справа № 492/221/15-к
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА
Іменем України
про повернення обвинувальних актів прокурору
та продовження строку тримання під вартою підозрюваного
07 грудня 2016 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_5 ,
старшого інспектора ЮП СП Арцизького
ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 ,
законного представника підозрюваного ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальні акти у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -
встановив:
На розгляд Арцизького районного суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області надійшли обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити судовий розгляд на підставі зазначених обвинувальних актів відносно ОСОБА_7 . Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 60 діб.

Захисник-адвокат в судовому засіданні заявив клопотання, підтримане підозрюваним, про повернення обвинувальних актів прокурору, у зв`язку з не відповідністю положенням КПК України, а саме в порушення ст. 291 КПК України в обвинувальних актах взагалі відсутнє формулювання обвинувачення та вони не містять кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення таких як ознаки проникнення до приміщення та не зазначено обґрунтований розмір завданої шкоди кримінальними правопорушеннями (висновки товарознавчих експертиз). Крім того, захисник-адвокат зазначив, що при перегляді вироку Арцизького районного суду Одеської області від 06.06.2016р. апеляційним судом Одеської області були виявленні недоліки обвинувальних актів та порушення права підозрюваного на захист, у зв`язку з чим вирок був скасований.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальні акти та додані до них матеріали, вважає, що обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Судом встановлено, що 30 січня 2015 року та 30 вересня 2015 року складалися обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які були предметом розгляду у відкритому судовому засіданні іншим складом суду та вироком Арцизького районного суду Одеської області від 06.06.2016р. ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, який ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року скасований та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено відомості, які має містити обвинувальний акт, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.
В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Судом встановлено, що обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 за своїм змістом не відповідають вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відповідно до яких обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Як вбачається із обох обвинувальних актів, вони не відповідають зазначеним вимогам так як в них повністю відсутнє формулювання обвинувачення, що порушує право на захист обвинуваченого та позбавляє суд прийняти по справі законне рішення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК Україниу разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 337 КПК Українисудовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Оскільки в обвинувальних актах відносно ОСОБА_7 взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, то суд позбавлений можливості у вироку викласти формулювання обвинувачення.

Також, в обвинувальних актах надзвичайно стисло викладені обставини правопорушення, що не відповідає вимогам ст. 91 КПК України, а саме не зазначено спосіб: проникнення підозрюваного в квартиру АДРЕСА_1 та спосіб викрадення зазначених в обвинувальних актах речей; вчинення крадіжки значної кількості металевих предметів, які мали і значну вагу і об`єм у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Також, не зазначені наслідки вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), яким чином підозрюваний розпорядився викраденим майном, місцезнаходження викраденого майна чи повернуто майно потерпілим, якщо повернуто, то чи все майно повернуто та в якій кількості, якщо не повернуто, то де знаходиться.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 не повністю містять виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та в них взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінальних правопорушень, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальних актах щодо ОСОБА_7 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладаються до формулювання обвинувачення.
З урахуванням того, що в обвинувальних актах відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, які перешкоджають судовому розгляду обвинувальних актів відносно ОСОБА_7 та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданих до суду обвинувальних актів.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальні акти не відповідають вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України, у зв`язку з чим їх слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати запобіжний захід відносно обвинуваченого.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 10 грудня 2016 року та прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою підозрюваного строком на 60 діб.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Оцінивши обставини, визначені ст. 178 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжких корисливих злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до шести років, будучи засудженим та звільненим від відбування покарання з випробувальним строком, в період випробувального терміну вчинив злочини, ніде не працює, на обліку в наркологічному кабінеті, а також на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті не знаходиться, не маючи постійного джерела доходів для забезпечення себе необхідним для життєдіяльності, перебуваючи на волі, має реальну можливість переховуватись від правоохоронних органів та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора, заявлене під час підготовчого судового засідання є обґрунтованим і підлягає задоволенню та обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити та продовжити його на строк шістдесят діб з моменту постановлення наявної ухвали, тобто з 07 грудня 2016 року.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , суд враховує вимоги п. 3, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Суд, також, враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Суд, як зазначалося вище, також враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, однак на даній стадії провадження обвинувального акту та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, та приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, а тому вважає за можливе та необхідне продовжити обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 314, 369 - 372 КПК України, суд
ухвалив:
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувальних актів прокурору задовольнити.
Обвинувальні акти у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувальних актів та отримання обвинувальних актів для усунення його недоліків.
Клопотання прокурора про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, строком на 60 (шістдесят) діб з моменту постановлення наявної ухвали суду, тобто з 07 грудня 2016 року до 04 лютого 2017 року до 18 годин 00 хвилин.

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 04 лютого 2017 року о 18 годині 00 хвилин.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному ОСОБА_7 , направити уповноваженій службовій особі у місце ув`язнення для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1