Справа № 154/2155/15 Провадження №11-кп/773/16/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 серпня 2016 року, яким -

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в с.Хмелів, Володимир-Волинського району Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, одружений, не працює, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 15 червня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.06.2016р. по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_11 до вступу вироку у законну силу залишено попередній - тримання під вартою.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволений частково.
Стягнути з ОСОБА_11 в користь потерпілої ОСОБА_7 150000 гривень завданої моральної шкоди.
Вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_11 визнаний винним в тому, що він 07 квітня 2015 року, близько 20.30год., в м. Володимир-Волинський, поблизу приміщення районного будинку культури, що по вул.Данила Галицького, 7, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з ОСОБА_13 , що виник після спільного розпиття спиртних напоїв, наніс останньому декілька ударів кулаками в ділянку обличчя, голови та тулуба, після яких потерпілий впав на поверхню тротуару та втратив свідомість, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з деструкцією тканини, лівобічної лобно-тім`яної субдуральної гематоми, котрі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в реанімаційному відділенні Володимир-Волинського ТМО.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку неповнотою судового розгляду та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого. Перш за все вказує про те, що суд не взято до уваги те, що ОСОБА_13 своєю протиправною поведінкою спровокував конфлікт, а це вважає обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України, при цьому, з огляду на його особу, характеризуючі дані та стан здоров`я, суд повинен був призначити покарання на підстав ст.69 КК України. Просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла, як можна зрозуміти зі змісту скарги, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального законів, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавленні волі на строк 10 років.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_11 , а скаргу потерпілої заперечили, пояснення потерпілої, яка свою скаргу підтримала, а скаргу обвинуваченого заперечила повністю, прокурора, який висловив заперечення щодо задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_11 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть ОСОБА_13 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах, які в апеляційних скаргах не оспорюються.

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , на його тілі виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку із крововиливом під оболонки, злам лівої виличної дуги, злам кісток носа, садна, синці обличчя. Дані тілесні ушкодження могли виникнути в результаті контактів з тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, в термін 3-4 доби до моменту настання смерті. Тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку з крововиливом під оболонки є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки в момент заподіяння, і в даному конкретному випадку призвели до смерті ОСОБА_13 (а.с.92-95).
Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Також в судовому засіданні експерт категорично заперечив можливість отримання тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту

Показання вказаних свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення. Про наявність конфлікту між обвинуваченим та вбитим об`єктивно вказують свідки в своїх показаннях, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив в судовому засіданні.

Окрім того, сам обвинувачений показаннями частково викриває себе, оскільки чітко вказує про наявність конфлікту з вбитим. При цьому і в самій апеляційній скарзі зазначає про боротьбу і бійку.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він фактично смертельні ушкодження наносив свідок ОСОБА_14 , оскільки вони спростовані показаннями вищевказаних свідків, та й частково показаннями самого обвинуваченого, при цьому у вироку зазначив, якими саме доказами вони спростовуються.

Показання свідків чітко вказують що лише ОСОБА_11 мав умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 194 та висновку повторної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 447 ОСОБА_11 на час інкримінованих йому протиправних дій та в даний час ознак будь якого психічного захворювання, розладу психічної діяльності не виявляв і не виявляє. За психічним станом, обвинувачений міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними та застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує, тобто, на думку суду, він є осудним.
За таких обставин, саме показання вищевказаних свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що саме ОСОБА_11 наніс ОСОБА_13 умисні тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання без застосування ст.69 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_11 вперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше несудимий, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, учасник АТО та інвалід ІІІ групи. Окрім того, враховано і думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні. Дані обставини не заперечуються як обвинуваченим, так і потерпілою.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_11 , суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено, і з таким висновком погоджується апеляційний суд.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційній скарзі обвинувачений та потерпіла, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання ближче нижньої межі санкції ч.2 ст.121 КК України, яке необхідно відбувати реально.

Підстав для можливості призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України в суді першої інстанції не було, відсутні такі підстави і на стадії апеляційного розгляду.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілої, суд не вбачає.

Доводи обвинуваченого та потерпілої, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в скаргах, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 серпня 2016 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді