Ухвала іменем україни 01 лютого 2017 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 06 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 року за ч.2 ст.164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,

визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн в дохід держави.

На підставі ст.71 КК України шляхом повного складання призначеного покарання за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 року за ч.2 ст.164 КК України, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Згідно ч.3 ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу, при призначенні за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року виправлено описку у вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року та ухвалено вважати ОСОБА_6 винним в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн, в дохід держави.
На підставі ст.71 КК України повністю приєднано до цього вироку невідбуту частину покарання у виді 2 років обмеження волі за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 року і остаточно з урахуванням ч.3 ст.72 КК України визначено ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.164 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки та за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн, в дохід держави.

Речовий доказ: лісодеревину в кількості 5 м. куб., яка знаходиться на зберіганні у ВП «Львівська дистанція лісових насаджень» - залишено у останнього.

Як визнав встановленим суд, 13 серпня 2015 року, в нічну пору доби, ОСОБА_6 на вантажному автомобілі ГАЗ 53 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , прибув до смуги захисних лісових насаджень, що знаходиться: кв. 107 вид. 39 на перегоні «Неполоківці-Лужани» в с. Дубівці Кіцманського району Чернівецької області та протиправно здійснив завантаження 5 куб.м. поваленої та порізаної деревини різних порід, загальною вартістю 1176,05 грн, чим заподіяв ВП «Львівська дистанція лісових насаджень» матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 06 квітня 2016 року вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування наведеного зазначає, що засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив злочин проти власності у період невідбутого покарання у виді 2 років обмеження волі за попереднім вироком, непогашеної та не знятої у встановленому законом порядку судимості, тобто судами не враховано обставину, що обтяжує покарання, передбачену п.1 ч.1 ст.67 КК України, а саме рецидив злочину.

Крім того, посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_6 , маючи реальну можливість сплачувати встановлені судом кошти на утримання дитини, умисно та злісно не сплачував аліменти, оскільки не вважає себе батьком останньої, як на обставину, яка пом`якшує його покарання, є необґрунтованим, оскільки дана обставина не могла досліджуватися під час розгляду цього кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав доводи касаційної скарги, просив ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Про день та час розгляду кримінального провадження у порядку касаційної процедури учасників цього провадження, зокрема з боку сторони захисту, було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у касаційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.434 КПК України участь засудженого в розгляді провадження судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час розгляду провадження судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Відповідно до ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст.412 КПК України).

У відповідності з вимогами ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Розгляд провадження в суді першої інстанції проведено в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам статті 65 КК України.

При призначенні покарання засудженому, судом повною мірою враховано обставини про які йде мова в касаційній скарзі прокурора, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_6 , те, що він раніше судимий, однак по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його майновий стан, повне визнання вини, відшкодування завданих збитків, думку потерпілого, який просив суворо не карати та відсутність з його сторони претензій матеріального і морального характеру.

Викладений у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції висновок, про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у вказаному виді та розмірі є обґрунтованим, судом наведені мотиви такого рішення.

Колегія суддів, вважає призначене покарання необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_6 попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним скоєному.
Крім того, доводи у касаційній скарзі прокурора про істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З цим висновком погоджується і колегія суддів.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Враховуючи наведене, твердження прокурора в касаційній скарзі про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості є необґрунтованими.

Порушень норм кримінального і кримінального процесуального закону, які могли б бути підставами для скасування судових рішень, зокрема, з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора, по даному кримінальному провадженню не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 06 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)
_________________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_1