АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/328/17 Справа № 196/695/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 27 лютого 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, одруженого, працюючого охоронцем в ДОТ "Дорожник", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України,

За участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, та встановлено 3 роки іспитового строку, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчій інспекції.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України та ч. 2 ст. 15 Закону України "Про судову експертизу" віднесено на рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно вироку суду, 27.02.2016 року близько 04 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ 2101", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , рухався по вул. Комсомольській в с. Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області в напрямку с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, перевозячи в якості пасажирів в салоні автомобіля ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У ході руху навпроти електроопори № 6 по вул. Комсомольській в с. Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області, водій автомобіля "ВАЗ 2101" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, та її змінам, не обрав безпечної швидкості руху, втратив контроль над рухом керованого ним автомобіля, внаслідок чого виїхав за межі проїжджої частини автодороги, де допустив наїзд на бордюрний камінь, в результаті чого відбулося перекидання автомобіля "ВАЗ 2101".

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 1.3 "Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими"; п. 2.9 (а) "Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин"; п.12.1 "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним".

Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців в обох пара орбітальних областях, саден на обличчі; закритої тяжкої хребтово-спинномозкової травми з компресійним переломо-вивихом 7-8-го грудних хребців, забій спинного мозку 3-го ступеню, з стенозом хребтового каналу на вказаному рівні та порушенням функції тазових органів по центральному типу; перелому бічної маси 1-го шийного хребця праворуч та перелому правого поперекового відростку 1-го поперекового хребця; закритої травми грудної клітини з переломами 4-9-го ребер праворуч та ліворуч, з явищами двостороннього гемо пневмотораксу; закритої травми черева з розривом селезінки та явищами внутрішньочеревної кровотечі.

Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобілю, за умови дорожньо-транспортної пригоди.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1,2, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 527,76 гривень.

В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що в порушення вимог ч. 1 ст. 75 КК України суд звільнив обвинуваченого як від основного так й від додаткового покарання.

Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст. 76 КК України суд першої інстанції поклав на обвинуваченого обов`язки, які не передбачені чинним законодавством України про кримінальну відповідальність.

Також, вважає, що витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Вислухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати вирок суду в частині призначення покарання та постановити новий вирок, думку обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора не задовольняти та зміни вирок, не застосовувати додаткове покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, судом першої інстанції встановлено в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

В зв`язку із викладеним фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України апеляційним судом не перевіряються оскільки, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, а на підставі ст. 75 КК України звільнено останнього від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 3 роки, а також з покладенням на останнього обов`язків відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосував положення ст. 75 КК України не тільки до основного виду покарання, а й до додаткового виду покарання, яке підлягає реальному самостійному виконанню, звільнивши таким чином ОСОБА_7 від відбування обох цих покарань, що є порушенням закону при кримінальну відповідальність.

Крім того, суд, застосовуючи вимоги ст. 76 КК України припустився помилки та не врахував зміни до ст. 76 КК України, які діють з 08 жовтня 2016 року, а тому у вироку слід замінити «кримінально виконавчу інспекцію» на «уповноважений орган з питань пробації» та зобов`язати ОСОБА_7 відповідно до п.п. 1.2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України: повідомляти про зміну місця проживання, роботи уповноважений орган з питань пробації, періодично з`являться для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Доводи прокурора про необхідність стягнення витрат на проведення експертизи з обвинуваченого на користь держави колегія суддів вважає слушними виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта ОСОБА_12 від 21 червня 2016 року було призначено судову авто- технічну експертизу в даному кримінальному провадженні (а.с. 84-85).

23 червня 2016 року експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру було надано висновок №5/10.1-559 (а.с. 88-89).

Згідно довідки витрати на проведення експертизи склали 527,76 гривень (а.с. 87).

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що наведені вище обставини є підставою для стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судових витрат за проведення судової авто-технічної експертизи вартістю 527,76 гривень, як документально підтверджених витрат на залучення експерта.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, та вирішення питання розподілу судових витрат, на підставі ст.ст.413 - 414 КПК України, з ухваленням нового вироку, згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України, скасувати в частині призначення покарання та стягнення витрат на залучення експерта.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 5( п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3(три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 ( три) роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 527,76 гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
На вирок апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4