УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в :
В ході досудового розслідування встановлено, що до прокуратури міста Києва звернувся народний депутат України ОСОБА_5 із заявою щодо зловживання службовими особами КМДА своїм службовим становищем під час будівництва багатоповерхової інженерної споруди на земельній ділянці, яка відноситься до земель історико-культурного призначення.
Вказана земельна ділянка, яка знаходиться на Парковій дорозі у м. Києві була передана в для будівництва ТОВ «АМАДЕУС КО» відповідно до рішення Київської міської ради від 28.12.2010 за № 525/5337 «Про передачу земельних ділянок ТОВ «АМАДЕУС КО» для будівництва та обслуговування об`єктів інженерної і транспортної інфраструктури на Парковій дорозі у Печерському районі м. Києві».
В подальшому, на цій земельній ділянці, що була передана ТОВ «АМАДЕУС КО», почалось будівництво Конгресно-виставкового центру, що тривало протягом 2010-2012 рр. Будівництво здійснювалось ТОВ «Основа- Солсіф».
Однак, ТОВ «АМАДЕУС КО» та забудовник - ТОВ «Основа-Солсіф» на момент початку будівництва Конгресно-виставкового центру не мали усіх необхідних документів, зокрема правовстановлюючих документів на земельну ділянку, висновків про результати оцінки впливу на стан навколишнього природнього середовища, тощо.
У відповідності до статей 53, 150 Земельного кодексу України, територія від «Зеленого театру» до арки Дружби Народів, вздовж паркової дороги відноситься до особливих цінних земель земель історико-культурного призначення, оскільки розташовується на території пам`ятки історії та ландшафту місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долин р. Дніпро» відповідно до наказу Міністерства культури України від 03.02.2016 року № 58/0/16-10.
За повідомленням Міністерства культури України, ТОВ «АМАДЕУС КО» та ТОВ «Основа-Солсіф» не звертались до Управління Державної культурної спадщини на отримання дозволів щодо проведення будь-яких робіт на зазначеній земельній ділянці (особливо цінні землі - землі історико-культурного призначення).
Окрім того, земельна ділянка на вул. Парковій, на якій проводились роботи з будівництва, розташована у Центральному історичному районі міста, в межах охоронної зони об`єкта Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Київ: Собор Софії та прилеглі монастирські будівлі, Києво-Печерська Лавра».
Однак, дозволу на виконання будівельних робіт в межах охоронної зони об`єкта Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Київ: Собор Софії та прилеглі монастирські будівлі, Києво-Печерська Лавра» ТОВ «АМАДЕУС КО» та ТОВ «Основа-Солсіф» у органах охорони культурної спадщини не отримували. Відтак, має місце факт незаконного будівництва на охоронюваній законодавством території.
Саме зведення споруд відбулось на особливо цінних землях - землях історико- культурного призначення та фактично призвело до знищення охоронюваних законодавством та державою схилів правого берега Дніпра.
Так, внаслідок неконтрольованого будівництва на Парковій дорозі розпочались зсуви ґрунту, які загрожують пошкодженню іншій пам`ятці архітектури загальнодержавного значення - Маріїнському палацу.
Таким чином, на думку заявника, можна стверджувати, що через будівництво «Конгресно-виставкового центру» або «Вертолітного майданчику» на Парковій дорозі у м. Києві відбулось значне погіршення екологічної ситуації шляхом руйнування цінних земель історико-культурного призначення пам`ятки історії та ландшафту місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долин р. Дніпро».
Адже, зважаючи, на можливу вартість відновлення цінних земель історико-культурного призначення на схилах Дніпра, що знаходяться під вищезазначеним об`єктом, вказане незаконне будівництво має наслідком заподіяння матеріальної шкоди бюджету місцевої громади та державі Україна в особливо великих розмірах.
У свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» об`єктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
У відповідності до статті 22 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», зокрема, заборонено змінювати пам`ятки культури: «Пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця».
Стаття 6 цього Закону передбачає, що погодження «відповідних програм та проекті містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток», належить до компетенції Головного управління з охорони культурної спадщини КМДА.
При цьому у даному дозволі Київської міської ради від 29.11.2010 № Д-5167 вказано, що дозвіл надається при умові вирішення майново - правових питань та погодження землекористувача.
Відповідно до вихідних даних на розроблення документації із землеустрою, які видані ТОВ «Амадеус КО» та, які містяться в Проекті землеустрою, земельна ділянка площею 2,183 га вільна від капітальної забудови та зазначено особливі умови та вимоги, які необхідно врахувати при розробці проекту відведення при умові згоди землекористувача ділянки та вирішення майново-правових питань.
В той же час, відповідно до статті 15 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на той час), до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин належить, зокрема, ведення державного земельного кадастру, в тому числі державної реєстрації земельних ділянок.
Тобто, вказана земельно-кадастрова інформація надана не уповноваженим на те виконавчим органом.
Крім того, під час розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки для проведення будівельних робіт ТОВ Амадеус КО, встановленні чисельні порушення Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на той час), Закону України «Про охорону земель», Закону України «Про плануванні і забудову територій» (в редакції, діючій на той час), Закону України «Про природно-заповідний фонд України», Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Також, відповідно висновку Київської міської санепідемстанції МОЗ України (№ 1875 від 19.12.2010) від 09.12.2010 № 8760, земельна ділянка за вказаною адресою придатна для будівництва та обслуговування об`єктів інженерної та транспортної інфраструктури після виконання наступних вимог: внесення змін до Генерального плану м. Києва та прийняття рішення Київською міською радою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, вилучення її з зони зелених насаджень загального користування та переведення до відповідної категорії земель; прийняття рішення Київською міською радою щодо внесення змін в установленому порядку до рішення Київської міської ради від 19.07.2005 № 806/3381 «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 та концепції формування зелених насаджень м. Києва»; отримання позитивних висновків та виконання вимог викладених в них, КО «Київзеленбуд», Головного управління екології та охорони природних ресурсів.
Крім того, згідно з вказаним висновком Київської міської санепідемстанції МОЗ України (№ 1875 від 19.12.2010) від 09.12.2010 № 8760, Проект землеустрою погоджується та набирає чинності після виконання вищеперерахованих вимог.
У свою чергу, відповідно висновку № 05/1133 Державного управління охорони навколишнього природного середовища в м. Києві Мінприроди України від 08.12.2010 № 05-08/1016, який міститься в наданій копії Проекту землеустрою, останнє погодило Проект землеустрою для вказаних цілей.
Однак, згідно з пунктом 10 даного висновку, категорія земель земельних ділянок, які відводяться ТОВ «Амадеус КО» - землі рекреаційного призначення та землі природно-заповідного фонду.
Згідно з пунктом 13 вказаного висновку, ділянка 2 площею 0,11 га розміщена на схилах, які примикають до парку пам`ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Маріїнський» та частково включає алею, яка з`єднує Паркову дорогу з парком «Маріїнським».
Відповідно до пункту 18 даного висновку, зазначено вимоги, зокрема, щодо внесення змін до рішення виконкому Київської міської ради депутатів трудящих від 20.03.1972 № 363.
При прийнятті рішення щодо вилучення даної земельної ділянки та зміни меж парку пам`ятка-садово-паркового мистецтва місцевого значення «Аскольдова могила» керуватись статтями 51-54 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на етапі оформлення права користування отримати акт обстеження зелених насаджень та погодити його встановленим чином, згідно чинного законодавства, територію використовувати без зміни цільового призначення.
Проте, надана копія проекту землеустрою не містить акту обстеження зелених насаджень.
Також в порушення вимог Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 № 1045 надана копія проекту землеустрою не містить відомостей про сплату відновної вартості.
Крім того, відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції, яка діяла на той час), зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку.
Проте, надана копія проект землеустрою не містить акту обстеження зелених насаджень.
Крім того, відповідно до листа Головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 08.12.2010 № 8848 за обліковими даними зазначена земельна ділянка (орієнтовний розмір 2,1830 га) знаходиться в Центральному історичному ареалі міста, на території пам`ятки ландшафту, історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпро» (наказ МКТ України від 03.02.2010 № 58/0/16-10 охоронний № 2600189), парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Аскольдова могила», парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Маріїнський» (частково), у зоні охоронюваного ландшафту (рішення Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 16.07.1979 № 920).
В той же час, Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 09.12.2010 № 8854, Проект землеустрою розглянуто та схвалено для подальшого опрацювання та погодження у встановленому законодавством порядку згідно статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у Державній службі з питань національної культурної спадщини.
Згідно з висновком Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 09.12.2010 № 05-6954, останнє погодило зазначений Проект землеустрою.
Згідно з висновком Головного управління Держкомзему у м. Києві Держкомзему України від 10.12.2010 № 6845, останнє погодило Проект землеустрою.
При цьому згідно з даним висновком, категорії земель зазначена землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
Крім того, згідно з вимогами (умовами) вказаними у пункті 12 даного висновку, зазначено зокрема, вирішення відповідно до вимог Закону України «Про природно-заповідний фонд України» в частині земель природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, питання щодо вилучення земель парку пам`ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Маріїнський».
Разом з тим, в порушення вимог статей 123, 186-1 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на той час), даний Проект землеустрою не містить висновку Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою щодо погодження проекту або відмови у його погодженні.
В свою чергу вищевказані висновки, які надані відповідними органами, суперечать вимогам земельного законодавства, оскільки Земельним кодексом не передбачено зазначення умов (вимог) під час погодження документації із землеустрою.
Так, згідно із статтею 186-1 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на той час), підставою відмови у погодженні документації із землеустрою може бути невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Стосовно дотримання вимог законодавства під час відведення земельних ділянок, заявник, наводить такі дані.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Згідно статті 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.
З частини 2 статті 134 Земельного кодексу України випливає, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про планування і забудову територій» (чинного на той час) та статті 1 чинного на сьогодні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», інженерно-транспортна інфраструктура - комплекс інженерних, транспортних споруд і комунікацій.
Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» (чинного на той час) регламентовнао, що розташування інженерно-транспортної інфраструктури визначається детальним планом території, який розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту.
Згідно із статтею 1 цього ж Закону, містобудівне обґрунтування - вид містобудівної документації, в якому відповідно до державних будівельних та інших норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації визначаються містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки (об`єкта будівництва), обов`язкові для врахування при відведенні земельної ділянки та/або проектуванні цього об`єкта.
Відповідно до наданої копії Містобудівного обґрунтування будівництва та обслуговування об`єктів інженерної та транспортної інфраструктури на Парковій дорозі у Печерському районі м. Києва, розробленого КО «Центр містобудування та архітектури», на вказаній території планується розміщення об`єкта (споруди), при цьому без зазначення виду об`єкта (споруди), на даху якої передбачається розміщення вертолітного майданчика.
З огляду на зазначене, вказані у даному Містобудівному обґрунтуванні об`єкти будівництва не є об`єктами інженерної, транспортної інфраструктури, а отже передача в оренду земельних ділянок для розміщення даних об`єктів повинна здійснюватися за результатами проведення земельних торгів.
Тим паче, що графічна частина Проекту землеустрою не відображає меж об`єктів природно-заповідного фонду, історико-культурного призначення, у тому числі встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі, що є порушенням вимог статті 198 Земельного кодексу України.
Відповідно до статті 150 Земельного кодексу України, до особливо цінних земель, зокрема, відносяться землі природно-заповідного фонду, землі історико-культурного призначення.
Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.
Таким чином, автор цього звернення вказує на те, що даний проект землеустрою розроблено безпідставно та з порушенням вимог статей 5, 15, 20, 44, 45, 53, 123, 124, 134, 150, 162-164, 181-183, 186-1, 194, 198, 204 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на той час), статті 48 Закону України «Про охорону земель», статей 12, 13, 17 Закону України «Про плануванні і забудову територій» (в редакції, діючій на той час), статей 17, 21 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, яка діяла на той час), статей 7, 37, 38, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», статей 32, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Крім того, в акті перевірки вказаний той факт, що в висновку державної експертизи землевпорядної документації Держкомзему України від 14.12.2010 № 767-10, не містить відмітки про усунення вище викладених зауважень.
Також, рішенням Київської міської ради від 28.12.2010 № 525/5337: затверджено містобудівне обґрунтування щодо будівництва та обслуговування об`єктів інженерної і транспортної інфраструктури на Парковій дорозі у Печерському районі м. Києва; внесено зміни до Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804 та від 19.07.2005 № 806/3381, а саме: територію в межах, визначених містобудівним обґрунтуванням, перевести за функціональним призначенням до території земель транспорту; внесено зміни до «Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», затверджених рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 № 806/3381 (термін дії програми продовжено до 2015 року рішенням Київської міської ради від 27.11.2009 № 714/2783), в частині переведення території, визначеної проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок, до території земель транспорту.
Однак, не зважаючи на спробу виправлення порушень, рішення Київською міською Радою від 28.12.2010 № 525/5337 прийнято з порушення вимог статей 5, 15, 20, 44, 45, 53, 123, 124, 134, 150, 162-164, 181-183, 186-1, 194, 198, 204 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на той час), статті 48 Закону України «Про охорону земель», статей 12, 13, 17 Закону України «Про плануванні і забудову територій» (в редакції, діючій на той час), статей 17, 21 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, яка діяла на той час), статей 7, 37, 38, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», статей 32, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ДБН 360-92**, а саме з перевищенням повноважень, всупереч рішень Генерального плану м. Києва, без проведення земельних торгів (аукціону).
Зокрема, відповідно до статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на той час), систему органів державної реєстрації прав становить спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.
Відповідно до вищевикладеного, право оренди у даної юридичної особи у встановлено законодавством порядку не виникало.
Таким чином, в результаті видачі вищевказаних дозвільних документів та сертифікату, яким засвідчено відповідність закінченого будівництва об`єкта "Реконструкція об`єктів інженерної та транспортної інфраструктури під Конгресно-виставковий центр по Парковій дорозі у Печерському районі м. Києва", створено умови для нецільового використання земельної ділянки площею 2,0722 га.
Крім того, допитані як свідки президент ФК Динамо (Київ) ОСОБА_7 та перший віце-президент ФК Динамо (Київ) ОСОБА_8 повідомили, що дійсно протягом значного періоду часу перебувала у власності ФК Динамо (Київ) земельна ділянка 1,4-1,5 га в районі Паркової дороги (м. Київ) на якому розміщувалось тренувальне поле лучників спортивної бази футбольного клубу Динамо (Київ) до моменту розташування на зазначеній земельній ділянці у 2010 році будівельної техніки та охорони, чим було усунуто від земельної ділянки ФК Динамо (Київ).
Також, ТОВ ФК «ДИНАМО КИЇВ» тривалий час сплачувало податок за користування зазначеної земельної ділянки.
Будучи допитаним, як свідок, головний інспектор будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції у м. Києві ОСОБА_9 повідомив,що під час перевірки 09.09.2016 встановлено, що за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога 16 а, розташовано приміщення ресторану, та інші споруди, які згідно експертного звіту ДП Укрдержбкдекспертиза є 2 пусковим комплексом 1 черга будівництва об`єкту: Реконструкція об`єктів інженерної та транспортної інфраструктури під Конгресно-виставковий центр на вул. Паркова дорога у Печерському районі м. Києва частково експлуатується під заклад громадського харчування CHI by Decadence та майданчик для чиллерів без прийняття об`єкта в експлуатацію, чим порушено ч. 8 ст. 39 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності.
Під час перевірки 06.12.2016 встановлено, що вимоги припису Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09.09.2016 виданого ТОВ Амадеус КО.
За результатом розгляду службової записки, дозвіл на виконання будівельних робіт із реконструкції, анульований.
Таким чином, на вище вказаному об`єкті не завершено реконструкцію та на теперішній час вказаний об`єкт не введений в експлуатацію, що свідчить про порушення містобудівного законодавства при експлуатації вищевказаного об`єкту.
У зв`язку з цим, слідчий та прокурор вказує на те, що усі вищевказані обставини в своїй сукупності вказують на те, що службовими особами ТОВ «Амадеус КО» розпочато користування земельною ділянкою до виникнення права користування земельною ділянкою та без погодження проекту землеустрою.
Також, автор звернення зауважує, що відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 22.05.2017 вищевказані земельні ділянки та нерухоме майно, розташоване на них, визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, а тому просить накласти на них арешт, виходячи з таких міркувать останнього.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно будь якої фізичної чи юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначених в ст. 98 КПК, тобто якщо воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Крім того, вказані речі та предмети мають значення для досудового розслідування як докази вчинення кримінального правопорушення та підлягають подальшому дослідженню в ході слідства з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також встановлення осіб причетних до нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Зазначені вище вилучені речі, використовувались як знаряддя вчинення злочину, зберегли на собі його сліди тобто вони являються доказами у даному кримінальному провадженні, що є підставою для накладення на них арешту відповідно до вимог ст. 170 КПК України.
Також, заявник у своєму клопотанні про арешт вказаного майна просить визначити і порядок його зберігання та обслуговування з огляду на те, що, згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а такими заходами в тому числі є арешт майна.
У цій ситуації, як вказує сам заявник, у прокуратури міста Києва відсутні належні можливості забезпечити схоронність майна та забезпечення збереження його істотних ознак та властивостей, що мають важливе значення для подальшого розслідування з метою проведення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно ж Порядку зберігання речових доказів, стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року за № 1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей.
А, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 р №1104 речові докази крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до Положення про Державне агентство інфраструктурних проектів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання реалізації інфраструктурних проектів № 714 від 22.09.2016, Державне агентство інфраструктурних проектів України (Укрінфрапроект) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту.
У зв`язку з цим, прокуратурою міста Києва на адресу Державного агентства інфраструктурних проектів України, скеровано лист за № 17/1/3-282 вих17 від 15.05.2017 з метою повідомлення (інформування) про можливість взяття речових доказів у провадженні на відповідальне зберігання для забезпечення їх схоронності.
В подальшому, отримано відповідь Державного агентства інфраструктурних проектів України за № 145/05-17 від 17.05.2017 згідно з якою встановлено, що вказане вище агентство, має можливість взяти зазначений об`єкт на відповідальне зберігання, однак у нього відсутні бюджетні кошти на рахунках для управління, утримання об`єктів, що може призвести до тяжких наслідків.
Таким чином орган досудового розслідування приходить до висновку про можливість та доцільність передачі вищевказаних речових доказів на відповідальне зберігання до ДП Фінансування інфраструктурних проектів із наданням цьому ДП права комерційного використання земельних ділянок з можливістю передавання їх в оренду та оперативне управління з метою збереження його родових ознак.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.
Також з огляду на наявність у цьому провадженні передумов регламентованих ч. 2 ст. 172 КПК України дане клопотання розглядалося без повідомлення власника майна.
Тож, слідчий судя дослідивши це клопотання на відповідність КПК України, заслухавши доводи прокурора, приходить до наступного.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Зокрема, питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і арешт майна, регламентовані Главою 10 - заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування та Главою 17 арешт майна КПК України.
Зокрема,відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Сам арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
речовим доказом у рамках даного кримінального провадження з огляду на відповідність останніх критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Слідчий суддя сприймає дані відображені у рішенні слідчого від 22.05.2017 про відповідність майна критеріям ст. 98 КПК України, як ґрунтовні з огляду на норми ст. 110 вказаного Кодексу та, з урахуванням того, що дійсно речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а ці об`єкти таким критеріям відповідають у світлі даних встановлених в процесу розслідування в частині того, що в ході будівництва не було дотримано вимог законодавства у сфері будівництва, охорони культурної спадщини та захисту державних інтересів.
Як наслідок, обставини регламентовані ч. 3 ст. 170 КПК України є реальними, наявними та вказують на те, що, у цьому випадку, арешт на майно слід накласти з метою регламентованою п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Аналізуючи звернення заявника щодо передачі на відповідальне зберігання арештованого майна ДП, слідчий суддя виходить з такого.
Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цієї дії у провадженні.
Як вказує заявник, у прокуратури міста Києва відсутні належні можливості забезпечити схоронність майна та забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей, що мають важливе значення для подальшого розслідування з метою проведення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно ж Порядку зберігання речових доказів, стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року за № 1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей.
А, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 р №1104 речові докази крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до Положення про Державне агентство інфраструктурних проектів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання реалізації інфраструктурних проектів № 714 від 22.09.2016, Державне агентство інфраструктурних проектів України (Укрінфрапроект) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту.
У зв`язку з цим, прокуратурою міста Києва на адресу Державного агентства інфраструктурних проектів України, скеровано лист за № 17/1/3-282 вих17 від 15.05.2017 з метою повідомлення (інформування) про можливість взяття речових доказів у провадженні на відповідальне зберігання для забезпечення їх схоронності.
В подальшому, отримано відповідь Державного агентства інфраструктурних проектів України за № 145/05-17 від 17.05.2017 згідно з якою встановлено, що вказане вище агентство, має можливість взяти зазначений об`єкт на відповідальне зберігання, однак просить надати можливість комерційного використання з метою збереження родових ознак об`єкту в належному стані.
Зокрема, Державне агентства інфраструктурних проектів України вказує, що Укрінфрапроект (до 22.09.2016 стара назва - Національне агентство з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів (Укрєвроінфрапроект) утворено 7.04.2010 було спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з підготовки та реалізації в Україні інфраструктурних проектів для виконання завдань і заходів з підготовки та проведення в Україні чемпіонату ЄВРО 2012 (далі Чемпіонат) та реалізації інших значних інфраструктурних проектів, у тому числі й для міжнародних спортивних подій.
Впродовж 2010-2012 років Укрєвроінфрапроект був визначений державним замовником та відповідальним за виконання низки державних програм, серед яких Державна цільова програма підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 № 357 (далі Програма).
З метою реалізації завдання 7 Програми (Створення сучасних систем для забезпечення надання послуг мм. Києва, Донецька, Львова, Харкова та контролю безпекою дорогах, ведуть до стадіонів), за рахунок небюджетних джерел фінансування, здійснювалось будівництво об`єктів інженерної і транспортної інфраструктури в районі Паркової дороги в м. Києві, зокрема вертолітний майданчик на два вертольоти, вбудований підземний паркінг на 160 машино-місць та естакадний з`їзд.
Постановою Кабінету Міністрів від 22.09.2016 № 714 «Деякі питання реалізації інфраструктурних проектів», яка набрала чинності 26.10.2016 (далі Постанова № 714), Укрінфрапроект є центральним органом виконавчої влади та визначено замовником Державної цільової програми розвитку аеропортів на період до 2023 року та уповноважено реалізовувати державну політику у сфері розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту.
Згідно своїх повноважень, визначених Положенням, затвердженого Постановою № 714, Укрінфрапроект, як центральний орган виконавчої влдаи, не наділений повноваженнями приймати на відповідальне зберігання речові докази, зокрема з метою обслуговування і підтримання у належному стані об"єкту - інженерної і транспортної інфраструктури в районі Паркової дороги у м. Києві.
Основною метою діяльності ДП «ФІНІНПРО» є забезпечення утримання, управління експлуатації аеродромів та аеродромних об`єктів, взаємодія з органами державної влади, отримання прибутку (доходу) від здійснення господарської діяльності, тощо.
Тож, з огляду на надані Державним агентством інфраструктурних проектів України слідству дані, слідчий суддя приходить до висновку, що останнє має можливість при наданні йому права комерційного використання забезпечити збереження істотних ознак та властивостей арештованого майна, а тому вважає наявними передумови для задоволення клопотання в цій частині адже, буде забезпечено збереження істотних ознак та властивостей останнього, що прямо кореспондується з положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 р № 1104 та нормами ст. 131 КПК України щодо дієвості застосованого заходу забезпечення кримінального провадження.
Визначаючи вид заборони, яку слід застосувати при арешті вказаного майна слідчий суддя вважає за необхідне, у цьому випадку, враховуючи доводи наведені заявником заборони використання майна та розпорядження ним, з огляду на те, що саме заборона використання та розпорядження майном застосовуються у разі, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати та/або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженні.
Підсумовуючи наведене, слідчий суддя враховує, що згідно норм ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
У цьому ж випадку, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки наявна дійсна мета визначена п. 1 ч. 2 цієї статті Кодексу.
Клопотання органу досудового розслідування відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів, передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи.
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Тож, слідчий суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думку сторони обвинувачення про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України.
За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права із визначенням у порядку ст.ст. 100, 534 КПК України порядку зберігання речового доказу шляхом передачі для організації охорони, відповідального зберігання, проведення поточних ремонтів, обслуговування, підтримання їх у належному стані та оперативного управління Держаному підприємству Фінансування інфраструктурних проектів з правом комерційного використання останнього.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 100, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити частково.
В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.
В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти настаршого слідчого третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста КиєваОСОБА_4 та прокурора у провадженні прокурора третього відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста КиєваОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1