Справа № 199/731/17
У Х В А Л А

іменем України

01 лютого 2017 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Сенчишин Ф.М., при секретарі Сидоренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність органу досудового розслідування Слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, оскаржує до суду бездіяльність органу досудового розслідування Слідчого Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

Скарга обґрунтовується тим, що в провадженні слідчого відділення Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 10.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. 10.01.2017 року слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3, в рамках кримінального провадження №0000065, тимчасово вилучено автомобіль НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 23 січня 2017 року на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська справа № 199/514/17-к від 23 січня 2017 року надано слідчому СВ АНД ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 тимчасовий доступ, з метою проведення огляду, до автомобіля НОМЕР_2, який перебуває за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 17, у відділі поліції АНД ВП, власником якого є ОСОБА_4.

Слідчий в обґрунтування тимчасового доступу вказує, що 09.01.2017 року надійшов рапорт від співробітника патрульної поліції, про те, що 09.01.2017 року було виявлено автомобіль НОМЕР_2, який раніше проходив за орієнтуванням, а саме по крадіжці кабельної продукції, за кермом даного автомобіля знаходився гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є власником даного автомобіля, та пояснив, що цим автомобілем користується лише він. Так, 10.01.2017 до ЧЧ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло звернення від представника ПАТ «Фарлеп - Інвест» ОСОБА_5, про те, що 10.01.2017 року по вул. Л.Мокієвської, 7, виявленно крадіжку телефонного кабелю марки: ТПП 100*2*0,4 довжиною 11 м. Сума збитку 1,046 грн. За вказаним фактом, 10.01.2017 СВ АНД ВП ДВП внесені відомості до СРДР за №0000065 із правовою кваліфікацією за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України та розпочате досудове слідство, яке доручено слідчим СВ АНД ВП ДВП ОСОБА_3 Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні доручено прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_6 На даний час, автомобіль марки: «DAEWOO LANOS» синього кольору з д.н. НОМЕР_3, вилучений в ході огляду та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000065. В ході досудового розслідування, був допитаний в якості свідка гр.ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який пояснив, що 07.01.2016 року близько 12:00 годин, перебуваючи по вул. Л. Мокієвській, біля будинку 7, побачив, як троє невідомих осіб переносять кабельну продукцію чорного кольору до свого автомобіля НОМЕР_2, в цей момент свідок ОСОБА_7, спробував зупинити осіб які вчинюють протиправні дії, але данні особи зрозумівши, що їх побачили, почали висловлюватися нецензурною бранню, та погрожувати фізичною розправою, після чого на вищезазначеному автомобілі зникли з місця вчинення ними кримінального правопорушення. Так, в ході огляду місця події біля будинку №7 по вул. Л. Мокієвській, було виявлено люк каналізації в якому знаходяться отвори з яким виходять обрублені кінці кабелів чорного кольору. У звязку з тим, що невідомі особи зникли з місця вчинення ними кримінального правопорушення з викраденим майном на автомобілі НОМЕР_2, вказаний транспортний засіб має значення речового доказу по кримінальному правопорушенню. Під час досудового розслідування виникла необхідність в проведенні огляду транспортного засобу, з метою відшукування та фіксації слідів кримінального правопорушення, а також виявлення та вилучення можливих предметів вчинення кримінального правопорушення. У звязку з тим, що автомобіль НОМЕР_2 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, виникла необхідність звернення до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, з метою належного забезпечення кримінального провадження. Автомобіль марки «DAEWOO LANOS» державний знак НОМЕР_3, який належить на праві особистої власності ОСОБА_2, слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 не був опечатаний та незаконно поставлений у дворі АНД ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області без надання будь-яких процесуальних документів ОСОБА_2Враховуючи, що з часу вилучення майна пройшло достатньо часу для вирішення його долі, на момент звернення з вказаною скаргою до суду, ОСОБА_2 не повідомлена про прийняте рішення.Згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.На даний час ОСОБА_2 не є підозрюваною по даній справі, а слідчий або прокурор з клопотанням про арешт вилученого майна не звертався.Відповідно до ст. 168 КПК тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу. Тимчасове вилучення майна можливе також під час обшуку, огляду.Разом з тим, згідно з вимогами ст. 169 КПК тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;у випадках, передбачених частиною пятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.У свою чергу, за змістом ч. 5 ст. 171 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.При цьому, згідно ч. 6 ст. 173 КПК ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.Таким чином, оскільки слідчий у порядку, передбаченому процесуальним законом з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно до слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро не звертався, відповідно жодної ухвали з приводу вирішення питання про арешт майна слідчим суддею не ухвалювалось, а тому тимчасово вилучене майно підлягає негайному поверненню слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3

Заявник просить суд визнати бездіяльність слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНН в Дніпропетровській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно вимогам ст. 169 КПК України та зобовязати слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2, тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль НОМЕР_4.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_1, підтримав в повному обсязі вимоги за скаргою та фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, просив її задовольнити.

Слідчий, бездіяльність якого оскаржується, в судове засідання не прибув, хоча був належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду скарги.

Вирішуючи скаргу по суті, суд виходить з наступного.

Суд виходить з того, що 12 січня 2017 року слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 було оглянуто та вилучено автомобіль «DAEWOO LANOS», синього кольору, державний номер НОМЕР_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

КПК передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

З огляду на вимоги ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучений слідчим автомобіль є тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

16 січня 2017 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на зазначений автомобіль і ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 січня 2017 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2017 року на підставі клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпрпопетровській області ОСОБА_3надано тимчасовий доступ з метою проведення огляду, до автомобіля НОМЕР_2, який перебуває за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 17, у відділі поліції АНД ВП, власником якого є ОСОБА_4. При цьому судом не було надано згоду на вилучення зазначеного автомобіля.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 169 КГІК України, тимчасово вилучене майно повертається за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора … бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Бездіяльність слідчого Свистуна В.В., яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України, підлягає оскарженню до слідчого судді на підставі приписів п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Суд враховує той факт, що автомобіль постановою слідчого визнано речовим доказом.

При цьому, суд враховує рекомендаційні розяснення, викладені в Узагальненні, підготованому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», за якими результат аналізу ухвал слідчих суддів свідчить про те, що аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залишення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку і не були визначені в ухвалі про обшук як майно, для виявлення якого надано дозвіл на обшук, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування. З огляду на це обґрунтованими є ухвали слідчих суддів щодо зобовязання повернення такого майна.

З огляду на викладене, сам факт визнання тимчасово вилученого майна речовим доказом без накладення на нього арешту не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування.

Для вирішення питання про повернення тимчасово вилученого майна підлягає застосуванню також стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Утримання слідчим тимчасово вилученого майна поза межами строку, визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України не відповідає критерію законності, призводить до свавільного втручання у право власності, не відповідає принципу пропорційності.

З огляду на викладене, скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 169, ч. 5 ст. 171, ч. 7 ст. 236, ст.ст. 303-306 КПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність органу досудового розслідування Слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасово вилученого майна задовольнити.

Зобовязати слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 негайно повернути власнику тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки марки «DAEWOO LANOS», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя:

01.02.2007