Справа № 340/502/16-к
Провадження № 11-кп/779/24/2017
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000081 за апеляційною скаргою начальника Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2016 року, згідно якої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, що працює інженером ДП «Верховинське ЛГ», раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_8 .

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, внесене до ЄРДР 27 травня 2016 року за № 0000081 - закрито.

Цією ж ухвалою вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :
Прокурор в апеляційній скарзі просить дану ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає ухвалу суду незаконною з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Зазначає, що об`єктами посягання, при вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, а також здоров`я потерпілого, якому спричинено тілесні ушкодження в результаті порушення Правил безпеки дорожнього руху. Стверджує, що при наявності двох об`єктів посягання судом незаконно застосовано норму закону, при наявності факту спричинення збитків державі, як організації суспільства, яка забезпечує захист загальносуспільних інтересів. Вказує, що застосування ст. 46 КК України можливе лише у кримінальних провадженнях про злочини, родовим та безпосереднім об`єктом яких є здоров`я, недоторканість або власність окремих осіб, а не суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зазначає, що спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень стало можливим внаслідок порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України та за наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими фактами, а дотримання норм закону гарантується державою. Наголошує, що судом при прийнятті рішення про звільнення особи за ст. 46 КК України не враховано обтяжуючу обставину, а саме перебування обвинуваченого, як учасника дорожнього руху, у стані алкогольного сп`яніння, і створення ним небезпеки для інших учасників дорожнього руху. Вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 411 КПК України та звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим, що за своїм видом не відповідає обставинам кримінального провадження та вимогам ст. 46 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

27 травня 2016 приблизно о 00 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим не міг реально оцінювати дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 в центральній частині села Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області, проявив неуважність, не обрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався по правому узбіччю дороги в зустрічному напрямку. При цьому водій ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306 зі змінами і доповненнями, внесеними на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, передбачені наступними пунктами, а саме: п. 1.2, згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 2.3 «б», в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.9 «а», в якому вказано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п. 10.1, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.2, згідно якого нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини; п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому обох кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням уламків, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 289 від 19.09.2016 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній, просить її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу суду без змін;

- захисник ОСОБА_10 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- потерпілий ОСОБА_8 не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, вважає, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 з ним примирився та відшкодував завдану шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ніким не оспорюються і в апеляційному порядку, відповідно не перевіряються.

Прокурор висловив свою незгоду щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_8 .

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_8 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, під час кримінального провадження у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_8 .

Відповідно до положень ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до приписів ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

В той час, відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Колегія суддів, виходячи з даних, які є в матеріалах кримінального провадження, дійшла висновку про наявність всіх передбачених ст. 46 КК України підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, що правильно встановлено та відображено в ухвалі судом першої інстанції

Так, ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому, повністю відшкодував потерпілому заподіяні збитки та примирився з ним, а також в добровільному порядку відшкодував витрати за проведення експертиз, на обліках у наркологічному та психіатричному кабінетах Верховинської ЦРЛ не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання. Сумнівів з приводу того, що примирення між обвинуваченим та потерпілим досягнуто добровільно, немає.

Прокурор в апеляційній скарзі жодним чином не заперечує наявність підстав, передбачених ст. 46 КК України, за яких суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

В той час, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності, передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Враховуючи, що всі умови для застосування положень ст. 46 КК України, яка має імперативний (обов`язковий) характер, були дотримані, колегія суддів вважає, суд обґрунтовано прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим, а також, оскільки п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, правильно закрив кримінальне провадження відносно нього.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає такі необґрунтованими та безпідставними, оскільки ст. 46 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочину за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування. Також кримінальне та кримінально процесуальне законодавство не містить норм, які б встановлювали обставини, за наявності яких застосування ст. 46 КК України заборонено.

Твердження прокурора про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, має два об`єкти посягання, а застосування ст. 46 КК України можливе лише у кримінальних провадженнях про злочини, родовим та безпосереднім об`єктом яких є здоров`я, недоторканість або власність окремих осіб, є помилковим.

Крім того, у відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Незважаючи на те, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є безпека руху й експлуатації визначених видів транспорту, його обов`язковим об`єктом є життя та здоров`я особи.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, кримінальна відповідальність особи за ч. 1 ст. 286 КК України настає у разі порушення нею правил безпеки руху тільки за умови, якщо в результаті цих порушень настали суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння особі тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та наявності причинного зв`язку між діянням та цими наслідками. Про жодну іншу шкоду в диспозиції цієї частини статті не йдеться.

Хоча прокурор і зазначає в апеляційній скарзі про спричинення збитків державі, однак, не наводить, які саме фактичні збитки спричинені державі в даному випадку, в чому вони полягають і який їх розмір.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при прийнятті даного рішення не враховано обтяжуючу обставину, а саме перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, теж не є слушними.

Суд першої інстанції, як вбачається зі змісту ухвали, встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

В той час, дана обставина жодним чином не впливає на обґрунтованість застосування ст. 46 КК України, адже жодних винятків обмежень чи заборон з приводу її застосування законодавством не передбачено.

Вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання, яка враховується судом саме при призначенні покарання під час ухвалення обвинувального вироку.

Крім того, прокурор не посилається на конкретну норму закону, яка містять заборону застосовування ст. 46 КК України до осіб, вчинили злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Посилання прокурора в судовому засіданні апеляційного суду на п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11 грудня 2015 року як на підставу для скасування ухвали суду першої інстанції є не слушними, оскільки, на думку колегії суддів, вказана постанова регулює виключно практику здійснення провадження на підставі угод в кримінальному провадженні, тобто застосування норм кримінального процесуального кодексу.

Вказана постанова жодним чином не висвітлює питання застосування норм кримінального закону, а саме ст. 46 КК України, та не може у будь-який спосіб унеможливлювати її застосування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обов`язковість застосування ст. 46 КК України в межах даного кримінального провадження.

Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання прокурора в судовому засіданні апеляційного суду на рішення Верховного Суду України від 26 лютого 2008 року № 5-347км08, як судову практику, оскільки висновки, викладені в ньому суперечать роз`ясненням, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, і стосуються злочину, передбаченого ст. 296 КК України. Крім того, вказане рішення Верховного суду України ухвалювалося на підставі Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, який на даний час втратив чинність.

Отже, з урахуванням наведеного, підстави для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції за мотивами викладеними в апеляційній скарзі, відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б бути безумовною підставою для скасування ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу начальника Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2016 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4