АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/11/17 Справа № 710/509/15-к Категорія: ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарях ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
з участю прокурорівОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

потерпілого ОСОБА_14

обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола, Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, студента третього курсу групи М-3 Васильківського професійного ліцею, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання: за ч.1 ст.185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_15 до відбуття 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_15 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком - 2 (два) роки.

Згідно п.п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_15 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , 1000 грн. в рахунок відшкодування цивільного позову.

Цивільний позов ОСОБА_17 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , 500 грн. матеріальної шкоди і 500 грн. моральної шкоди, а всього 1000 грн. в рахунок відшкодування цивільного позову.

Стягнуто з ОСОБА_15 процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 200 грн.

ОСОБА_16 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Шпола, Черкаської області,

українця, громадянина України, з середньо-спеціальною

освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого

АДРЕСА_4 , раніше не

судимого, -

визнано невинуватим за недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 та в пред`явленому обвинуваченні виправдано, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку районного суду ОСОБА_15 обвинувачується в тому, що 18 серпня 2014 року, близько 23-00 години, за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_16 , перебуваючи в м. Шпола по вул. Чайковського, Черкаської області, скориставшись тим, що автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , був відкритим, таємно, умисно, з корисливою метою з бардачка даного автомобіля викрали мобільний телефон S-TELL M-600 ІМЕІ: НОМЕР_2 та зарядний пристрій до мобільного телефону S-TELL M-600 вартістю 980 грн., мобільний телефон Nokia вартістю 200 грн., чим заподіяли ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 1180 грн.

Крім того, ОСОБА_15 обвинувачується в тому, що він 08 жовтня 2014 року, близько 18-00 години, з метою крадіжки, таємно проник до подвір`я нежилого домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_17 , де металевим прутом зірвав навісний замок і зайшов всередину нежилого будинку, звідки таємно викрав 20 кг. грецького горіха вартістю 25 грн. за 1 кг на суму 500 грн.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_16 і ОСОБА_15 обвинувачуються в тому, що 18 серпня 2014 року, близько 23-00 години, ОСОБА_15 за попередньою змовою між собою та разом, перебуваючи в м. Шпола по вул. Чайковського, Черкаської області, скориставшись тим, що автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , був відкритим, таємно, умисно, з корисливою метою з бардачка даного автомобіля викрали мобільний телефон S-TELL M-600 ІМЕІ: НОМЕР_2 та зарядний пристрій до мобільного телефону S-TEEL M-600 вартістю 980 грн., мобільний телефон Nokia вартістю 200 грн., чим заподіяли ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 1180 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_18 , просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та повторно дослідити обставини встановлені в ході кримінального провадження. Ухвалити новий вирок яким, ОСОБА_16 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 6 місяців арешту, а також ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_15 до відбуття 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_15 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 (два) роки. Згідно п.п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_15 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому він посилається на те, що суд першої інстанції, упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а висновок про недоведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, побудував на показах останнього, а також зазначив, що ОСОБА_16 свою вину не визнав і дав логічні, послідовні та зрозумілі показання, без належного аналізу інших доказів, наданих стороною обвинувачення. Зазначає, що показання ОСОБА_16 суперечать показанням інших осіб, допитаних під час розгляду даного кримінального провадження, які чітко вказують на причетність останнього до вчинення даного кримінального правопорушення. Суд, посилаючись лише на допит ОСОБА_16 взагалі не взяв до уваги надані під час судового розгляду покази свідка ОСОБА_19 та не зазначає їх у вироку. Також суд, не спростував покази ОСОБА_15 , який показав, що крадіжку телефонів вони вчинили разом із ОСОБА_16 , зазначив, що покази ОСОБА_15 не являються достатнім доказом для підтвердження винуватості ОСОБА_16 у вчиненні крадіжки.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було проведено часткове судове слідство, проведено повторне дослідження доказів в частині допиту обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та вивчення окремих матеріалів кримінального провадження в порядку ст.404 КПК України.

В ході розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було допитано обвинувачуваних ОСОБА_15 , ОСОБА_16 потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та ОСОБА_22 , які давали послідовні покази.

Також під час апеляційного провадження було досліджено:

- протокол добровільної видачі від 18.11.2014 року, згідно якого ОСОБА_15 добровільно видав працівнику міліції мобільний телефон S -TELL M-600 чорного кольору, який він викрав на прикінці серпня 2014 року з автомобіля на вул.Чайковського (т.1 а.к.п. 88);

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_15 показав де був розташований автомобіль та де знаходилися мобільні телефони в автомобілі (т.1 а.к.п.88).

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_9 в підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_15 про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін, обвинуваченого ОСОБА_16 , та його захисника - адвоката ОСОБА_13 , які заперечували вимоги апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін, провівши за клопотанням прокурора повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження відповідно до ст. 404 КПК України, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи зі змісту положень ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказані вимоги закону Шполянським районним судом Черкаської області при постановленні вироку щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_15 виконані в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора, а у встановлених законом випадках на потерпілого.

У відповідності до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, суд повинні оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.

За п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; та положення закону, якими керувався суд.

Дотримуючись вказаних вимог закону, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив докази, якими орган досудового розслідування обґрунтовував винуватість ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і дав їм належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_16 , оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України, в якому він обвинувачується.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_16 , як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції, винним себе за ч.2 ст.185 КК України не визнав та пояснив, що з ОСОБА_15 він знайомий близько двох - трьох років. В серпні 2014 року, а саме в день викрадення мобільних телефонів у ОСОБА_14 , він не телефонував ОСОБА_15 , оскільки у нього не було його номера мобільного телефону та не приїжджав до комп`ютерного клубу з ним на зустріч. На вулицю Чайковського він не їздив і ніяких мобільних телефонів з автомобіля не брав. В той день він відпочивав у барі «Лотос» з своїми друзями, зокрема з ОСОБА_20 в барі він перебував з 21 год. вечора до 04 годину ранку.

В серпні 2014 року ОСОБА_15 запропонував йому мобільний телефон Nokia, без будь-яких комплектуючих, звідки з`явився цей телефон у ОСОБА_15 йому не відомо, оскільки він йому не пояснював його походження, про те що він вкрадений, він не знав.

Пояснив, що коли він був у ОСОБА_15 дома, то той йому показував мобільний телефон S-TELL М-600 та інформацію яка в ньому містилася, зокрема там були фотографії, з яких він зрозумів, що цей телефон належить ОСОБА_14 , він сказав ОСОБА_15 навіщо він взяв цей телефон, цього не треба було робити. Телефон Nokia, який йому дав ОСОБА_15 не містив ніякої інформації, а тому він не знав кому він належав, цим телефоном він не користувався, а поклав його у бардачок скутера. Телефон Nokia він отримав від ОСОБА_15 через декілька днів після викрадення телефонів та зазначив, що ніякої розмови про те, що ОСОБА_15 доплатить йому за телефон Nokia 200 грн., оскільки він був старіший за телефон S-TELL М-600 між ними не було.

Згодом він зустрівся з ОСОБА_19 , якому на той час потрібен був телефон, і оскільки він купив собі дорогий мобільний телефон, а Nokia лежав у бардачку його скутера без потреби, він вирішив віддати його ОСОБА_19 , як товаришу без будь-яких грошей. У вдячність за це ОСОБА_19 зайшов в магазин і купив шоколадку та пачку цигарок. Також ОСОБА_16 пояснив, що між ним та потерпілим ОСОБА_14 не було таких розмов, в яких би він розповідав про те, що під час викрадення мобільних телефонів, він та ОСОБА_15 перебували разом біля його автомобіля - потерпілого ОСОБА_14 .

Зазначив, що ОСОБА_15 своїми показами, які він давав, як на стадії досудового слідства так і в суді першої інстанції обмовив його, оскільки, як він сам йому розповідав, що на нього з боку працівників міліції чинився тиск і його змусили вказати, що під час крадіжки він був з ним ОСОБА_16 , однак він до викрадення телефонів з автомобіля ОСОБА_14 не причетний, і якби він знав, що цей телефон крадений він ніколи б його у ОСОБА_15 не взяв.

Вказані покази обвинуваченого ОСОБА_16 не були спростовані, а навпаки - підтверджені матеріалами кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції, та показаннями свідків, які були безпосередньо допитані в суді першої інстанції, та повторно за клопотанням прокурора - судом апеляційної інстанції.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_15 в судовому засіданні апеляційної інстанції в тому числі в режимі відеоконференції з Шполянським районним судом Черкаської області, змінив свої покази та категорично заперечив причетність ОСОБА_16 до скоєння інкримінованного йому діяння, а саме співучасть у викраденні мобільних телефонів Nokia, S-TELL М-600 та зарядного пристрою до нього, що належали потерпілому ОСОБА_14 . Вказав, що викрадення зазначених телефонів він вчинив сам, без ОСОБА_16 .

При цьому послався на те, що в ході досудового розслідування та при розгляді справи судом першої інстанції він вимушено оговорив ОСОБА_16 у вчиненні ним кримінального правопорушення, оскільки з боку працівників міліції на нього чинився моральний та фізичний тиск. Пояснив, що працівники міліції приїхали до нього вночі додому, затягнули його в машину, били, а по прибуттю до відділу міліції змусили давати покази проти ОСОБА_16 , при цьому погрожували, що у разі не дачі таких показів, він сяде до в`язниці, а тому він змушений був оговорити ОСОБА_16 .

Пояснив, що у зв`язку з тим, що двоє працівників із трьох, які на той час працювали в органах міліції вже не працюють, та не можуть чинити на нього тиск, а тому він вирішив сказати правду. ОСОБА_15 наголосив на тому, що кримінальне правопорушення він вчинив сам без участі ОСОБА_16 , вину свою визнає повністю та щиро кається.

Допитаний в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_14 підтвердив покази, які він давав на стадії досудового розслідування та в суді першої інстанції. Повідомив, що він 18.08.2014 року близько 22 год. залишив свій автомобіль біля школи, оскільки у ньому закінчився бензин. Та поїхав за пальним, до автомобіля він повернувся через 30-40 хв., на те чи були відкриті двері в автомобілі, і чи нічого не зникло з речей, він не звернув уваги, також не звернув уваги чи був відкритий бак для бензину, слідів того, що хтось зливав бензин з баку він не бачив, та й бензину в ньому не було. Викрадення мобільних телефонів Nokia, S-TELL М-600 та зарядного пристрою до нього він виявив на наступний день, коли вдень закривши автомобіль на ключ відлучився в своїх справах, а коли повернувся то побачив, що двері автомобіля не повністю були зачинені, от тоді і виявив зникнення телефонів, а тому не заперечує того факту, що хтось міг проникнути до автомобіля в період часу його відсутності.

Про те хто викрав його мобільні телефони йому стало відомо через чотири місяці. Він сам звернувся щодо викрадення телефонів до ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , однак ОСОБА_16 відмовлявся від того що він причетний до викрадення телефонів та вказував на ОСОБА_15 , а той в свою чергу вказував, що це ОСОБА_16 його підмовив. Зазначив, що при зустрічі з ним ОСОБА_16 та ОСОБА_15 вказували, що вони біля його машини були удвох і між собою поділили викрадені телефони.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_20 пояснив, що 18.08.2014 року він о 22 годині прийшов до бару «Лотос», через 40 хвилин до цього ж бару прийшов ОСОБА_16 , в барі вони танцювали, розважалися з дівчатами, він випив одну пляшку пива, а ОСОБА_16 спиртних напоїв не вживав, в барі вони завжди були разом з ОСОБА_16 , інколи хвилин на 5-10 він відходив від нього, однак повертався. В цей час було ДТП і ОСОБА_16 відвозив додому дівчину з автомобіля, що потратив у ДТП. Повністю він розпрощався з ОСОБА_16 о 04 годині ранку. Свідок ОСОБА_20 підтвердив свої покази, надані ним в суді першої інстанції, а саме, що 18.08.2014 року перебуваючи в барі з 22 год. 30 хв. по 23 год. 30 хв., тобто протягом однієї години він не бачив ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні апеляційної інстанції проведеного в режимі відеоконференції з Шолянським районним судом Черкаської області, пояснив, що він під?їхав на автомобілі набрати води, до нього підійшов ОСОБА_16 і запропонував йому мобільний телефон, оскільки на той час у нього був зламаний телефон, то він його взяв, при цьому ОСОБА_16 не пояснював йому звідки у нього цей телефон. За телефон він купив ОСОБА_16 , шоколадку. Він запитав у ОСОБА_16 , а як же він буде без зв`язку, якщо він забере цей телефон на що, той відповів що батьки йому купили новий телефон, про те чи крадений цей телефон, чи ні, він не запитував у ОСОБА_16 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_22 пояснив, що до відділу міліції його не викликали, 18.11.2014 року він працював біля відділу міліції до нього підійшов працівник міліції ОСОБА_23 і пояснив, що хлопець у нього на робочому місці, добровільно видав мобільний телефон і попросив його розписатися в тому, що він був понятим при цьому. Він погодився на це, але за умови що на суд їздити не буде, оскільки має роботу, і запитав чи все це законно, на що працівник міліції пояснив, що хлопець видав телефон добровільно, нікуди йти не треба, все нормально, тільки візьми та розпишись, на що він взяв і розписався, в протоколі стоїть його підпис. Сам особисто, при видачі телефону особою зазначеною в протоколі добровільної видачі, він присутній не був.

Свідок ОСОБА_21 , який був допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції в режимі відеокоференції з Оболонським районним судом м.Києва пояснив, що за фактом добровільної видачі телефону, у листопаді місяці 2014 року, він був залучений працівниками міліції в якості понятого. Покази, дані ним 22.11.2014 року в якості свідка у кримінальному провадженні підтримав, однак точних обставин проведення цієї слідчої дії - добровільної видачі мобільного телефону пояснити не зміг, посилаючись на те, що ці події відбувалися давно і він все повністю згадати не може.

Надані, як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції покази потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_19 не підтверджують причетність ОСОБА_16 до вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 с.185 КК України, а саме скоєння крадіжки мобільних телефонів та зарядного пристрою до мобільного телефону з автомобіля ОСОБА_14 , а покази дані в суді апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_15 в яких він зазначив, що оговорив ОСОБА_16 , як на досудовому розслідуванні, так і суді першої інстанції свідчать про недоведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого йому діянні.

Судова колегія вважає, що покази потерпілого ОСОБА_14 про участь ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, які не підкріплені іншими доказами по справі не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_16 , оскільки потерпілий ОСОБА_14 є зацікавленою особою у результатах розгляду кримінального провадження.

Приймаючи рішення по суті апеляційний суд може брати до уваги та в основу, лише ті покази, які безпосередньо були надані особою в судовому засіданні, тому покази обвинувачено ОСОБА_15 , які він дав в апеляційному суді, в яких зазначив що викрадення мобільних телефонів вчинив сам без участі ОСОБА_16 , та при цьому оговорив його, виключають вину ОСОБА_16 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України та свідчать про його невинуватість.

Окрім того, суд критично відноситься до показів свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , оскільки вони не змогли точно пригадати обставин при яких була проведена така слідча дія, як добровільна видача ОСОБА_15 мобільного телефону S-TELL М-600, чорного кольору IMEI 1 НОМЕР_2 , IMEI 2 НОМЕР_3 , який він викрав наприкінці серпня 2014 року.

Так, зокрема свідок ОСОБА_22 , сам особисто, при видачі телефону особою зазначеною в протоколі добровільної видачі ОСОБА_15 , присутній не був. Свідок ОСОБА_21 зазначив, що він був присутнім при складанні протоколу, однак точних обставин проведення цієї процесуальної дії не пам`ятає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що винність ОСОБА_16 , як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції не знайшла свого підтвердження по пред?явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст.185 КК України. Так, зокрема державним обвинувачем не було надано обґрунтованих, достовірних, належних та допустимих доказів його вини, а було посилання в обвинуваченні на його винність у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Органами досудового розслідування підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України пред`явлена ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , однак слідчий експеримент по відтворенню обстановки і обставин події проводився лише за участю ОСОБА_15 , відтворення обстановки і обставин події з участю ОСОБА_16 не проводилося, докази про відмову ОСОБА_16 в проведенні слідчого експерименту стороною обвинувачення суду першої інстанції та апеляційної інстанції не були надані.

З наданих стороною обвинувачення не вбачається доказів підтвердження винуватості ОСОБА_16 в скоєнні крадіжки. В протоколі огляду місця події не зафіксовано наявності будь-яких слідів причетності ОСОБА_16 до вчинення крадіжки мобільних телефонів з автомобіля.

Отже, стороною державного обвинувачення суду не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження причетності ОСОБА_16 до скоєння даної крадіжки, а сам мобільний телефон Nokia органами судового розслідування не було знайдено. В основу обвинувачення ОСОБА_16 за ч.2 ст.185 КК України було покладено лише покази обвинуваченого ОСОБА_15 , що не являється достатнім доказом для підтвердження винуватості ОСОБА_16 у вчиненні крадіжки.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до ч.2 ст.6 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Оскільки, при розгляді кримінального провадження, як в суді першої інстанції так і при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку не була доведена винуватість ОСОБА_16 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про невинуватість ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України та виправдав його.

Разом з тим, на думку судової колегії, висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_15 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України відповідає фактичним обставинам справи, встановлених з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, судом дана правильна юридична оцінка, та суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_15 і перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_15 з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Сам обвинувачений ОСОБА_15 , як в суді першої інстанції, так і апеляційній інстанції визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень.

Вина ОСОБА_15 доведена належними та допустимими доказами, зібраними по кримінальному провадженню а саме:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_14 наданих ним, як в судовому засіданні першої, так і апеляційної інстанції;

- даними протоколу огляду місця події від 19.08.2014 року;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_15 показав, де був розташований автомобіль та де знаходилися мобільні телефони в автомобілі;

- даними протоколу одночасного допиту осіб від 26.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_15 визнав свою вину у вчиненні крадіжки мобільних телефонів та підтвердив надані ним покази;

- даними протоколу добровільної видачі від 18.11.2014 року, згідно якого ОСОБА_15 добровільно видав працівнику міліції мобільний телефон S-TELL М-600 чорного кольору, який він викрав наприкінці серпня 2014 року з автомобіля на вул.Чайковського;

- даними протоколу огляду предмету від 20.11.2014 року, згідно якого був оглянутий мобільний телефон S-TELL М-600 чорного кольору та зарядний пристрій;

- даними висновку про вартість майна від 21.11.2014 року, згідно якого вартість мобільного телефону S-TELL М-600 станом на 18 серпня 2014 року складає 980 грн.

Винність обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме крадіжка з будинковолодіння ОСОБА_17 20 кг. грецького горіха підтверджується наступними доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_17 наданими в суді першої інстанції;

- показами свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 наданими в суді першої інстанції;

- даними протоколу огляду місця події від 25.11.2014 року;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_15 показує, де він збирав горіхи в с.Кримки, як проник до будинку і де в будинку знаходилися горіхи;

- даними акта огляду предмету від 18.11.2014 року;

- даними довідки ПП Носулич від 13.10.2014 року, згідно якої станом на 08.10.2014 року вартість 1 кг. грецького горіха становила 25 грн.

Таким чином обставини кримінального провадження судом першої інстанції встановлено повно, провадження розглянуте всебічно і неупереджено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_15 призначено судом першої інстанції відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу винного, який характеризується позитивно, раніше судимий, однак судимість погашена, визнання ним своєї вини, відношення до вчинених кримінальних правопорушень, що він за даними Шполянської ЦРЛ на диспансерному обліку в лікаря нарколога Шполянської ЦРЛ не перебуває, згідно акта судово-психіатричного експерта №36 від 23.01.2015 року на період часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_15 дій та на час постановлення вироку ОСОБА_15 будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляв, наявність у нього легко вираженого, компенсованого розладу особистості емоційно нестійкого типу, враховуючи не психотичний рівень розладів, компенсованість психопатичних рис характеру, збереженість в цілому інтелекту, пам`яті, критичних і прогностичних функцій не позбавляло його здатності усвідомлювати власні дії та керувати ними, наявності обставин справи, що пом`якшують його вину, щире каяття, та відсутності обтяжуючих обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_15 суд дотримався вимог ст.ст.65,70 КК України та на законних підставах передбачених ст.75 КК України, звільнив ОСОБА_15 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк у два роки, поклавши на нього обов`язки, що передбачені п.п.2,3 ст.76 КК України.

Перевіривши матеріали цивільних позовів, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно прийняв рішення про задоволення цивільного позову ОСОБА_14 в повному обсязі та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_15 на користь потерпілого грошовий еквівалент моральної та матеріальної шкоди в сумі 1000 грн. та частково задовольнив цивільний позов ОСОБА_17 про стягнення з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_17 , грошовий еквівалент матеріальної шкоди в сумі 500 грн. та моральної шкоди в сумі 500 грн.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, так як зібрані у кримінальному провадженні докази не підтверджують обвинувачення пред`явленого ОСОБА_16 , і всі можливості збирання додаткових доказів, вичерпано. Однак, зібрані у кримінальному провадженні докази, підтверджують обвинувачення ОСОБА_15 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.336, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_15 за ч.1 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, ч.1 ст.70 КК України, ст.75 КК України, ст.76 КК України та ОСОБА_16 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :