Ухвала
іменем україни

24 квітня 2017року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу з доповненням до неї захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,

за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Вирішено питання щодо задоволення цивільних позовів.

За обставин детально наведених у судовому рішенні, ОСОБА_5 визнано винуватим в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У касаційній скарзі з доповненням до неї захисник ОСОБА_4 посилається на незаконність постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень та порушує питання про їх скасування судом касаційної інстанції. На обґрунтування своєї позиції зазначає про неправильну, на її думку, кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України, та вважає, що дії останнього необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України. Також указує на те, що суд апеляційної інстанції без належного мотивування відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про повторне дослідження доказів, безпосереднього не дослідив докази, наявні у матеріалах провадження, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Перевіривши касаційну скаргу з доповненням до неї, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі з доповненням до неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як убачається із судових рішень, висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відповідають фактичним обставинам, визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності зібраних і оцінених судами доказів, які наведені у вироку.
При цьому, з копії ухвали видно, що твердження, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , про необхідність кваліфікації його дій за ст. 128 КК України, аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, визнані безпідставними, а висновки суду в цій частині належним чином мотивовані та викладені в ухвалі, що відповідає положенням статті 419 КПК України.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам судів про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який він засуджений, а у касаційній скарзі та доповненні до неї захисника ОСОБА_4 не наведено доводів, які б їх спростовували.

За встановлених судом фактичних обставин провадження, дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.

Також із ухвали вбачається, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про повторне дослідження доказів, належним чином мотивував своє рішення, а тому доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 про невмотивованість рішення суду в цій частині є безпідставними.
Окрім того, доводи захисника, викладені в касаційній скарзі, про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, а саме статті 23 КПК України, якою регламентований принцип безпосереднього дослідження доказів судом, також є необґрунтованими.
Так, згідно з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2016 року №5-249кс15, рішення суду апеляційної інстанції не може бути визнане законним, якщо він, не досліджуючи безпосередньо ряд зібраних у провадженні доказів, дав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, скасувавши при цьому оскаржуване судове рішення.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційні скарги потерпілого та ОСОБА_5 , залишив їх без задоволення, а вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України, без змін.
Тобто суд апеляційної інстанції не надавав іншу оцінку доказам, наявним у матеріалах кримінального провадження, ніж суд першої інстанції, що не вимагало безпосереднього дослідження доказів.
При цьому суд апеляційної інстанції в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України послався на докази, які досліджувалися судом першої інстанції, що не заперечується захисником.
За таких умов суд апеляційної інстанції не допустив у цій частині порушень вимог кримінального процесуального законодавства, як про це зазначає захисник у касаційній скарзі.
Інших обґрунтованих доводів щодо наявності таких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення, та були б підставами для їх скасування, як про це просить особа, що подала касаційну скаргу, у скарзі не наведено.

Захисник ОСОБА_4 не наводить доводів щодо неправильного застосування кримінального закону при призначенні ОСОБА_5 покарання.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі та доповненні до неї, наданих судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

Керуючись ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою з доповненням до неї захисника ОСОБА_4 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3