Справа №560/1066/17
Провадження №1-кс/560/125/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2017 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 , на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000538 від 23 серпня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 240 КК України про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:
До Дубровицького районного суду Рівненської області від слідчого СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 надійшло клопотання про накладення арешту на автомобіль "УАЗ-469Б" д.р.н. НОМЕР_1 , 1 мотопомпу заводського виробництва, 1 пожежний рукав діаметром 77 мм.
Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділення Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000538 від 23.08.2017 року, за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 23 серпня 2017 року працівниками поліції було виявлено автомобіль марки УАЗ д.н.з. « НОМЕР_1 » неподалік якого знаходилась мотопомпа заводського виробництва та пожежний рукав діаметром 77 мм довжиною близько 20 метрів поблизу с. Мочулище Дубровицького району.

Того ж дня, на території Дубровицького ВП в ході огляду місця події було виявлено та вилучено автомобіль «УАЗ-469Б» д.р.н. НОМЕР_1 , 1 мотопомпа заводського виробництва, 1 пожежний рукав діаметром 77 мм.

Тому просить накласти арешт на вилучене майно, оскільки воно може бути засобом та знаряддям для видобутку бурштину і в подальшому може бути відчужене власниками і бути використане для нелегального видобутку бурштину-сирцю.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задоволити на підставах, викладених у клопотанні.
Заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_2 та дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон визначає злочин як передбачене Кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (частина перша статті 11 КК).
Подією кримінального правопорушення (злочину) в кримінально-правовому розумінні є вчинення особою діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (злочину).
Судом встановлено з клопотання та доданих до нього матеріалів, що 23 серпня 2017 року працівниками поліції було виявлено автомобіль марки УАЗ д.н.з. « НОМЕР_1 » неподалік якого знаходилась мотопомпа заводського виробництва та пожежний рукав діаметром 77 мм довжиною близько 20 метрів поблизу с. Мочулище Дубровицького району.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.08.2017 року було виявлено та вилучено автомобіль «УАЗ-469Б» д.р.н. НОМЕР_1 , 1 мотопомпа заводського виробництва, 1 пожежний рукав діаметром 77 мм.
З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23 серпня 2017 року №0000538 вбачається, що 23 серпня 2017 року до Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області надійшов рапорт о/у ОСОБА_3 , про те, що під час відпрацювання Дубровицького району поблизу с.Мочулище було виявлено мотопомпу заводського виробництва.
Відповідно до статті 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 42 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Крім того, відповідно до статті 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею ст. 16 КПК України передбачено, що одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 42 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з п.3 ч.2 ст.171 КПК слідчий (прокурор) у своєму клопотанні про арешт майна має назвати документи, які підтверджують право власності на майно, що підлягає арешту. Разом із тим під час розгляду відповідних клопотань слідчим суддям необхідно враховувати, що такі документи не можуть бути зазначені у клопотанні та надані щодо майна, право власності на яке неможливо підтвердити документально (наприклад, на майно, вилучене з обігу; рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації і документи щодо якого відсутні, тощо), а також щодо майна, яке підлягає державній реєстрації, проте всупереч вимогам закону не було зареєстровано. Водночас відповідну неможливість має бути обґрунтовано у клопотанні, про неї має бути зазначено і в ухвалі. Документи, що підтверджують право власності на майно, право власності, яке підлягає державній реєстрації і яке було фактично зареєстровано, або копії цих документів, мають зазначатися в клопотанні та обов`язково додаватися до клопотання (наприклад, інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно тощо).
В матеріалах клопотання, міститься копія технічного паспорту автомобіля "УАЗ-469Б" д.р.н. НОМЕР_1 , проте дані про власника автомобіля у ньому відсутні, а інших доказів, кому належить автомобіль та обладнання для видобутку каміння бурштину, чи особи, яка ними користувалась матеріали клопотання не містять.
Таким чином в ході досудового розслідування не встановлено осіб, які можуть бути причетні до кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.240 КК України, що унеможливлює встановлення їх статусу, як підозрюваного, обвинуваченого чи третіх осіб та встановлення конкретніх фактів і доказів, які б свідчили про їхнє володіння, користування чи розпорядження даним майном, що є порушенням та не дотриманням п.3 ч.2 ст. 171 КПК України, в якій передбачено що в клопотанні про арешт має бути зазначено документи, які підтверджуєть право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
З огляду на такі дані, сукупність наданих слідчим доказів, не дає підстав для висновку про вчинення кримінального правопорушення, що унеможливлює застосування за таких обставин заходу забезпечення кримінального провадження, а саме, накладення арешту на майно.
За правилами ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.
Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З частини 1 ст.170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З статті 98 КПК України слідує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Тому в силу ч.1 ст.170 КПК України у слідчого судді відсутні сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказом злочину, яке підлягає збереженню та належить не встановленій особі.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Одночасно, клопотання не містить визначення підстав та доказів, з яких слідчий вважає, що вилучене майно у даному кримінальному провадженні, порушеному за ч.2 ст. 240 КК України відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовим доказом.
Тобто, в розпорядження слідчого судді не надано об`єктивних даних, що із зазначеним вилученим майном, невстановлена особа мала намір вчинити кримінальне правопорушення, а тому твердження з даного приводу в клопотанні є не що інше, як припущення.
З огляду на такі дані, сукупність наданих слідчим доказів не дає підстав для висновку про причетність невстановленої особи до до вилученого майна в кримінальному провадженні, що унеможливлює застосування за таких обставин заходу забезпечення кримінального провадження, а саме, накладення арешту на мано.
Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно є не заходом забезпечення кримінального провадження в розумінні Кримінального процесуального кодексу України, і суперечать вимогам ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки слідчим не доведено, що буде виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся із даним клопотанням тому клопотання не підлягає до задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст.170, 173 КПК України

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000538 від 23 серпня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 240 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена Апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: підпис.
З оригіналом згідно.
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1