УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/1686/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.345 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №288/1686/13-к за апеляційними скаргами прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та
ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин вчинення правопорушення, вважає, що вирок Попільнянського районного суду підлягає скасуванню у зв`язку із м`якістю призначеного покарання. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст.75 КК України. Звертає увагу на те, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду ОСОБА_7 та ОСОБА_10 свою вину у вчиненому не визнали, що свідчить про відсутність будь-якого каяття у вчиненому. Наголошує, що судом належно не враховано ставлення обвинувачених до вчинених ними правопорушень, зухвалість під час вчинення злочину та відсутність будь - якого розкаяння під час досудового розслідування та судового розгляду. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити покарання у виді 4 років обмеження волі. Цим же вироком визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції відносно своїх підзахисних скасувати, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.345 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в їх діях складу даного кримінального правопорушення. При цьому, вважає, що судом першої інстанції при розгляді провадження допущено однобічність, упередженість та неповноту дослідження обставин справи, котрі роблять постановлене судом рішення неправосудним. Вважає, що оскільки жодне з клопотань сторони захисту, заявлене з метою встановлення істини та забезпечення повноти, об`єктивності і неупередженості під час судового розгляду не було задоволено судом, рахує, що сторона захисту була позбавлена права змагальності та можливості належним чином реалізувати свої процесуальні права в суді.
Згідно вироку Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України і призначено у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України і призначено покарання у виді 2 років б місяців обмеження волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 та ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, якщо вони протягом іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки: -не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції; -повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Заявлений по справі цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 5000 грн. причиненої моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 7000 грн. причиненої моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 3000 грн. спричиненої моральної шкоди.
В решті позовних вимог та вимог потерпілого ОСОБА_12 про стягнення процесуальних витрат відмовлено.
Стягнуто пропорційно в рівних частинах з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 процесуальні витрати за проведення судово - балістичної експертизи в розмірі 195 грн. 60 коп.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Продовжуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з метою нанесення працівникам рибоохорони тілесних ушкоджень, припливши до берега, підійшов до потерпілого ОСОБА_12 разом із своїм батьком, ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою, і діючи умисно, наніс останньому удари по різним частинам тіла за допомогою весла. Внаслідок чого, у ОСОБА_13 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на обличчі, садна за шиї, забійної рани на правій кисті, внутрішньо - м`язової гематоми на лівому плечі та гемартрозу лівого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2684 від 10.09.2013 р. відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спричинили легкі тілесні ушкодження начальнику відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Житомирській області ОСОБА_12 , який відповідно до ст.2 Закону України від 23.12.1993 р. №3781-ХІІ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу. Також, ОСОБА_10 спричинив легкі тілесні ушкодження головному державному інспектору відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Житомирській області ОСОБА_8 , який відповідно до ст.2 Закону України від 23.12.1993 р. № 3781- ХІІ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.
В результаті цього у ОСОБА_12 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на обличчі, садна на шиї, забійної рани на правій кисті, внутрішньо - м`язової гематоми на лівому плечі та гемартрозу лівого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2684 від 10.09.2013 р. відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спричинили легкі тілесні ушкодження начальнику відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Житомирській області ОСОБА_12 , який відповідно до ст.2 Закону України від року № 3781-ХІІ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора в підтримку своїх апеляційних вимог та його заперечення проти апеляційної скарги захисника, пояснення потерпілих, які підтримали апеляцію прокурора і заперечили щодо апеляції захисника, пояснення обвинувачених та їх захисника, які апеляційні вимоги скарги останнього змінили та просили вирок скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції та заперечили щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно змісту ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В ході судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вказаних вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення заперечив, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину визнав частково, з цього приводу дали відповідні показання. Однак, суд доводи обвинувачених у вироку не проаналізував та мотивовано не спростував.
Натомість, як доказ вини обвинувачених, суд першої інстанції в основу вироку поклав показання потерпілого ОСОБА_12 , які він давав у ході судового розгляду провадження та протокол проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_12 від 22.08.2013 року. Проте, як встановлено апеляційним судом, показання потерпілого ОСОБА_12 дані в ході судового розгляду в суді першої інстанції в порівнянні з його показаннями на стадії досудового розгляду істотно різняться в частині обставин, що стосуються заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченими.
Так, потерпілий ОСОБА_12 на кожній стадії кримінального процесу давав різні показання щодо механізму спричинення йому обвинуваченими тілесних ушкоджень - шляхом нанесення численних ударів руками, ногами та іншими предметами веслом, саперною лопаткою, палицею.
Під час апеляційного розгляду провадження потерпілий ОСОБА_12 заявив, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому лише один удар рукою в область передньої частини тулуба та від дій ОСОБА_7 йому не було заподіяно будь-яких тілесних ушкоджень.
Висновки органу обвинувачення та суду першої інстанції з приводу обставин заподіяння потерпілому ОСОБА_12 легких з короткочасним розладом здоров`я тілесних ушкоджень є суперечливими, неповними, без належного встановлення індивідуального розмежування конкретних дій кожного обвинуваченого та їх вини в спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень.
З метою перевірки показань обвинувачених, потерпілого ОСОБА_12 та встановлення дійсних фактичних обставин провадження суду першої інстанції необхідно було задовольнити клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_9 про призначення судово-медичної експертизи з питань механізму та локалізації тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому ОСОБА_12 .
Проте, суд першої інстанції, в порушення принципу змагальності, гарантованого ст.22 КПК України, необґрунтовано відмовив захиснику в задоволенні цього клопотання, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Мотивувальна частина вироку містить формальний виклад доказів, які як вважає суд першої інстанції, підтверджують вину обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину. Проте, у вироку відсутній належний аналіз цих доказів з підстав їх допустимості та достовірності, що на переконання апеляційного суду викликає сумніви у відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, суд першої інстанції у вироку хоч і навів показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які частково підтвердили показання обвинувачених, однак ці показання не проаналізував, відповідної їм оцінки як доказу у вироку не дав.
Апеляційний суд також звертає увагу на недостатньо мотивовані висновки суду першої інстанції щодо допустимості як доказу в провадженні протоколу додаткового огляду місця події від 26.07.2013 р. з врахуванням показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були понятими під час зазначеного огляду місця події.
Задля усунення вище наведених протиріч та встановлення дійсних фактичних обставин провадження необхідно провести повторне повне дослідження всіх доказів, про що ніхто з учасників кримінального провадження з таким клопотанням до апеляційного суду не звернувся.
З врахуванням того, що судом першої інстанції при розгляді провадження були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме змагальність сторін, а також допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, беручи до уваги, що такі порушення неможливо усунути в апеляційному порядку, вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.7, ч.6 ст.9, 407, 410, 411, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з направленням провадження на новий судовий розгляд.
У зв`язку із скасуванням вироку з підстав порушення процесуального закону та призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , задовольнити частково, вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Судді :