачені заштовхали потерпілих до маленької кімнати без вікон та закрили їх там. При цьому сказали, що якщо вони поскаржаться до поліції, то вони повернуться та вб`ють їх.
Вказані показання потерпілих узгоджуються з протоколом огляду місця події від 12 лютого 2016 року, відповідно до якого в двох різних кімнатах будинку на підлозі було виявлено та вилучено два кухонних ножа.
З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції, вірно оцінивши всі докази, прийшов до обґрунтованого висновку, що дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК України. Крім того, суд першої інстанції, об`єктивно оцінивши позицію захисту, прийшов до висновку про її неспроможність та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.
Так, судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відкрито заволоділи майном потерпілих внаслідок здійснення на них нападу з проникненням до їх будинку та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілих, а тому є хибною думка захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність кваліфікації дій останнього за ст. 186 КК України.
Довід апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , що на нього працівниками правоохоронних органів чинився моральний і фізичний тиск та він давав первісні показання слідчому без адвоката, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зміст мотивувальної частини вироку свідчить, що висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого базуються виключно на його показаннях безпосередньо в суді і жодних посилань на визнавальні показання обвинуваченого під час досудового розслідування вирок суду не містить.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого, особу обвинувачених, які є раніше судимими особами за вчинення корисливих злочинів, роль кожного у скоєнні злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, оскільки заперечення вчиненого розбою виключає їх щире каяття та не може свідчити про сприяння розкриттю злочину, обґрунтовано визнав за обставину, що обтяжує покарання обвинуваченим, вчинення злочину проти особи похилого віку, а також скоєння ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілих про призначення суворого покарання, та, на думку колегії суддів, призначив обвинуваченим покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, та є необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, а також підстав, для зміни кваліфікації дій обвинувачених за доводами апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає.
Не є підставою для зміни вироку суду в частині призначеного покарання у відповідності до ст.ст. 408, 409 КПК України необхідність зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення обвинувачених.
Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України судова колегія вважає необхідним зарахувати обвинуваченим цей строк з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 10 березня 2017 року по день набрання вироком законної сили, оскільки цей період підтверджений доказами, наявними в матеріалах провадження.
На підставі зазначеного, керуючись 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 9 березня 2017 року, стосовно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України залишити без змін.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 березня 2017 року по 22 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 березня 2017 року по 22 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими, які утримуються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14