Справа № 341/1917/16-к
Провадження № 11-кп/779/195/2017
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду від 28 лютого 2017 року щодо нього, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шараповка Новооскольського району Бєлгородської області Російської Федерації, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , непрацює, неодружений, громадянин Російської Федерації, раніше судимий: - вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2007 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2007 року за ч. 3 ст. 185 КК України з призначеним покаранням у виді арешту на строк 4 місяці. Звільненого 16 липня 2007 року по відбуттю покарання;

- вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2007 року за ч. 3 ст.185 КК України з призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Звільненого 13 травня 2010 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 17 днів;

-вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2011 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України з призначеним покаранням, з урахуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільненого 18 травня 2014 року по відбуттю покарання

- щодо якого 01 липня 2016 року Костопільським районним судом Рівненської області ухвалено вирок за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, з призначеним покаранням, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 дні. Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Змінено запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_9 з тримання під вартою на особисте зобов`язання і такого звільнено з-під варти в залі суду,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 слід рахувати з часу затримання, а саме з 08 вересня 2016 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_9 , попередньо обраний тримання під вартою залишено без змін.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 слід зарахувати у строк покарання, строк попереднього ув`язнення період з часу затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження, а саме з 08 вересня 2016 року по дату набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_9 на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи 7 482 грн. 60 коп. в доход держави.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 повторно, поєднано з проникненням у інше приміщення, таємно викрав майно потерпілих Релігійної громади церкви Різдва Христового м. Галича, Івано-Франківської області та Релігійної громади церкви Святого Великомученика Дмитрія с. Задністрянськ, Галицького р-ну, Івано-Франківської області, при наступних обставинах.

ОСОБА_9 будучи раніше судимим за вчинені злочини проти власності, в період непогашеної судимості 04 вересня 2016 року, маючи намір вчинити крадіжку грошових коштів з церкви Різдва Христового, що у м. Галич по вул. Майдан Різдва, 1, близько 21 години приїхав рейсовим автобусом з м. Івано-Франківська у м. Галич.

Прибувши до м. Галича, дочекавшись темряви, 05 вересня 2016 року близько 2 години ночі ОСОБА_9 прийшовши на територію церкви Різдва Христового, що у м. Галичі по вул. Майдан Різдва, 1. Пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбивши скло у вхідних дверях дзвіниці, зайшов усередину, звідки, маючи намір проникнути до церкви через вікно, взяв драбину та мотузку. Приклав драбину до стіни церкви, підліз по такій до вікна і каменем розбив скло у віконній рамі. З використанням мотузки спустився усередину приміщення церкви, звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 1900 гривень, які знаходились в одній пластмасовій коробці та п`ятьох скриньках для пожертв, одну з яких він викрав разом з грошовими коштами і тим самим заподіяв релігійній громаді церкви Різдва Христового майнову шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свої злочинні дії, 07 вересня 2016 року ОСОБА_10 , маючи намір вчинити крадіжку чужого майна, близько 20 години приїхав рейсовим автобусом з с. Чесники Рогатинського району Івано-Франківської області до с. Задністрянськ, Галицького р-ну, Івано-Франківської області.

Прибувши до с. Задністрянськ, ОСОБА_10 дочекався темряви 08 вересня 2016 року близько 2 год. ночі, взяв привезені з собою ліхтарик і цвяхотяг та пішов до церкви Святого Великомученика Дмитрія, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . Підійшовши до території церкви, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через ворота, підійшов до будови церкви де за допомогою цвяхотяга відчинив подвійні бокові двері церкви, та проник у середину приміщення. Таємно викрав грошові кошти у сумі 9 200 гривень, які знаходились у металевій скриньці для пожертв біля Тетраподу та у металічному сейфі у кімнаті паламаря, чим заподіяв релігійній громаді церкви Святого Великомученика ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.

В суді першої інстанції, обвинувачений свою вину визнав, повністю та послідовно підтвердив обставини вчинення ним злочину, щиро розкаявся, та просив суворо не карати.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації своїх дій, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на суворість призначеного судом покарання, та не врахування всіх обставин, що пом`якшують призначення покарання.

Так, на думку апелянта, судом належним чином не з`ясував обставини, що спонукали до вчинення вказаного злочину, його щире каяття в скоєному, а також часткове повернення коштів потерпілим. Вважає,що визначений судом строк покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ОСОБА_9 вказує на ряд процесуальних порушень під час досудового розслідування, зокрема незаконне утримання з 09.09.2016 року по 10.09.2016 року; та зазначення його у всіх документах як громадянина України, хоча громадянства України він не має, а являється громадянином Російської Федерації; відсутність адвоката під час допиту, та проведення слідчого експерименту; неправомірність тимчасового вилучення речей, та залишення без розгляду його клопотання про вирішення даного питання.

Також ОСОБА_9 вказує, на відсутність у вироку суду години, з якої слід рахувати початок строку.

З цих підстав, оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання і в частині зарахування строку покарання ОСОБА_9 просив скасувати, та призначити покарання з застосуванням ст. 69-1 КК України, та рахувати строк відбуття покарання у виді позбавлення волі з 17 години 08 вересня 2016 року.

В суді апеляційної інстанції, обвинувачений та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали, та просили про її задоволення.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим, а тому, просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 не оскаржуються, і докази в силу ст. 349 КПК не досліджувалися, то вирок суду, в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується посилання обвинуваченого на суворість призначеного йому покарання, та неврахування судом всіх обставин, що пом`якшують покарання, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту ст. ст.50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_12 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, що свідчить про його стійку направленість на вчинення корисливих злочинів. Крім цього, на час постановлення вироку та апеляційного розгляду скарги ОСОБА_9 є обвинуваченим за аналогічними злочинами , розгляд яких ще не завершився в різних судах України.

Твердження обвинуваченого про те, що він зазначений в окремих процесуальних документах як громадянин України жодним чином не впливає на вид та розмір покарання, оскільки його особа повністю встановлена як і дані про попередню судимість та не викликає сумнівів.

Судом першої інстанції також враховано обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відніс повне визнання вини, та сприяння встановленню істини у справі.

Що стосується посилання апелянта на незастосування судом ст. 69-1 КК України, то колегія суддів вважає його безпідставним через відсутність необхідних умов, які визначені вказаною нормою, серед яких повне відшкодування заподіяних збитків.

Отже, колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області вважає, що суд першої інстанції призначивши покарання, належним чином врахував всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання, в тому числі й ті на які обвинувачений ОСОБА_9 посилається в своїй апеляційній скарзі, і призначив покарання у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, в межах санкції статті і таке покарання є обґрунтованим, законним, достатнім та справедливим.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду від 28 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3