Ухвала
іменем україни
30 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Колки Маневицького району Волинської області, що мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2016 року, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК із застосування ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки 6 місяців.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_12 в особі законного представника ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 76 346 грн та витрат на правову допомогу - 5 000 грн, кожному.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 в особі законного представника ОСОБА_5 у рахунок відшкодування шкоди завданої смертю ОСОБА_14 168 490 грн, стягуючи суму щомісячними платежами в розмірі 2 030 грн, а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 76 346 грн, всього шкоди 244 836 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 76 346 грн.
Постановлено стягнути з ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_12 . ОСОБА_13 в особі законного представника ОСОБА_5 по 42 692 грн шкоди, завданої смертю потерпілого.
Постановлено стягнути з ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в особі законного представника ОСОБА_5 по 3 654 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки поза увагою суду залишилися доводи представника потерпілих щодо безпідставного незастосування в якості обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та незаконне урахування при призначенні покарання на підставі ст. 69 КК позитивних характеристик засудженого та часткове відшкодування шкоди. Заперечує щирість каяття засудженого та активне сприяння розкриттю злочину.
На касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_7 надійшло заперечення від захисника ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_8 , в якому він стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду ? без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 08 листопада 2014 року о 02.00 год, керуючи автомобілем марки «Фіат Добло» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху по автодорозі «Соломоново - В.Добронь - Яноші» на ділянці 12 км + 238 м між селами Демічі та Червоне Ужгородського району Закарпатської області, порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, втратив керування автомобілем, який виїхав за межі проїзної частини і потрапив у меліораційний канал з водою, внаслідок чого загинули пасажири автомобіля ОСОБА_16 та ОСОБА_14 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілих ОСОБА_11 на підтримку касаційної скарги, думку прокурора та захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину та кваліфікацію діяння за ч. 3 ст. 286 КК представник потерпілих - адвокат ОСОБА_7 у касаційній скарзі не оспорює.
Що ж стосується доводів скарги про незаконність ухвали апеляційного суду у зв`язку з мякістю призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 , ці вимоги закону виконав у повній мірі, з чим обґрунтовано погодився апеляційний суд.
Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання були враховані характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, має позитивні характеристики, щиро розкаявся, публічно вибачився перед потерпілими, одна з яких ОСОБА_17 , не має до засудженого жодних претензій, сприяв розкриттю злочину, добровільно частково відшкодував шкоду, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. При цьому, суд урахував наслідки, що настали та поведінку засудженого, який не дивлячись на отримані через ДТП тілесні ушкодження, намагався врятувати потерпілих.
З огляду на викладене, а також з урахуванням принципу індивідуалізації призначення покарання, з наведенням переконливих підстав такого рішення, апеляційний суд погодився із видом та розміром покарання, призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції із застосуванням ст. 69 КК, зазначивши при цьому, що усі наведені обставини у їх сукупності утворюють законні підстави для призначення покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286 КК, завдяки чому буде досягнута мета покарання.
Таке рішення, на думку колегії суддів, належним чином умотивоване, є справедливим, а покарання - необхідним і достатнім.
Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості і неправильного застосування ст. 69 КК, як про це йдеться у касаційній скарзі представника потерпілих, колегія суддів не вбачає.
Голослівним є твердження касаційної скарги про неналежну перевірку доводів апеляції потерпілої сторони, з приводу наявності обтяжуючої покарання обставини перебування ОСОБА_8 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в ухвалі прямо зазначено про результати перевірки цих доводів апеляційним судом та підстави відмови у повторному дослідженні доказів кримінального провадження.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону при призначенні покарання засудженому, використав надані йому процесуальні можливості для перевірки судового рішення першої інстанції, його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК і не містить підстав, передбачених ст. 438 КПК, для її зміни чи скасування.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3