Номер провадження: 11-кп/785/519/17
Номер справи місцевого суду: 523/8569/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 , його представника ОСОБА_9 ,

- розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 31.01.2017 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
- обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

встановив:
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволений частково та стягнуто з ОСОБА_10 на його користь: 2449 грн. 41 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої здоров`ю; 25999 грн. 94 коп. на відшкодування матеріальної шкоди при пошкодженні транспортного засобу потерпілого; 1741 грн. 44 коп. за проведення автотоварознавчого дослідження; 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 2525 грн. 40 коп.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочину за наступних обставин.
06.01.2016 року, близько 01 год. 30 хв. він, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в лівій смузі вул. Миколаївська дорога в м. Одесі по освітленому, засніженому асфальтованому покриттю, зі сторони вул. Лузанівської в напрямку вул. Червоної.
За відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, порушивши приписи п.п. «б» п. 2.3, п.п. 12.1, 13.1,13.3. Правил дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість руху та дистанцію, не врахував стану свого транспортного засобу, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості руху, внаслідок чого, на заокругленні дороги, виїхав на зустрічну частину дороги, де допустив зіткнення правою боковою частиною кузову свого автомобілю із передньою правою частиною автомобіля «ВАЗ-21061», р/н « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку, у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 45-50 км/год.
В результаті ДТП водію автомобіля ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синця та садна передньої поверхні грудної клітини, закритих переломів грудини, 2 та 5-го ребер справа, забою середньої частки правої легені, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я більше трьох тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм, відповідно до п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи, зазначив, що вважає вирок суду в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілого безпідставним та необґрунтованим, навівши наступні мотиви:

- суд першої інстанції не дотримався приписів ч. 1 ст. 129, ч. 5 ст. 128 КПК України, адже, задовольнивши позов потерпілого частково, не навів у вироку жодних підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди, не навів розрахунків сум, що підлягають стягненню, не послався на матеріальний закон, на підставі якого був вирішений цивільний позов;

- суд першої інстанції не врахував, що заявою від 07.11.2016 року потерпілим був змінений предмет позову, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 31 ЦПК України;

- суд першої інстанції не врахував також, що цивільна відповідальність ОСОБА_10 , як власника транспортного засобу, була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (поліс №4849464), тому відповідальність за спричинену шкоду він повинен був нести лише у розмірі, що перевищує розмір, відшкодований страховиком, але суд стягнув завдані збитки виключно з його підзахисного;

- стягнувши на користь потерпілого витрати на лікування, які він доводив чеками та квитанціями, суд не перевірив зазначені докази та не з`ясував, чи призначались ці ліки для лікування потерпілого, чи пов`язано їх придбання із спричиненою шкодою здоров`ю, зокрема, внески до Благодійної організації «Ваше життя»;

- суд першої інстанції неправильно стягнув матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобілю потерпілого, оскільки не врахував, що, з огляду на те, що потерпілий забажав залишити собі належний йому автомобіль ВАЗ 2106, то за наявності підстав для задоволення цивільного позову, він мав би бути задоволений не на 25999 грн., а з урахуванням залишкової вартості автомобілю (3859,94 грн.) на 22140 грн.;

- задовольняючи частково позов у частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що потерпілий ані у цивільному позові, ані у судовому засіданні не зазначив, у чому саме полягає спричинена йому моральна шкода та чим вона підтверджується.

Ґрунтуючись на цьому, захисник просить змінити вирок суду першої інстанції, відмовивши потерпілому у задоволенні цивільного позову.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що вирок суду в частині задоволення його позовних вимог, є законним і обґрунтованим і наводить доводи, які, на його думку підтверджують підстави для стягнення моральної шкоди.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги стосовно того, що відшкодування завданої матеріальної шкоди має бути покладено на страхову компанію, потерпілий зазначає, що автомобіль, яким керував обвинувачений, застрахований на іншу особу ОСОБА_11 .

Він не змінював предмет позову, як це зазначається у апеляційній скарзі, а на підставі ст. 31 ЦПК України, збільшив розмір позовних вимог після проведення експертного авто-товарознавчого дослідження. Усі витрати на лікування зроблені на підставі призначень лікарів і викликані виключно отриманими під час ДТП травмами.

Посилаючись на наведені доводи, потерпілий просить залишити вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю дослідженими судом першої інстанції доказами, аналіз яким наданий у мотивувальній частині вироку (а.с. 166-167) і ніким не заперечується, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, 30.06.2016 року, до початку судового розгляду, потерпілим ОСОБА_8 був заявлений до обвинуваченого ОСОБА_10 цивільний позов про стягнення 2510,99 грн. на відшкодування шкоди завданої здоров`ю та 60000 грн. моральної шкоди.

08.11.2016 року потерпілим було надано суду доповнення до позовної заяви про стягнення: 2449,11 грн. на відшкодування шкоди завданої здоров`ю; 25999,94 грн. на відшкодування матеріальної шкоди при пошкодженні транспортного засобу;1741,44 грн. за проведення авто-товарознавчого дослідженнята 60000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано послався на положення ч. 2 ст. 1187 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особі, відшкодовується виною особою.
За таких обставин, доводи захисника у апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не дотримався приписів ч. 1 ст. 129, ч. 5 ст. 128 КПК України, не послався на матеріальний закон, на підставі якого був вирішений цивільний позов, не врахував, що заявою від 07.11.2016 року потерпілим був змінений предмет позову, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 31 ЦПК України, є безпідставними, адже вирок суду першої інстанції містить посилання на відповідні норми цивільного кодексу, а потерпілий не змінював предмет позову, а лише доповнив позовну заяву додатковою вимогою про відшкодування матеріальної шкоди.

Безпідставним також є довід апеляційної скарги стосовно того, що цивільний позов повинен бути пред`явленим до страхової компанії, адже, згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 року по справі № 6-192цс16, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність цивільного позову, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на підтвердження позовних вимог потерпілий надав відповідні документи, зокрема, чеки та квитанції на придбання ліків та інші, пов`язані з цим витрати, висновок авто-товарознавчої експертизи №670/16 від 07.11.2016 року про розмір матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженням автомобілю «ВАЗ-21061» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Доводи захисника про безпідставність стягнення з обвинуваченого моральної шкоди суд апеляційної інстанції визнає безпідставними, оскільки під час судового розгляду судом першої інстанції правильно встановлена наявність спричиненої шкоди здоров`ю потерпілого, що потягнуло за собою тривале лікування.

Спричинення матеріальної шкоди пошкодженням автомобілю, також свідчить про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, адже потерпілий позбавлений можливості користуватись транспортним засобом у інтересах своєї сім`ї, що зумовило інші незручності побутового характеру.

Довід апеляційної скарги стосовно безпідставності включення до матеріальної шкоди внесків потерпілого до Благодійної організації «Ваше життя» у розмірі 330 грн., колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки зазначені внески є добровільними і не стосуються витрат на лікування, тому зазначена сума підлягає виключенню, а стягненню, в цій частині, підлягає 2119 грн. 41 коп.

Суд апеляційної інстанції також вважає обґрунтованим довід апеляційної скарги захисника в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобілю.

Оскільки потерпілий забажав залишити собі належний йому автомобіль «ВАЗ-2106», то залишкова вартість автомобілю (3859,94 грн.) не підлягає стягненню з обвинуваченого, тому цивільний позов, у цій частині, має бути задоволений на суму 22140 грн.;

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Пунктом другим ч.1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Отже, з мотивів, наведених вище, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції, в частині задоволення цивільного позову, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 128, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
ВирокСуворовського районного суду м. Одеси від 31.01.2017 року стосовно ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову, - змінити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 : 2119 (дві тисячі сто дев`ятнадцять) грн. 41 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої здоров`ю потерпілого; 22140 (двадцять дві тисячі сто сорок) грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу потерпілого.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.
Судді Апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4