Справа № 214/2390/17
1-кс/214/538/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю потерпілого ОСОБА_3

за участю представника потерпілого ОСОБА_4

за участю слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, в якій просить: скасувати постанову від 30 квітня 2017 року слідчого СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 (далі за текстом «слідчий») про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000286 від 4 лютого 2017 року; матеріали кримінального провадження направити прокурору для відновлення досудового розслідування.

В обґрунтування скарги наводить наступне. Він, ОСОБА_3 , є суб`єктом підприємницької діяльності та відповідно до договору фінансового лізингу № 0311-24/ЛП від 3 листопада 2006 р. з додатками до нього - власником фрезерно-гравірувального верстату КING САТ Х12. 14 червня 2012 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір оренди майна з викупом. Відповідно до. п.п. 1.1, 1.2, 1.2.2 договору, він, ОСОБА_3 зобов`язався передати ОСОБА_6 у строкове платне користування з наступним переходом права власності до ОСОБА_6 за умови сплати викупної вартості фрезерно-гравірувальний верстат КING САТ Х12 з комплектуючими договірною вартістю 40000 грн. ОСОБА_6 зобов`язався прийняти станок у строкове платне користування, а згодом і у власність, а також сплачувати орендну плату щомісячно, починаючи з 4-го місяця. При цьому, відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору, орендна плата не є оплатою вартості майна та встановлюється у розмірі 2000 грн. за місяць. Пунктами 8.1, 8.5, 8.6, 8.7 договору встановлено, що фрезерно-гравірувальний верстат знаходиться у власності орендодавця до моменту повної сплати орендарем викупної вартості майна; майно, що орендується, переходить у власність орендаря за умови повної сплати ним викупної вартості майна, з моменту остаточної сплати; перехід права власності від орендодавця до орендаря оформлюється шляхом складання сторонами відповідного акта; оплата викупної вартості майна здійснюється орендарем готівковими коштами за адресою орендодавця, що оформлюється квитанцією. Відповідно до п. 8.2. договору, викупна вартість майна становить 40000 грн., а згідно п.п. 8.3, 8.4 договору, орендар зобов`язаний протягом 1-го дня з моменту підписання договору сплатити 8000 грн. в рахунок сплати викупної вартості майна, другий платіж викупної вартості у сумі 16000 грн. здійснити через шість місяців з дня підписання договору, а третій, останній платіж викупної вартості, у сумі 16000 грн. - через 12 місяців з дня підписання договору. Відповідно до п. 7.2.1 до закінчення строку оренди, орендар зобов`язується сплатити орендодавцеві суму викупної вартості майна. Відповідно до п.п. 10.1, 10.2 строк договору починає свій перебіг з моменту його підписання та закінчується через 1 рік. 16 червня 2012 року ним передано ОСОБА_6 фрезерно-гравірувальний верстат КING САТ Х12 з комплектуючими, про що складено Акт прийому-передачі від 16 червня 2012 року. В рахунок викупу орендованого майна ОСОБА_6 сплатив 24000 грн. двома платежами. Третій обов`язків платіж у сумі 16000 грн. він не вніс, пославшись на відсутність коштів. Таким чином, перехід права власності на майно не відбувся, вказане майно є його, ОСОБА_3 власністю. При цьому договір оренди було пролонговано на новий строк на підставі вимог діючого цивільного законодавства. Оформити додаткову угоду про розірвання договору з відповідачем, надати йому повідомлення про розірвання договору е міг, оскільки відповідач зустрічей уникав. При цьому належне йому, ОСОБА_3 , майно не повертав, орендну плату не сплачував. У зв`язку з цими обставинами я звернувся до Саксаганського районного суду з позовом про розірвання договору оренди, зобов`язання повернути майно. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 3 листопада 2016 року договір оренди майна з викупом, укладений 14 червня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6 щодо оренди фрезерно-гравірувального верстату КING САТ Х12 з комплектуючими з правом викупу розірвано; зобов`язано ОСОБА_6 повернути вищезазначене майно шляхом передачі майна за актом приймання-передачі. В подальшому він, ОСОБА_3 довідався, що належний йому верстат продано невідомим йому особам, а грошові кошти від його реалізації обернуто на свою користь. Таким чином, йому, ОСОБА_3 , завдано матеріальної шкоди у розмірі вартості вказаного майна. У зв`язку з викладеним звернувся з заявою до Саксаганського відділення поліції про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення щодо нього. Вказана інформація була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00002286 від 4 лютого 2018 року та розпочато кримінальне провадження за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, проведення якого доручено слідчому. 10 квітня 2017 року особисто під підпис від слідчого отримав постанову від 30 квітня 2017 року про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 248 КПК України -у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до вказаної постанови, підставою для висновку досудового слідства про відсутність в діяннях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення фактично стало наступне. Опитаний ОСОБА_6 фактично підтвердив, що в літку 2012 року він уклав угоду з ОСОБА_3 щодо придбання фрезерне - гравірувального верстату, при цьому умовою договору було передача грошових коштів за його вартість частинами. Загальна вартість вказаного обладнання на момент укладення договору становила 5000 доларів США. В момент укладення договору ОСОБА_6 сплатив першу частину вартості вказаного обладнання, а саме 3000 доларів США. Під час експлуатації обладнання поламалося, у зв`язку з чим він запропонував ОСОБА_3 зменшити вартість станку або відремонтувати, на що той відмовився. У зв`язку з чим ОСОБА_6 продав вказане обладнання восени 2015 року третім особам у м. Харків за ціною 3500 доларів США, якими розпорядився па власний розсуд. Жодних письмових правочинів з цими особами він не укладав. Також в постанові зазначено, що відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 6 листопада 2019 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці, а у матеріалах кримінального провадження відсутня достовірна інформація щодо розміру збитків, завданих вказаною подією потерпілому, що виключає наявність складу злочину; крім того, згідно п. 18 той же Постанови, отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала намір його привласнити, не виконуючи зобов`язання. Вказує, що в постанові зазначено, що відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Вказує, що в постанові зазначено, що встановлено, що вказана вище подія укладення договору мало місце 14 червня 2012 року, тобто строк притягнення до кримінальної відповідальності особи за скоєння даного злочину стік 14 червня 2014 року. Вказує, що в постанові зазначено, що узагальнивши викладені вище обставини, досудове слідство дійшло до висновку, що між гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_6 мають місце цивільне правові відносини, які вирішуються згідно вимог цивільного судочинства, тобто відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 від 4 лютого 2017 року необхідно закрити. Зазначає, що з постановою про закриття кримінального провадження слідчого не згоден у зв`язку з наступним. Відповідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Як слідує зі змісту п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, при внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення до нього вноситься саме попередня кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до вимог ст. 276-279 КПК України, на підставі отриманих доказів, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, міститься у повідомленні про підозру. При цьому, при наявності підстав раніше повідомлена підозра може бути змінена, особі може бути повідомлено про нову підозру, про що вноситься відповідна інформація до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зазначає, що відповідно до КПК України, інформація про попередню кваліфікацію кримінального правопорушення не є остаточною, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення підлягає зміні при наявності відповідних підстав. Частиною 1 ст. 191 КК України передбачена кримінальна відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні. Наполягає, що досудовим слідством фактично встановлено, що він, як власник майна, відповідно до закону, на підставі договору оренди передав певні повноваження щодо користування своїм майном ОСОБА_6 , тобто належний йому верстат був в віданні ОСОБА_6 , знаходився у правомірному володінні ОСОБА_6 , і останній був наділений правомочністю по управлінню та зберіганню майна. При цьому ОСОБА_6 незаконно витратив ввірене майно, реалізувавши його невстановленим особам, а отримані від продажу грошові кошти звернув на власну користь, тобто розтратив його. Вважає, що в даному випадку в діянні ОСОБА_6 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, тобто жодних підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення не було, а слідчий був зобов`язаний дати належну правову оцінку встановленим у кримінальному проваджені обставинам. Не згоден з посиланням досудового слідства на відсутність інформації "про розмір збитків", що на думку слідства "виключає наявність складу злочину", вважає, що наявність складу злочину виключає факт відсутності збитків у певному, визначеному законом розмірі, а не інформації про їх розмір на певному етапі досудового слідства. Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів у тому числі шляхом проведення слідчих (розшукових) дій. Жодних слідчих, процесуальних дій на встановлення розміру заподіяної мені шкоди слідчий взагалі не здійснював, як і дій, спрямованих на відшукання місцезнаходження розтраченого майна. Посилання ж досудового слідства на ст. 49 КК України взагалі жодних коментарів не потребує, оскільки повноваженнями щодо закриття кримінального провадження за вказаними обставинами досудове слідство не наділено. Наполягає, що постанова про закриття кримінального провадження є незаконною, не ґрунтується на наявних доказах, прийнята без повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження та передчасною.

Потерпілий ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав повністю.

Представник потерпілого у судовому засіданні скаргу підтримав повністю.

Слідчий у судовому засіданні скаргу не визнала.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: постанова (а.с.3), рішення (а.с.8).

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 26 ч.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами.

Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги, про зобов`язання вчинити певну дію.

У судовому засіданні встановлено, що після 3 листопада 2016 року ОСОБА_3 довідався, що належний йому верстат ОСОБА_6 продав невідомим йому особам, а грошові кошти від його реалізації обернув на свою користь.

ОСОБА_3 з приводу дій ОСОБА_6 звернувся з заявою до Саксаганського відділення поліції про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення щодо нього.

Вказана інформація була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00002286 від 4 лютого 2018 року та розпочато кримінальне провадження за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, проведення якого доручено слідчому.

30 квітня 2017 року слідчий виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 248 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України.

Як на підставу закриття кримінального провадження, слідчий у постанові послався на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутня достовірна інформація щодо розміру збитків, завданих вказаною подією потерпілому.

Згідно ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, яка складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Як передбачено ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Як встановлено у судовому засіданні, при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження, слідчий, як на підставу закриття кримінального правопорушення, послався на те, що матеріалах кримінального провадження відсутня достовірна інформація щодо розміру збитків, завданих вказаною подією потерпілому.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на слідчого. Таким чином, слідчий, вважаючи, що в матеріалах кримінального провадження недостатні докази стосовно розміру збитків, завданих вказаною подією потерпілому, слідчий повинен був вчинити дії щодо збирання доказів щодо розміру збитків. У судовому засіданні слідчий не довів, що вживав передбачених ст. 93 КПК України заходів для встановлення належності викраденого майна, призначав проведення товарознавчої експертизи.

Посилання слідчого на положення ст. 49 КК України не є підставою для закриття кримінального провадження слідчим, оскільки повноваженнями щодо закриття кримінального провадження за обставинами ст. 49 КК України, а саме за закінчення строків давності, досудове слідство не наділено.

Крім того, слідчий в своїй постанові не зазначив, чи відсутній в діях ОСОБА_6 склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.1 КК України.

Тому, виходячи з передбаченої ст. 7 КПК України засади диспозитивності, вимог ст. 26 ч.3 КПК України, суд вважає, що слідчий прийняв рішення про закриття кримінального провадження необґрунтовано та незаконно, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 26, 110, 284, 303, 307 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову, винесену 4 лютого 2017 року слідчим СВ Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000286 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1