АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора - ОСОБА_4
засуджених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачених - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

захисників - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року

ВСТАНОВИЛА:

Органами досудового слідства ОСОБА_26 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_27 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України за обставин, викладених у обвинувальному висновку та постанові суду (т. 54 а.с.3-32).
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року із кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.289; ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.1 ст.290 КК України; ОСОБА_27 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст255; ч.3 ст.289, ч.4 ст.28, ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.2 ст.358 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.1 ст. 290 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч3 ст.289 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч3 ст.289 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч3 ст.289 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_26 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, виділено кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та повернуто прокурору міста Києва для організації проведення додаткового розслідування.
Своє рішення суд мотивував неконкретністю пред`явленого їм обвинувачення, наслідком якого є неможливість ефективно від нього захищатися, що є грубим порушенням права на захист, яке не може бути усунуто в судовому засіданні. Враховуючи те, що таке порушення у відповідності до ст. 370 КПК України (в редакції 1960 року) є істотним та є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд позбавлений можливості вирішити справу по суті.
В апеляції на постанову суду прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить її скасувати, а кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 за ч.3 ст.289 КК України, направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду. Вважає постанову незаконною, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Вказує на те, що судом не взято до уваги, що у справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 ознак складу злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому вказівка суду щодо не вжиття заходів для встановлення знарядь та засобів є безпідставною. Зазначає, що суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності, мав можливість всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення.
Щодо неповноти досудового слідства, на яке послався суд, а саме неявки в судове засідання потерпілих, представників потерпілих та свідків, то їх на стадії досудового слідства неодноразово допитано, проведено очні ставки та впізнання, які суд повинен врахувати.
Посилається на те, що слідчим пред`явлено обвинувачення у відповідності до вимог ст.ст. 132, 142 КПК України (1960р.), а обвинувальний висновок збігається з обвинуваченням викладеним в постановах про притягнення осіб як обвинувачених, пред`явлене обвинувачення є логічним та конкретним, містить усі обставини справи, наскільки вони були відомі слідчому.
Поза увагою суду залишилося те, що кримінальні справи відносно ОСОБА_14 по епізодам, у яких потерпілими є ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ВТБ «Лізинг Україна», порушено прокурором міста Києва 01 листопада 2011 року.
Стосовно посилання суду на відсутність можливості об`єктивно розв`язати кожен із заявлених цивільних позовів, через неконкретність пред`явленого обвинувачення та відсутність у обвинувальному висновку посилання на дії кожного із підсудних у конкретно взятому епізоді, прокурор вказує на те, що відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Зазначає, що на досудовому слідстві встановлено, що постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_14 винесені некомпетентними особами, а тому вказані постанови скасовані, проведені службові розслідування, винні особи притягнуті до дисциплінарної відповідальності. З приводу заяв підсудних щодо застосування до них недозволених методів дізнання та досудового слідства, то вказані доводи теж перевірялися ще при проведенні досудового слідства та не підтвердилися. Також під час судового розгляду на підставі постанови суду від 19 грудня 2014 року прокуратурою м. Києва організовувалася перевірка фактів застосування недозволених методів дізнання та досудового слідства до підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 , проведена відповідна службова перевірка, згідно висновку якої від 10 березня 2015 року вказані факти не підтвердилися.
Окрім того, звертає увагу на те, що приймаючи рішення про виділення кримінальної справи, судом не вказано, які саме матеріали підлягають виділенню, та по яким епізодам, що позбавляє прокурора можливості належним чином виконати постанову суду.
В запереченні на апеляцію прокурора на постанову суду, захисник ОСОБА_37 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , просить визнати її незаконною, а справу повернути Дарницькому районному суду м. Києва для виконання вимог ст. 88-1 КПК України (1960р.) вказує на те, що судом першої інстанції порушено право засудженого на справедливий суд, навмисно унеможливлено розгляд зауважень на протокол судового засідання, поданих стороною захисту, погіршивши становище ОСОБА_12 .
Захисник ОСОБА_22 в інтересах засудженого ОСОБА_14 подав клопотання про залишення апеляції прокурора на постанову суду без руху. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляція прокурора не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону. Зазначає про те, що прокурором в апеляції не наведено жодних посилань на відповідні аркуші справи; відсутні посилання на статті КПК України (1960р.), які визначають конкретні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та визначають зміст таких підстав; не зазначено у чому полягає незаконність судового рішення.
Усунувши зазначені недоліки шляхом повернення кримінальної справи до суду першої інстанції для розгляду зауважень на протокол судового засідання та виконання вимог ст. 352 КПК України( 1960року) по апеляції прокурора на постанову про повернення прокурору справи на додаткове розслідування, колегія суддів розглянула вказану апеляцію прокурора.

На апеляцію прокурора на постанову суду, захисник ОСОБА_23 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 подав заперечення, в якому просить залишити її без задоволення, а постанову суду без змін. Посилається на те, що прокурором не наведено підстав, чому висновки суду не підтверджуються доказами, переліку досліджених судом доказів і не здійснив аналізу цих доказів на підтвердження власних тверджень. Вважає, що суд правильно встановив некоректність обвинувачення та направив справу на прокурору для проведення додаткового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляцію на постанову суду від 10 квітня 2015 року та просив її задовольнити, обвинувачених та їхніх захисників, інших засуджених по справі та їх захисників,які заперечили проти апеляції прокурора та просили її відхилити, вивчивши матеріали справи, доводи апеляції, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не встановлено.
Відповідно до вимог ст.281 КПК України 1960 року та розяснень, що містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 року №2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст.22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи, не витребувані й не дослідженні документи, речові та інші докази для підтвердження та спростування таких обставин, не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді, не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого.
Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.
Предявлене особі обвинувачення згідно із ст.32 КПК України ( 1960 року) має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від предявленого їй обвинувачення.
Дані положення випливають і з п (а) ч.3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього. Окрім того, кожний обвинувачений у вчинені кримінального правопорушення, щонайменше має право допитувати свідків (потерпілих) обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали п.3 (d) ст.6 Європейської Конвенції.

У випадку предявлення неконкретного обвинувачення, що є порушенням права на захист, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з підстав істотного порушення закону.

Згідно вимог ст. 370 КПК України (1960) істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову, у т.ч. порушено право обвинуваченого на захист ( ч.2 ст. 370 КПК У).

Повертаючи кримінальну справу на додаткове розслідування відносно ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , суд своє рішення мотивував неповнотою та неправильністю досудового слідства у кримінальній справі та істотними порушеннями вимог ст. 370 КПК України (в редакції 1960 року), яка полягає у неконкретності пред`явленого їм обвинувачення, наслідком якого є неможливість ефективно від нього захищатися, що є грубим порушенням права на захист, яке не може бути усунуто в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду про повернення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 за ч.3 ст. 289 КК України прокурору міста Києва для організації проведення додаткового розслідування з наведених у ньому підстав є правильним, оскільки ґрунтується на вимогах закону.
Зазначаючи про неповноту досудового слідства, суд обґрунтовано вказав, що органом досудового слідства не вжито достатніх та належних заходів щодо встановлення:
знарядь та засобів для незаконних заволодінь транспортними засобами, а саме GPS-грабберів для сканування сигналізації автомобілів, електронних пристроїв для перекодування іммобілайзера, ключів з іммобілайзером для запуску двигуна, інших інструментів для проникнення до салонів автомобілів та супутніх дій;
інформації з камер відео спостереження на автомобільній мийці «Автобаня», що розташована по вул. Луговій у м. Києві куди, згідно обвинуваченням, приганялися викрадені автомобілі та звідки їх забирав ОСОБА_15 , не встановлено та не допитано осіб, які могли бути свідками цих подій.
доказів на підтвердження конкретної ролі кожного із учасників організованої групи, а саме які докази підтверджують, що ОСОБА_26 досконало обізнаний із способами найбільш ефективного вчинення злочинів, не вжито вичерпних заходів на підтвердження описаної у обвинуваченні ролі інших обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , та ОСОБА_14 .
Висновки суду щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення зазначеним особам теж підтверджуються матеріалами справи, а відтак доводи прокурора з цього приводу не заслуговують на увагу.
Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 органом досудового слідства обвинувачуються у вчиненні у складі організованої групи одинадцяти злочинних епізодів незаконних заволодінь транспортними засобами, які мали місце 19.05.2010 року - потерпілий ОСОБА_29 , 09.06.2010 року потерпілий ОСОБА_38 , 09.06.2010 року потерпіла ОСОБА_31 , 07.07.2010 року потерпілий ОСОБА_32 , 28.07.2010 року потерпілий ОСОБА_33 , 30.07.2010 року потерпілий ОСОБА_39 , 06.08.2010 року потерпілий ОСОБА_35 , 18.09.2010 року потерпілий ПП «ВТБ лізинг Україна»,18.09.2010 року потерпіла ОСОБА_36 , 19.09.2010 року потерпілий ОСОБА_40 , 20.09.2010 року потерпілий ОСОБА_28 ..
Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, із одинадцяти злочинних епізодів у незаконному заволодінні транспортними засобами, в яких обвинувачуютьсяОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , у обвинувальному висновкупо п`яти епізодах не зазначено які конкретні дії чи бездіяльність вчиняв ОСОБА_27 ; по чотирьох ОСОБА_14 та по шести ОСОБА_15 . В оскаржуваній постанові суд навів конкретний перелік цих епізодів. Перевіркою матеріалів справи у суді апеляційної інстанції наведені обставини підтверджено.
Незважаючи на те, що під час судового розгляду на вказані порушення зверталася увагу захисниками, які з цих підстав просили повернути справу прокурору на додаткове розслідування, прокурор відповідно до положень ст. 277 КПК України в редакції 1960 року до закінчення судового слідства не скористався правом змінити пред`явлене особі обвинувачення.
Як підтверджується матеріалами кримінальної справи, судом упродовж всього часу розгляду справи вживалися вичерпні заходи, спрямовані на усунення неповноти та неправильності досудового слідства, у т.ч. шляхом винесення постанов про привід свідків та потерпілих, які не доставлені; наданням доручень органам досудового слідства про їх доставку, які залишилися не виконані. На вказані порушення суд першої інстанції реагував шляхом винесення окремої постанови 29.11.2013 року на адресу Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України.
Невиконання вказаних у постанові суду заходів ,не дало можливості суду забезпечити повний та об`єктивний розгляд справи.
Також судом правильно звернуто увагу на допущенні порушення вимог Закону України «Про адвокатуру» (який був чинним на той час), де зазначено, що кримінальна справа проти адвоката може бути порушена тільки Генеральним прокурором України, його заступниками, прокурорами Республіки Крим, області, міста Києва.) Водночас, відносно ОСОБА_14 адвоката, який працює при Київській міській кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури, кримінальна справу 27.01.2011 року за ч.3 ст.289 КК України по епізоду із потерпілим ОСОБА_28 , порушено старшим слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_41 (т.1 а.с.56), 11.02.2011 року за ч.3 ст.289 КК України по епізодах із потерпілими ОСОБА_42 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_43 , ПП «ВТБ Лізинг України», ОСОБА_28 виконувачем обов`язків прокурора м. Києва ОСОБА_44 (т.1 а.с.182-183) та в рамках кримінальних справ по цих постановах проведено цілий комплекс слідчих дій.
З цих підстав, судом правильно дану вказівку органу досудового розслідування на необхідність перевірки вказаних обставин та показань підсудних щодо застосування до них недозволених методів дізнання та досудового слідства. При цьому слід врахувати практику Європейського суду з прав людини .
Згідно вимог ст.16-1 КПК України на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві слідчим органам.

Таким чином, постанова суду про повернення справи прокурору для організації проведення додаткового розслідування з підстав істотних порушень норм КПК України є законною та обґрунтованою.

Доводи прокурора, про те, що судом не використано вичерпних заходів по встановленню об`єктивної істини у справі, а рішення про виділення із матеріалів кримінальної справи та направлення кримінальної справи на додаткове розслідування є незаконним не заслуговують на увагу.

З урахуванням викладеного, постанова суду є законною і підстав для її скасування , колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України (1960р.), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року про виділення із кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.289; ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.1 ст.290 КК України; ОСОБА_27 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст255; ч.3 ст.289, ч.4 ст.28, ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.2 ст.358 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.1 ст. 290 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч3 ст.289 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч3 ст.289 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч3 ст.289 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_26 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та повернуто прокурору міста Києва для організації проведення додаткового розслідування залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11/796/52/2017
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_45
Доповідач ОСОБА_1