Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженої ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 16 травня 2017 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 22 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року.

За цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянку України, таку, що не
має судимостей в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою в тому, що вона в ніч із 13 на 14 вересня 2011 року в будинку АДРЕСА_1 після спільного розпиття алкогольних напоїв із потерпілою ОСОБА_8 , маючи умисел на позбавлення її життя, завдала потерпілій одного удару ножем у серце, заподіявши останній тяжких тілесних ушкоджень, від яких вона померла.
У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджена ОСОБА_5 , не погоджуючись із постановленими щодо неї судовими рішеннями, просить їх змінити через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. Свої вимоги засуджена мотивує тим, що ні орган досудового слідства, ні судові інстанції не довели її винуватості за вчинення інкримінованого злочину. При цьому ОСОБА_5 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту досудового й судового слідства. Крім того, стверджує, що на стадії досудового слідства працівники міліції застосовували до неї незаконні методи слідства. Також засуджена просить на підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати їй строк попереднього увязнення у строк призначеного покарання.

Захисник у своїй касаційній скарзі, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати через неправильне застосування норм матеріального й процесуального закону, а справу направити на новий апеляційний розгляд. ОСОБА_6 стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року. При цьому посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту досудового й судового слідства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримання поданих касаційних скарг, думку прокурора із запереченнями проти їх задоволення, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційних скарг немає з огляду на нижченаведене.
Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК 1960 року під час вирішення питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370372 цього Кодексу. За змістом зазначеної норми закону такими підставами є істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки місцевого та апеляційного судів і перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року не підлягають, а неповнота судового слідства, на яку посилаються скаржники, згідно зі ст. 367 КПК 1960 року є підставою для скасування чи зміни відповідних судових рішень тільки в апеляційному порядку.

За ст. 323 цього Кодексу вирок є обґрунтованим у разі, якщо його постановлено на підставі матеріалів, повно зібраних, усебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість підсудного у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку має бути проаналізовано й оцінено всі розглянуті в судовому засіданні докази, які можуть як підтверджувати висновок суду, так і спростовувати його.
Цих вимог закону суди першої та апеляційної інстанцій дотримались.
Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_8 , та про правильність кваліфікації її дій відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку.

Зокрема, ці висновки підтверджуються показаннями:
свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні зазначив, що 13 вересня 2011 року чув, як ОСОБА_5 сварилася з його дружиною ОСОБА_8 , а вже в ніч на 14 вересня 2011 року він виявив останню мертвою;

свідка ОСОБА_10 , котра в судовому засіданні також стверджувала, що в день вчинення злочину бачила ОСОБА_9 та ОСОБА_5 у лісі, де вони збирали металобрухт. Коли між чоловіком ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виникла сварка, ОСОБА_5 запропоновувала останньому ніж для вирішення конфлікту, поводилася агресивно.

Сумніватись у достовірності цих показань свідків у суду не було підстав, оскільки вони є детальними та послідовними, незмінними по суті протягом усього досудового й судового слідства. Також слід зазначити, що вищевказані показання об`єктивно узгоджуються з іншими показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Крім того, ці показання не виступали основними доказами винуватості засудженої у вчиненні злочину і відповідно до вимог кримінально-процесуального закону були оцінені судом у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Зокрема, винуватість ОСОБА_5 також підтверджується даними, що містяться у висновках судово-імунологічних експертиз від 05 жовтня 2011 року № 778, № 779, № 780, № 781, № 783, № 784, № 785, судово-медичної експертизи від 14 жовтня 2011 року № 62, дактилоскопічної експертизи від 14 листопада 2011 року № 102, медико-криміналістичної експертизи від 10 жовтня 2011 року № 347 тощо.

Крім того, як убачається з протоколу та відеозапису слідчої дії відтворення обстановки та обставин події від 04 листопада 2011 року, ОСОБА_5 докладно, добровільно, без будь-якого примусу розповіла про обставини та події вечора 13 вересня 2011 року і продемонструвала механізм завдання нею удару ножем у груди ОСОБА_8 , при цьому пояснивши, що остання жодних поступальних рухів рукою з ножем в її бік не робила.

Зіставивши наявні в матеріалах кримінальної справи фактичні дані з показаннями свідків щодо обставин подій та з відомостями у зазначених протоколах, суди встановили, що всі ці дані узгоджуються між собою та в силу ст. 65 КПК 1960 року є доказами, які без сумніву доводять винуватість ОСОБА_5 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_8 .
Водночас у результаті перевірки матеріалів справи колегія суддів не виявила даних стосовно того, що під час збирання та процесуального закріплення інших доказів було допущено істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, та даних, які би давали підстави вважати недостовірними чи недопустимими зібрані у справі докази; не виявила й таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодили чи могли би перешкодити суду повно, всебічно розглянути справу й постановити законний та обґрунтований вирок.

Разом із цим, доводи засудженої про те, що на стадії досудового слідства працівники міліції застосовували до неї фізичне насильство, є необґрунтованими. Як убачається з матеріалів справи, на підставі цих свідчень стосовно працівників міліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було порушено кримінальну справу, закриту 30 серпня 2015 року у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.

Крім того, зазначені доводи, на які посилаються засуджена та її захисник у касаційних скаргах, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який ретельно їх з`ясував і мотивовано відмовив у задоволенні цих доводів, навівши аргументи, що ґрунтуються на матеріалах справи.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно й істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, касаційні скарги засудженої та захисника задоволенню не підлягають.

Клопотання ОСОБА_5 про зарахування їй у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні точні відомості про період утримання останньої в Київському слідчому ізоляторі. .

Питання, зазначене ОСОБА_5 у клопотанні, може бути вирішено в порядку ст. 411 КПК 1960 року.

Враховуючи викладене і керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, розділом XI «Перехідні положення» КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 22 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженої та захисника без задоволення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3