Справа № 755/5983/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000215 від 24.11.2015 року, що надійшли до Дніпровського районного суду м. Києва з Київської місцевої прокуратури № 4, з обвинувальним актом відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч.2 ст.121 КК України,
в с т а н о в и в :
У провадження суду обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надійшов 05.04.2016 року.

Ухвалою суду від 05.04.2016 року у провадженні було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Прокурор вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає, просить призначити справу до судового розгляду та продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою.

Захисники обвинуваченого заперечували проти призначення провадження до судового розгляду, зазначивши, що вважають за необхідне повернути обвинувальний акт із долученими матеріалами прокурору, у зв`язку з його не відповідністю положенням ст. 291 КПК України. Та в свою чергу клопотали про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Обвинувачений клопотання та позицію захисників про повернення обвинувального акту із долученими матеріалами прокурору, у зв`язку з його не відповідністю положенням ст. 291 КПК України, підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить перелік відомостей, які повинен містити останній та перелік документів, що у обов`язковому порядку повинні бути до нього приєднанні слідчим і прокурором.

Зокрема, до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування(ч. 4 ст. 291 КПК України).
Однак, як убачається безпосередньо з обвинувального акту складеного 01.04.2016 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м.Києві ОСОБА_8 та затвердженого 02.04.2016 року прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , він усім імперативним вимогам регламентованим ст. 291 КПК України не відповідає.
Аналізуючи доводи сторони захисту про невідповідність обвинувального акту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо формулювання обвинувачення, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п.52).

Статтею 91 КПК України регламентовано, щоу кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Однак, у даному випадку, обвинувальний акт містить низку сумнівів, припущень та неузгодженостей при викладені цих самих ключових деталей вчинення злочинів.

Так, в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення відносно обвинуваченого, за ч. 3 ст. 27 КК України вказано, що ОСОБА_7 . Вчинено закінчений замах на організацію заподіяння умисного тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб.

Однак, у обвинувальному акті не відображено, яку саме роль у вчиненні кримінального правопорушення організатора, підбурювача, пособника, співвиконавця, мала невстановлена особа на ім`я ОСОБА_9 , які дії він виконував відносно до своєї ролі.

Також в обвинувальному акті не зазначено, чи виділено в окреме провадження кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 та чи проводяться розшукові дії на встановлення його особи та місцезнаходження.

Аналогічно в обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин щодо участі та ролі агента ОСОБА_10 у вчиненні даного злочину.
Також, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не містить конкретного викладу фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленим.

Так, обвинувальний акт у формулюванні обвинувачення вказується про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з кінця жовтня по початок грудня 2015 року, ОСОБА_7 вчинив умисні дії, спрямовані на організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 . Далі йде виклад встановлених у ході досудового розслідування обставин за період з 20.10.2015 року по середину 2015 року.

Однак, таке твердження у обвинувальному акті не узгоджується з реєстром матеріалів досудового розслідування та вимогам ч.2-3 ст.7 Закону України «Про оперативно-рошукову діяльність». Зокрема, згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування рапорт начальника 3 управління ГУБКОЗ СБ України про виявлення ознак кримінального правопорушення був зареєстрований 24.11.2015 року.
Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про оперативно-рошукову діяльність» у разі виявлення ознак злочину оперативний підрозділ, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, зобов`язаний невідкладно направити зібрані матеріали, в яких зафіксовані фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідність за які передбачені КК України, до відповідного органу досудового розслідування для початку та здійснення досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.
Тобто обставини, про які зазначені в обвинувальному акті, за період 04-05.12.2015 не встановлювались у ході досудового слідства, а оперативно-розшукові заходи проведені всупереч приписам ст..7 Закону України «Про оперативно-рошукову діяльність», ст..ст.41, 99, 246 КПК України без внесення відомостей в ЄРДР, без рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, доручення слідчого.
Крім того, обвинувальний акт не містить конкретного обвинувачення в частині зазначення дати та часу, коли обвинувачений нібито вчинив злочин пропонування ОСОБА_12 та невстановленій особі ОСОБА_9 здійснити вбивство. Не конкретизовані дати зустрічей обвинуваченого з ОСОБА_10 та невстановленою особою ОСОБА_9 .
За таких умов, враховуючи низку вищезазначених суперечностей в частині даних, які сторона обвинувачення найменувала, як начебто сформульоване обвинувачення, на думку суду, цей обвинувальний акт, у даному конкретному випадку, не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в світлі позиціє ЄСПЛ з цього питання, зокрема у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, оскільки містить в собі суперечливі дані про так звані деталі вчинення злочину та прямо порушує п. 3 ст. 6 Конвенції, що є неприпустимим.

Оцінюючи доводи сторони обвинувачення про відповідність обвинувального акту вимогам КПК України, суд вважає останні такими, що ґрунтується на припущеннях та сумнівах, враховуючи зокрема дані, які викладені, як начебто «формулювання обвинувачення» та повідомлення про підозру і висунення обвинувачення, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Щодо решти підстав, які були вказані стороною захисту, як обставини які обумовлюють повернення обвинувального акту прокурору, то вони переліку регламентованого ст. 291 КПК України не віднесені та є такими, що підлягають оцінці судом у нарадчій кімнаті при постановлені кінцевого судового рішення у справі, та можуть слугувати підставою для виправдання обвинуваченого, у разі їх підтвердження в ході.

Крім того, статтею 293 КПК України імперативно встановлено, що одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику.

Як убачається з матеріалів провадження та встановлено підготовчому судовому засіданні з пояснень сторін провадження, захисниками ОСОБА_7 на момент передачі обвинувального акту до суду, являється захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у рамках даного провадження.

Однак, матеріали кримінального провадження не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що у відповідності до положень ст. 293 КПК України їм вручено матеріали регламентовані даною правовою нормою.

За таких умов, вищевикладене свідчить про порушення вимог КПК України та безпосередньо статті 291 цього Кодексу, у рамках даного кримінального провадження, а тому з цих підстав обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону для виконання вимог закону.

З приводу клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , у порядку передбаченому ст. 201 КПК України, з тримання під вартою на менш суровий запобіжний захід, суд проаналізувавши матеріали провадження та доводи учасників процесу, приходить до наступного.

Клопотання обґрунтоване тим, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не спричинив загибель людини, не завдав будь-якої шкоди для здоров`я особи, який на думку органів досудового розслідування є потерпілий ОСОБА_11 . Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, працює офіційно, характеризується позитивно.

Однак, обставини, які наведені у клопотанні про зміну запобіжного заходу та обставини, наведені у судовому засіданні, не є новими обставинами.

За таких обставин, оскільки дані, що характеризують особу підозрюваного були предметом дослідження під час обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, у суді першої та апеляційної інстанції, не містить нових обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом, вважаю за необхідне, залишити його без розгляду та продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, у межах шістдесяти діб, виходячи з наступного.

Органами досудового розслідування обвинувачена ОСОБА_7 обвинувачується, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.3 ст.27, ч.2 ст.121 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується. Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_7 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ухвалою суду від 10.02.2016 року ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Керуючись ст.ст. 109, 110, 291, 314, ч. 2 ст. 376, КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та долученими матеріалами у кримінальному провадженні № 0000215 від 24.11.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч.2 ст.121 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на 45 (сорок п`ять) днів,тобто по 22 травня 2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: