Справа № 152/1792/16-к
УХВАЛА

13 грудня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
Підготовче судове засідання призначено, згідно з ухвалою від 06.12.2016 року, на 13.12.2016 року.
З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 25.11.2016 року повідомлено про підозру ОСОБА_4 ; 28.11.2016 року сторони кримінального провадження повідомлені про закінчення досудового розслідування та ознайомлені з його матеріалами.
Суд у підготовчому судовому засіданні з`ясував думку сторін кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акта, затвердженого прокурором 29.11.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України. Клопотання мотивує тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ст.291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у обвинувальному акті не відповідає правовій кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання підтримав клопотання прокурора та не має заперечень щодо повернення обвинувального акту прокуророві на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Суд, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акта, затвердженого прокурором 29.11.2016 року, не вдаючись до оцінки доказів, а лише дослідивши зміст обвинувального акту на предмет викладених в ньому відомостей, передбачених у п.п.1-9 ст.291 КПК України, в тому числі щодо кваліфікації злочину і формулювання обвинувачення, та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, вирішуючи питання про призначення цього кримінального провадження до судового розгляду, виходить із такого.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Пунктом 3 ч.3 ст.314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема: 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Положеннями ст.291 КПК України встановлено процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також визначено ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.
Так, згідно із пунктом 5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно із пунктами 1-3 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Таким чином, виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення злочину), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Із обвинувального акта, затвердженого прокурором 29.11.2016 року щодо ОСОБА_4 вбачається, що він не відповідає вище зазначеним вимогам КПК України.
З обвинувального акта, затвердженого прокурором 29.11.2016 року щодо ОСОБА_4 вбачається, що орган досудового розслідування дії останнього кваліфікує за ч.1 ст.309 КК України.
Так, з диспозиції ч.1 ст.309 КК України вбачається, що кримінальна відповідальність настає за вказаною нормою матеріального закону за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
Формулюючи обвинувачення, орган досудового розслідування та прокурор зазначають, що ОСОБА_4 в кінці серпня 2016 року неподалік від свого домогосподарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 , виявлено дикоростучу рослину коноплі, з якої ОСОБА_4 зірвав верхівку та листя, переніс додому, помістив на горище житлового будинку і залишив зберігати для сушіння та особистого вживання, без мети збуту.
При цьому, в ході проведення огляду домогосподарства, в якому проживає ОСОБА_4 , в житловому будинку виявлено та вилучено пристрій для куріння з двох полімерних пляшок зі слідами нашарування речовини темно-коричневого кольору, яка, відповідно до висновку експерта за №1891 від 24.11.2016 року, є екстрактом канабісу, що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, масою 0,023 г., а на столі житлової кімнати було виявлено та вилучено подрібнену речовину рослинного походження, яка, відповідно до висновку експерта за №1892 від 23.11.2016 року, є наркотичним засобом канабісом, що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Крім того, на горищі будинку було виявлено рослини коноплі, які, відповідно до висновку експерта від 24.11.2016 року за №1893, є наркотичним засобом, канабісом, масою 193,79 г.
Після цього, при формулюванні обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, орган досудового розслідування та прокурор зазначають, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
Таким чином, із сформульованого обвинувачення вбачається, що виклад фактичних обставин, які орган досудового розслідування та прокурор вважають встановленими, не відповідає кваліфікації злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», під незаконним виробництвом наркотичних засобів та (або) психотропних речовин слід розуміти дії, пов`язані із серійним одержанням наркотичних засобів, психотропних речовин з хімічних речовин та (або) рослин, включаючи відокремлення частин рослин, з яких їх одержують, здійснені всупереч установленому законом порядку. Серійним одержанням наркотичних засобів, психотропних речовин з хімічних речовин та (або) рослин слід розуміти виробничий процес, спрямований на отримання партій наркотичних засобів, психотропних речовин за відповідною технологією, стандартом, зразком.
Незаконне виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин це всі дії (включаючи рафінування, підвищення в препараті концентрації наркотичних засобів і психотропних речовин чи їх переробку), здійснені всупереч встановленого законом порядку, у результаті яких на основі наркотичних засобів і психотропних речовин одержуються готові до використання та (або) вживання форми наркотичних засобів, психотропних речовин або лікарські засоби, що їх містять, чи інші наркотичні засоби, психотропні речовини.
Під незаконним виготовленням прекурсорів слід розуміти процес їх одержання з відповідної вихідної сировини будь-яким способом, у будь-якому вигляді (порошку, рідини, суміші тощо), приготування шляхом змішування різних хімічних препаратів або хімічного синтезу (реакції).
Незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого. Під незаконним придбанням розуміється також збирання залишків наркотиковмісних рослин на пожнивних земельних площах після зняття з них охорони, на земельних ділянках громадян, а також збирання таких дикорослих рослин чи їх частин на пустирях.
Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці).
Незаконне перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів полягає в умисному переміщені їх будь-яким видом транспорту в межах території України з порушенням порядку і правил, установлених чинним законодавством.
Від перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів слід відрізняти їх перенесення з одного місця в інше, під час якого транспорт не використовується. Такі дії мають розглядатись як зберігання цих засобів і речовин.
Незаконне пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів це незаконне переміщення їх у просторі шляхом відправлення поштою, багажем, посильним або в інший спосіб з одного місця в інше в межах території України.
При викладенні фактичних обставин справи за ч.1 ст.309 КК України у обвинувальному акті, затвердженому прокурором 29.11.2016 року щодо ОСОБА_4 органом досудового розслідування та прокурором не вказано, в чому виразилося незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання ОСОБА_4 наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
Також, описова частина викладення фактичних обставин справи у обвинувальному акті не відповідає кваліфікації тих дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 .
Формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, затвердженому прокурором 29.11.2016 року, лише містить посилання на процесуальну дію, наприклад, проведення огляду в домоволодінні ОСОБА_4 та виявлення і вилучення наркотичного засобу, а не виклад конкретних обставин відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Крім того, при викладенні фактичних обставин справи у описовій частині обвинувального акту не зазначається про незаконні дії ОСОБА_4 щодо психотропних речовин або їх аналогів, а лише про незаконні дії щодо наркотичного засобу канабісу.
Таким чином, суд вважає, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини справи та правова кваліфікація дій ОСОБА_4 не відповідають вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки обвинувачення, пред`явлене останньому, є неконкретним.
Отже, формулювання обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України є неконкретним.
Так як обвинувачення є неконкретним, то суд вважає це порушенням права ОСОБА_4 на захист від конкретного обвинувачення, зокрема, вимог п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право, в тому числі, бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Виходячи з положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
В п.35 вказаного вище рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд наголосив, що «право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі ««Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47)».
Крім того, відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у п.51 рішення у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року, «поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» … п.53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» …, п.53, рішення від 21 лютого 1984 року)».
Крім того, відповідно до ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження.
Проте, обвинувальний акт, затверджений прокурором 29.11.2016 року, не містить дати його складення (а.п.2, на звороті).
Також, в обвинувальному акті зазначено про те, що 29.11.2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (а.п.1), тоді як з реєстру матеріалів досудового розслідування (п.6 розділу ІІ реєстру) вбачається, що останнього повідомлено про підозру 25.11.2016 року (а.п.3, на звороті).
Окрім наведеного, пунктом 1 ч.4 ст.291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Статтею 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Так, суд звертає увагу на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування взагалі не зазначено, застосовувалися і які, чи не застосовувалися взагалі заходи забезпечення кримінального провадження, оскільки графи Розділу ІІІ Реєстру не заповнені, тоді як сам розділ має назву «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході досудового розслідування».
Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, в порушення вимог ч.2 ст.109 КПК України, взагалі не містить відомостей про складення обвинувального акту, який, згідно із ч.4 ст.110 ЦПК України, також є процесуальним рішенням.
Окрім наведеного, пунктом 3 ч.4 ст.291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, … і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Разом з тим, додана розписка до обвинувального акту, затвердженого прокурором 29.11.2016 року, не містить дати (числа та місяця) вручення підозрюваному ОСОБА_4 копії обвинувального акта та реєстру матеріалів, а також кількості аркушів, які містять обвинувальний акт та реєстр матеріалів.
За таких обставин, суд вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не відповідає вимогам ст.ст.8, 10, 21 КПК України щодо верховенства права, рівності учасників кримінального провадження перед законом і судом та доступу до правосуддя, а також вимогам п.п.5, 9 ч.2 та п.3 ч.4 ст.291 КПК України, порушує право ОСОБА_4 на захист від конкретного обвинувачення, гарантований п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування складений з порушенням вимог ст.109 КПК України, а тому означений обвинувальний акт слід повернути прокуророві Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , який затверджував обвинувальний акт.
При цьому, суд вважає, що у даному випадку неможливою є зміна обвинувачення прокурором в суді, оскільки статтею 338 КПК України передбачено, що прокурор має право змінити обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення лише у випадку, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення. Проте, зазначені органом досудового розслідування та прокурором фактичні обставини вже встановлені в обсязі пред`явленого обвинувачення, тому не є новими і зміна обвинувачення, тобто вказаних обставин, в ході судового розгляду справи неможлива.
Керуючись ст.ст.314-316, 369, 372 КПК України, суд
Клопотання прокурора задовольнити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1