Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/82/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2017 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому в режимі відеоконференсзв`язку апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2016 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, українцю, громадянину України, мешканцю АДРЕСА_1 , засудженому 18.12.2013 року

Червоногвардійським районним судом м. Дніпропетровська Дніпропетровської області за ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2016 року відмовлено засудженому ОСОБА_8 в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Висновок про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Оцінюючи, чи став засуджений ОСОБА_8 на шлях виправлення, судом взято до уваги, що злочини, за якими він відбуває покарання, є особливо тяжкими та тяжкими, за час перебування в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив дев`ять порушень вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, у тому числі два рази поміщався до карцеру установи.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким.

Обґрунтовує свої доводи тим, що районний суду не врахував те, що за час перебування у ВК № 49 він режиму утримання не порушував, працевлаштований у швейному цеху установи та має два заохочення за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, а дев`ять стягнень, які були накладені в Дніпропетровському СІЗО на даний час вже погашені.
Заслухавши доповідача,думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляцію засудженого і просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а згідно ч.4 п.3 вказаної статті така заміна може бути застосована після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 «Про практику застосування судами України законодавства про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_8 засуджений 18.12.2013 року Червоногвардійським районним судом м. Дніпропетровська Дніпропетровської області за ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тобто скаржника засуджено за вчинення злочинів, один з яких, а саме передбачений ч.4 ст. 187 КК України, відповідно до вимог ч.5 ст. 12 КК України, є особливо тяжким, оскільки за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.

Початок строку відбуття покарання засудженому рахується з 13.03.2012 року і кінець строку визначено 07.04.2018 року, на підставі Закону України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року проведено залік у строк відбуття покарання 2 роки 11 місяців 06 днів.

З 26.03.2012 року засуджений ОСОБА_8 утримувався в Дніпропетровському слідчому ізоляторі та за час перебування в установі характеризувався негативно, допустив дев`ять порушень вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, у тому числі два рази поміщався до карцеру установи.

Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Допущені порушення виражались у збереженні заборонених речей, невиконання розпорядку дня, порушенні правил пожежної безпеки. Заохочень не мав.

З 08.04.2015 року засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Петрівській виправній колонії № 49 Кіровоградської області.

Засуджений за час відбування покарання у ВК №49 вимог режиму відбування покарання не порушував, має два заохочення у виді подяки за сумлінне ставлення до праці правами начальника відділення, які оголошені 05.10.2015 року та 05.04.2016 року. Має непогашений цивільний позов за вироком суду в сумі 1 161 гривня 41 копійка.

Згідно характеристики наданої Петрівською ВК №49 засуджений ОСОБА_8 характеризується позитивно, працює на швейній дільниці установи, а також бере активну участь в роботах з благоустрою установи та покращенні побутових умов на відділенні. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції правильно вказав, що висновок про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків за весь період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Однак, засуджений ОСОБА_8 в період відбування покарання допустив 9 порушень встановленого режиму утримання, за які на останнього накладені стягнення правами начальника СІЗО, із яких два рази був поміщений до ДІЗО та 5 разів призначалась догана.
Незважаючи на те, що вказані стягнення вже погашені у встановленому законом порядку, проте за час відбування покарання у Петрівській ВК № 49 з 08.04.2015 року засуджений ОСОБА_8 має лише два заохочення та непогашений цивільний позов, тому викладене свідчить про відсутність зразкової поведінки і сумлінного ставлення засудженого до виконання обов`язків за весь час відбування покарання, як ознак виправлення засудженого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за вказаних обставин відсутні достатні докази дійти висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, тому підстави для задоволення його клопотання відсутні.

За таких обставин апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а ухвалу районного суду слід залишити без зміни.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування ухвали, колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2016 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2