Справа № 363/2888/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/202/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 22.02.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижча Дубечня Вишгородського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він на початку квітня 2016 року, перебуваючи у с. Нижча Дубечня Вишгородського району Київської області, таємно проник до гаражного приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав: 26 кг латуні, загальною вартістю 1 560 грн., 23 кг міді, загальною вартістю 1 840 грн., 2 колеса И-151 155-13/6.15-13 для причепа із металевим диском білого кольору, загальною вартістю 600 грн. та 2 колеса И-151 155-13/6.15-13 для автомобіля марки «Москвич» із металевим диском, загальною вартістю 800 грн., що належить ОСОБА_8 , чим завдав останньому шкоду на загальну суму 4 800 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Судове засідання відбувалось за приписами ч. 3 ст. 349 КПК України.
Не погоджуючись із вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у звязку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
На думку прокурора, судом першої інстанції при ухваленні вироку не враховано належним чином особу обвинуваченого та необґрунтовано звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Так, прокурор зазначає, що ОСОБА_7 був засуджений за вчинення тяжких злочинів, пов`язаних з таємним викраденням чужого майна. Новий злочин відноситься до тієї ж категорії, тобто, є тяжким злочином, що становить суспільну небезпечність. Таким чином, ОСОБА_7 , не ставши на шлях виправлення, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про те, що покарання, призначене засудженому за попереднім вироком не досягло своєї мети щодо виправлення ОСОБА_7 та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Крім того, прокурор посилається на положення п. 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», які на його думку, не були враховані. Також, вказує, що суд належним чином не мотивував своє рішення про звільнення особи від відбування покарання, не зазначив які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого є підставами для застосування положення ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, та перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у інше приміщення, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не перевіряється відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України. При цьому, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції були враховані: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, наявність обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття та сприяння у розслідуванні злочину, та відсутність обставин, що обтяжують його покарання.
За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі та про одночасне застосування до нього положень ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, які сприятимуть його виправленню та попередженню нових злочинів, про що, серед іншого, свідчить його відношення до вчиненого злочину, каяття, та наслідки вчиненого. Так, під час апеляційного розгляду судом встановлено, що ОСОБА_7 відшкодував потерпілому ОСОБА_8 збитки у сумі 5 000 грн., про що мається розписка від ОСОБА_8 та заява потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого з прохання залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: