Номер провадження: 11-сс/785/1183/17
Номер справи місцевого суду: 520/3634/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарь судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000579 від 14.02.2017 року за ч.3 ст.152 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0000579 від 14.02.2017 року за ч.3 ст.152 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 14.02.2017 року, приблизно о 01.00 годині, перебуваючи біля будинку №32/2 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, а також застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, які виразились у нанесенні ударів по обличчю та сідниці, подолавши її волю до опору, всупереч її волевиявленню, вступив у насильницький статевий акт з неповнолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок вчинення злочину неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 завагітніла, у зв`язку з чим перенесла медикаментозний аборт.

30.06.2017 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

13.07.2017 року слідчий звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що у кримінальному провадженні наявна обґрунтована підозра стосовно ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчиняти інші злочини, а запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 30.08.2017 року із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвала мотивована тим, що у клопотанні та доданих матеріалах слідчим наведені належні докази на підтвердження наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, однак прокурор у судовому засіданні не зміг обґрунтувати довести неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не врахував характер інкримінованого ОСОБА_7 злочину, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним. На думку прокурора, матеріали провадження містять достатні докази наявності зазначених у клопотанні ризиків та неможливості запобігання їм шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.2 ст.294 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

З матеріалів провадження вбачається, що при постановленні ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий суддя не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

Районний сук

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що слідчий та прокурор не довели наявність заявлених у клопотанні ризиків та неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з цим слідчий суддя не врахував та невірно розтлумачив обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання.

Поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_7 , на даній стадії досудового розслідування, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі.

Міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_7 у місці його проживання також була переоцінена слідчим суддею, оскільки, як зазначили в судовому засідання апеляційного суду підозрюваний та його захисник, ОСОБА_7 за місцем обрання йому домашнього арешту вже не проживає через те, що в нього розладилися стосунки з дружиною, а також вказали, що на теперішній час підозрюваний проживає в АДРЕСА_1 , проте жодних документів на підтвердження цього факту апеляційному суду не надали.

Слідчий суддя розглянув вказане клопотання у відкритому судовому засіданні, в порушення вимог ч. 2 п. 2 ст. 27 КПК України.

Не взяв до уваги слідчий суддя також доводи прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, чим перешкоджатиме у встановленні істини у провадженні та повному і всебічному дослідженню всіх доказів.

Враховуючи зазначене вище апеляційний суд вважає необхідним скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу.

Апеляційний суд враховує обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину і покарання, що загрожує йому, апеляційний суд не виключає можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування. На час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги, ніким з учасників судового провадження не оспорюється обгрунтованність підозри.

Щодо ризиків, заявлених у клопотанні, то апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 не працює, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину відносно неповнолітньої особи. Прокурор, на підтвердження зазначених в клопотанні ризиків, довів апеляційному суду їх наявність відповідними доказами, що наявні в матеріалах кримінального провадження.

Наведене вище підтверджує те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

В судовому засіданні підозрюваний і його захисник повідомили апеляційному суду, що в зв`язку із розладом сімейних відносин із дружиною, підозрюваний не проживає зараз із сім`єю за визначеною в ухвалі слідчого судді адресою, а винаймає інше житло по АДРЕСА_1 , але у нього відсутні будь-які документи, які підтверджують факт оренди ним житла. Вказані обставини ставлять під сумнів доводи підозрюваного і його захисника про міцність його соціальних зв`язків і неможливість уникнути від органів досудового розслідування і суду.

Оскільки місце проживання ОСОБА_7 не підтверджено жодними належними документами, тому існують достатні підстави вважати, що в разі перебування на свободі, підозрюваний буде переховуватися від органів досудового слідства та суду, може впливати на неповнолітню потерпілу, чим перешкоджатиме досудовому розслідуванню та враховуючи характер вчиненого злочину, може вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення.

При таких обставинах, апеляційний суд доходить висновку, що суттєво збільшився ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими надані в судовому засіданні апеляційного суду пояснення підозрюваного та захисника з приводу того, що заявлені в клопотанні ризики є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та наданими стороною обвинувачення доказами, а також поясненнями самого підозрюваного.

Надані стороною захисту документи, які підтверджують, що ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей та позитивну характеристику, не можуть виправдати наявні в матеріалах кримінального провадження та встановлені під час апеляційного розгляду ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного апеляційний суд доходить висновку про те, що матеріалами провадження та наданими прокурором доказами, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчого.

З урахуванням характеру, ступеню тяжкості та наслідків інкримінованого ОСОБА_7 злочину, покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винним, віку та стану здоров`я підозрюваного, апеляційний суд вважає, що необхідним і достатнім для запобігання доведеним ризикам є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, а тому вважає за можливе та необхідне застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням положень п.3 ч.5 ст.182 КПК України та враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин відносно неповнолітньої особи із застосуванням фізичного насилля, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, а також враховуючи наслідки скоєного злочину, які підозрюваний завдав потерпілій, апеляційний суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 181, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000579 від 14.02.2017 року за ч.3 ст.152 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "ОУВП №21" без визначення розміру застави до 29.08.2017 року, тобто в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000579 від 14.02.2017 року.

Підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту в залі суду негайно.

Організацію виконання ухвали в частині доставки ОСОБА_7 до ОУВП №21 покласти на прокурора - процесуального керівника та слідчого.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити до ОУВП №21.

Строк дії ухвали обчислюється з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 та закінчується 29.08.2017 року.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4