УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №276/1214/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.289 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №276/1214/16-к за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, в решті ж вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене судом покарання за своєю м`якістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу на те, що при призначенні покарання судом належно не враховано того, що ОСОБА_10 вчинив злочин, проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких. Також звертає увагу і на те, що останній вчинив викрадення транспортного засобу у свого роботодавця в стані алкогольного сп`яніння, завдавши йому значної матеріальної шкоди. Наголошує, що жодних дій, які б свідчили про щире каяття ОСОБА_10 останнім не вчинено, як і не відшкодовано, навіть частково, матеріальних збитків потерпілому упродовж розслідування кримінального провадження та його розгляду судом. Крім того, звертає увагу на виключно негативні характеристики ОСОБА_10 .
Згідно вироку суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_10 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу скасовано та звільнено останнього з під варти в залі суду.
Питання про речові докази вирішено відповідно до норм ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 18 листопада 2016 року близько 01.30 год., під час розпиття спиртних напоїв у приміщенні авто мийки, яка розташована на території автогаражного кооперативу «Південний» по вул. Шевченка, 9 А смт. Іршанськ Хорошівського району Житомирської області у ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння автомобілем марки «Infiniti», модель FХ-45, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 взявши з підвіконня кімнати відпочинку ключі запалення автомобіля, підійшов до вищевказаного автомобіля, який знаходився у боксі авто мийки де за допомогою принесеного з собою ключа запалення запустив двигун і з місця події зник.
Викраденим транспортним засобом ОСОБА_10 користувався до моменту його виявлення потерпілим на території домоволодіння ОСОБА_11 ,яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, про доведеність вини та кваліфікацію його дій, погоджується автор апеляції і ніким з можливих апелянтів не оспорюється. Кримінальне провадження розглянуте в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Як передбачено у ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання дотримався вище наведених вимог закону.
Апеляційні доводи прокурора про неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст.289 КК України ступеня тяжкості вчиненого злочину, неправильного застосування норм ст.ст.75,76 КК України мають необ`єктивний характер, є необґрунтованими. Такі апеляційні твердження спростовуються висновками суду, викладеними у мотивувальній частині оскаржуваного вироку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання з врахуванням тяжкості злочину та його негативних наслідків, що також враховано як кваліфікуюча ознака.
Призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.289 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, є особою молодого віку. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є його щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Не погоджуючись з доводами прокурора щодо необхідності ухвалення нового вироку, поряд з вищезазначеними фактичними обставинами та даними щодо особи ОСОБА_10 , встановленими судом першої інстанції, колегія суддів бере до уваги позицію потерпілого ОСОБА_8 , а саме його наполягання про не призначення обвинуваченому покарання, яке підлягає реальному відбуттю. При цьому, потерпілий зазначив, що на час апеляційного провадження обвинуваченим частково відшкодовано йому матеріальну шкоду заподіяну злочином.
На думку колегії суддів, в апеляційній скарзі прокурора не вказані негативні або компрометуючі дані стосовно обвинуваченого, які залишилися поза увагою суду першої інстанції та які б об`єктивно спростовували б правильність висновків суду щодо доцільності призначення ОСОБА_10 покарання з випробуванням.
Виходячи з вимог ст.75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання. Зазначених вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався. При цьому, належить врахувати і те, що суд прийняв рішення щодо покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.76 КК України, для здійснення органом пробації належного контролю за поведінкою ОСОБА_10 протягом 3 років.
З урахуванням даних про фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 злочину, його щирого каяття, повернення потерпілому транспортного засобу, початок часткового відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди потерпілому, що свідчить про бажання останнього виправитися, а також наявності прохання потерпілого ОСОБА_8 про не призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного покарання із застосуванням випробування обвинуваченому є необґрунтованими. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд -
Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року відносно ОСОБА_10 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді :