Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
02 березня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20.12.2016 року у кримінальному провадженні №0000385 щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рівне Рівненської області, громадянин України, житель АДРЕСА_1 , не одружений, не працюючий, освіта повна середня, раніше не судимий:

- засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням та встановленням іспитового строку у два роки з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 100000 (сто) тисяч гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 1426 (одна тисяча чотириста двадцять шість) гривень 32 коп.

Вирішено питання стосовно речових доказів у справі.

За вироком суду, 26 серпня 2014 року, в проміжок часу з 22 до 23 год., ОСОБА_6 в порушення вимог пункту 2.9.а. Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та в порушення вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, на узбіччі дороги, навпроти буд. № 3 на вул. Гайок в с. Гільча Друга Здолбунівського району Рівненської області керуючи автомобілем IFA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розпочав рух у напрямку вул. Шевченка с. Гільча Перша Здолбунівського району, повертаючи праворуч заднім правим колесом зазначеного автомобіля допустив наїзд на ОСОБА_11 , який в цей час перебував поруч з автомобілем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, що вимагають від водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі представник потерпілої, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок за яким призначити ОСОБА_6 реальне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки та стягнути з Національної акціонерної страхової компанії „Оранта 100 000 грн. на користь потерпілої у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_11 внаслідок ДТП. Вважає, що суд не належним чином обґрунтував свою позицію щодо можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, оскільки він вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не вжив жодних заходів щодо залагодження спірних питань на відшкодування шкоди, а його каяття під час розгляду справи в суді є шахрайством вчиненим з метою уникнення від відбування покарання у виді реального позбавлення волі. Крім того вважає, що суд безпідставно відмовив їй у стягненні з НАСК „Оранта шкоди пов`язаної із смертю її чоловіка внаслідок ДТП.

Захисником обвинуваченого подано заперечення на апеляційну скаргу в яких він вважає, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства які полягають в порушенні судом таємниці нарадчої кімнати. Зазначає, що дебати у справі було проведено після обіду 14 грудня 2016 року, а вирок проголошено 20 грудня 2016 року , тобто, суд повинен був перебувати у нарадчій кімнаті з 14 по 20 грудня 2016 року. Проте, як свідчать дані Єдиного реєстру судових рішень, судом у складі судді ОСОБА_12 в цей період виготовлялися та оприлюднювалися інші судові рішення, а саме у справі № 562/1190/16- ц, № 562/2018/16-ц, № 562/2018/16-ц.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілої її представника та прокурора про скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалення нового вироку з підстав викладених у апеляції, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до положення ч.2 ст. 371 КПК України вирок ухвалюється в нарадій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

За вимогами ст. 367 КПК України під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні, і не вправі порушувати таємницю нарадчої кімнати.

Вказаних вимог закону у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції не дотримано.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, розгляд даного провадження здійснювався під головуванням судді ОСОБА_12 , який вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку 14.12.2016 року та перебував в ній до 20.12.2016 року - дати його проголошення.

Проте, з витягу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 12 грудня 2016 року цим складом ухвалено рішення (вступна і резолютивна частина ) у справі №562/1190/16-ц, а повний текст виготовлено 16.12.2016 року. Того ж дня, 12 грудня 2016 року, під головуванням судді ОСОБА_12 розглянута справа № 562/2018/16-ц і постановлено рішення (вступну і резолютивну частину), а повний текст виготовлено 16.12.2016 року. 14 грудні 2016 року цим же складом суду постановлено заочне рішення (вступна та резолютивна частина ) у справі №562/2396/16-ц, а повний текст виготовлено 19 грудня 2016 року.

Наведене свідчить про порушення суддею таємниці нарадчої кімнати, що, відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України, колегія суддів розцінює, як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що, згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для його скасування із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того колегія суддів, встановила таке.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України не оспорюється в апеляційній скарзі представника потерпілої

Водночас, доводи апелянта щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованого застосування ст.75 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому несправедливо м`якого покарання, заслуговують на увагу.

Як вбачається з вироку, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суд покликався на наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що передбачена п.1 ч.1 ст.69 КК України.

Водночас, поза увагою суду залишилися конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме, те що обвинувачений ніде не працює, на протязі дня коли сталася дана ДТП постійно пиячив, в тому числі з покійним потерпілим та іншою особою в автомобілі на якому в подальшому збирався ще їхати. Як зазначила в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 , вона не вірить в щире каяття обвинуваченого, оскільки він їй дав лише 1500 грн. на похорони чоловіка, а після суду заявив, що грошей її більше не дасть, оскільки у нього на утриманні є хвора мама. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 також заявив, що він до даного злочину не причетний, а вз`яв вину на себе на прохання якоїсь сторонньої особи.

Таким чином, під час нового розгляду справи в суді першої інстанції, необхідно розглянути справу відповідно до вимог закону та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення. Якщо обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним раніше, підтвердиться, то рішення про застосування ст.75 КК України щодо ОСОБА_6 , слід вважати таким, що не відповідає вимогам закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 405-407, 409, 412, 415,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20.12.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3