Ухвала іменем україни 06 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 31 травня 2014 року, близько 15 год. 30 хв., знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_5 , маючи при собі фрагмент пластикової водопровідної труби, умисно наніс не менше 4 ударів по голові та тулубу останнього, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (більше 6, але меншу 21 дня) розлад здоров`я.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1074 грн. 95 коп., моральної шкоди 1500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2017року вказаний вирок суду щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції через невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, внаслідок м`якості. При цьому, посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу потерпілого без задоволення, не усунув, на його думку, порушень в частині вирішення цивільного позову допущених судом першої інстанції, а саме мізерний розмір компенсації моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 125 КК України та кваліфікація його дій у касаційній скарзі адвоката ОСОБА_4 не оспорюються.

Що стосується доводів представника потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м`якості та часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з засудженого ОСОБА_6 моральної шкоди на суму 1500 грн., то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при визначенні покарання засудженому ОСОБА_6 відповідно до вимог статей 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, що вищезазначені дії засудженого були викликанні неправомірною поведінкою потерпілого, також узяв до уваги дані про особу винного, те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, хворіє. Обставини, які обтяжують покарання засудженому судом не встановлені. Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини 2 статті 125 КК України, у виді штрафу, мотивовано визнавши його необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому, в судових рішеннях зазначено, що висновки суду про те, що саме потерпілий спровокував конфлікт із обвинуваченим, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

З таким висновком також погоджується колегія суддів та вважає, що засудженому ОСОБА_6 призначено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, яке є обґрунтованим та відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Це рішення у вироку мотивоване, не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається як явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Колегія суддів вважає, що рішення про цивільний позов прийнято з урахуванням вимог статей 127-129 КПК України та згідно положень статей 1166, 1167 ЦК України є правильним.
За загальним правилом, установленим ч. 1 ст. 1167 ЦК України, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позов потерпілого ОСОБА_5 , правильно виходив із зобов`язання відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану фізичній особі неправомірними діями винного.
Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м`якості та невірне, на його думку вирішення цивільного позову потерпілого, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції за скаргою потерпілого ОСОБА_5 .. Як убачається зі змісту ухвали, цей суд перевірив доводи, наведені в поданій потерпілим апеляції, всебічно їх розглянув і відмовив у задоволенні цих доводів, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення та не знайшов підстав для призначення засудженому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та задоволення цивільного позову в повному обсязі, як про це ставилось в скарзі ОСОБА_5 . Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, касаційна скарга не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що для витребування матеріалів кримінального провадження немає підстав.
Оскільки з касаційної скарги та наданих до них судових рішень убачається, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2