АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/426/17 Справа № 205/7892/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції в м. Дніпрі матеріали за скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року, про відмову у зарахуванні строку попереднього ув`язнення, -

встановила:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання відповідно до вимог ст. 72 КК України.

Суд своє рішення вмотивував тим, що останній є особою, до якої вимоги ч. 5 ст. 72 КК не застосовуються, у зв`язку з тим, що той вироком засуджений до довічного позбавлення волі, яке не є тотожнім до покарання у виді позбавлення волі, у разі засудження, до якого застосовуються вказані вимоги закону.

Засуджений не згоден з рішенням суду. В скарзі просить його скасувати. Ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з тим, що судовий розгляд проведений без його участі, а копію оскаржуваного рішення отримав 16 грудня 2016 року, у зв`язку з чим вважає, що строк пропущений з поважних причин.

В обґрунтування своїх доводів посилається на незаконність та необґрунтованість висновків суду, на порушення його права на захист, у зв`язку з тим, що судовий розгляд проведений без його участі.

Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав доводи апеляції та просив ухвалу скасувати. В судових дебатах підтримав таку ж позицію.

Захисник просив скаргу задовольнити та застосувати до засудженого вимоги ст. 72 КК. Вказує на те, що суб`єктом застосування ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» є будьяка особа, яка перебувала під вартою на слідстві та до вступу вироку у законну силу. Тому вважає вимоги засудженого такими, які грунтуються на вимогах закону.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги та просив ухвалу залишити без змін.

Заслухав суддю-доповідача, думки учасників судового процесу, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржувана ухвала від 24 листопада 2016 року була постановлена без участі засудженого.

Разом з тим, копію даного рішення ОСОБА_9 отримав 16 грудня 2016 року. За таких обставин, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали не пропущений.

Як вбачається зі змісту наданих матеріалів, ОСОБА_9 вироком апеляційного суду Дніпропетровської області 15 квітня 2002 року визнано винним та засуджено за ст. 93 п. «а», «г», ст. 142 ч. 3 КК України (1960 р.); ч. 2 ст. 263 КК України (2001р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах 23 липня 2002 року, вирок апеляційного суду залишено без змін.

Вимогами ст. 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених законом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що довічне позбавлення волі не є тотожнім із покаранням у виді позбавлення волі.

Вимогами Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року, частина 1 вищевказаного закону передбачає, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року визначено, що він застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю та застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою.

Із роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих вимог вказаного Закону вбачається, що правила, закріплені у ст. 72 КК розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання.

З урахуванням вказаних обставин справи, беручи до уваги зазначені вимоги закону, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що правила, закріплені у ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів скарги засудженого, які зводяться до особистого тлумачення норм закону України про кримінальну відповідальність, а оскільки ОСОБА_9 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, то на підстави зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у виді довічного позбавлення волі відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, у судове засідання з розгляду питання, пов`язаного з виконанням вироку, викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Доводи апеляції про те, що питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання було розглянуте за відсутності засудженого, заслуговують на увагу, однак не слугують підставою для скасування оскаржуваного рішення, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, оскільки вказаною нормою врегульовані наслідки здійснення за відсутності засудженого виключно судового провадження. У той же час розгляд в порядку Розділу VIII КПК України питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, не є судовим провадженням у розумінні п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, а отже вирішення таких питань за відсутності засудженого не тягне наслідків, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Окрім того, колегія звертає увагу, що судом дотримано вимоги ст. 111 КПК та повідомлено учасників процесу про дату, місце та час розгляду клопотання засудженого, про що свідчать повідомлення які містяться на а. п. 5, 6, 7.
З огляду на викладене, враховуючи, що участь засудженого не є обов`язковою, приймаючи до уваги, що у клопотанні до суду першої інстанції ОСОБА_9 не було заявлено вимогу про участь в судовому засіданні, за вказаних обставин, колегія суддів не вбачає порушень права на захист.
Рішення суду першої інстанції постановлене за результатами розгляду клопотання ОСОБА_9 відповідає вимогам ст. 370 КПК є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Під час апеляційного перегляду підстав для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів, -

постановила :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року про відмову у зарахуванні строку попереднього ув`язнення без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4