В И Р О К
іменем України
"29" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні №0013595 від 28 вересня 2016 року по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Алчевськ Луганської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання в м. Києві, раніше судимий:
- 12.08.2002 Алчевським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити з випробувальним строком 1 рік;
- 22.10.2004 Алчевським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 30.09.2005 звільнився з Краснолуцької ВК (№19) на підставі п. «Б» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 31.05.2005;
- 20.04.2006 Алчевським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік;
- 14.08.2007 Алчевським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі за вироком Алчевського міського суду Луганської області від 20.04.2006 та призначено остаточне покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 28.04.2011 Алчевським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? майна.

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 -

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 28 вересня 2016 року приблизно о 14 год. 40 хв., перебуваючи на тротуарі біля лісопаркової зони неподалік будинку № 26 по вулиці Жмаченка в м. Києві, побачив раніше незнайому дівчину, а саме потерпілу ОСОБА_5 , яка йшла попереду нього. Одночасно, ОСОБА_3 помітив у руці потерпілої мобільний телефон марки «Prestigio» та у нього виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, обравши об`єктом свого злочинного посягання зазначений мобільний телефон.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи, що його дії будуть помічені іншими, підбіг до потерпілої ОСОБА_5 та порівнявшись із нею, відкрито, шляхом ривка, викрав з руки потерпілої ОСОБА_5 належний їй мобільний телефон марки «Prestigio», вартістю 2000 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «лайфселл», на рахунку якої було 14 гривень, заволодівши таким чином її майном.

Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном ОСОБА_5 на власний розсуд, але в подальшому, був затриманий.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 2014 гривень 00 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння злочину, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся в скоєному.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненому злочині, ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті ОСОБА_3 роз`яснено.

Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабеж), вчинений повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 є щире каяття, наявність тяжкого захворювання.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, задовільну характеристику за місцем реєстрації, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше судимий, одружений); відсутність претензій матеріального характеру у потерпілої; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 186КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень)

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 28.09.2016 року по 06.10.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, згідно даних обвинувального акту, відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 28.09.2016 року по 06.10.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання.

Речові докази мобільний телефон, що переданий ОСОБА_5 - залишити у розпорядженні власника.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
С у д д я :