АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/565/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186, ч.1 ст.162, ч.2 ст. 125 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0003021 за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду міста Харкова від 7 листопада 2016 року ухвалений стосовно ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який не працює, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 31.01.2005 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, 15, 185 ч.3, 185 ч.3, 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки; 2) 22.12.2010 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ст.ст. 296 ч.1, 122 ч.1, 185 ч.3, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі 3) 29.07.2011 р. на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.07.2011 р. на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 22 дні,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 КК, ч.2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 20.09.2000 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 р.) до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 45 КК України (в редакції 1960 р.) звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) 19.04.2001 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст.81, ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 140, ч.3 ст. 42 КК України (в редакції 1960 р.) до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць з конфіскацією майна; 3)11.05.2004 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців; 4) 01.10.2008 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік; 5) 12.05.2010 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, звільнився 21.08.2012 року на підставі постанови Балаклійського районного суду Харківської області від 13.08.2012 року умовно-достроково на не відбутий строк 11 місяців 30 днів на підставі ст. 81 КК України,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки .
На підставі ст.ст. 70 ч.1, 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 500 (п`ятсот) грн. в якості матеріальної шкоди, та по 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень з кожного в якості моральної шкоди.

Згідно вироку, 29.06.2015 року, близько 22.00 години, точний час не встановлено, між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час телефонної розмови, на тлі неприязних стосунків, виник конфлікт, в результаті якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на проникнення до житла та подальшого нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 подзвонив своєму знайомому ОСОБА_8 , якому запропонував проникнути в домоволодіння та нанести тілесні ушкодження незнайомому чоловіку, на що ОСОБА_8 погодився. ОСОБА_12 зустрівся з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , де з ОСОБА_8 перебували ОСОБА_13 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яким ОСОБА_7 також запропонував проникнути в домоволодіння та нанести тілесні ушкодження чоловіку, з яким у нього виник конфлікт, на що останні погодилися. Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, маючи прямий умисел, направлений на проникнення до житла, з подальшим нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , направилися за адресою: АДРЕСА_4 .
Прибувши за вказаною адресою 29.06.2015, близько 23.00 годин, точний час не встановлено, ОСОБА_13 відмовився від пропозиції ОСОБА_7 та залишився на вулиці біля будинку. Далі, ОСОБА_7 з метою проникнення до житлового будинку, в якому перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , для спричинення тілесних ушкоджень останньому, разом із ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . Після того, як ОСОБА_7 подзвонив та двері вказаної квартири відчинив ОСОБА_11 , ОСОБА_7 наніс йому один удар кулаком руки по обличчю, після чого ОСОБА_11 , побіг до кухні. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на проникнення до вказаного житла, всупереч волі власника, грубо порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, яка гарантує недоторканість житла та іншого володіння особи, зайшов до квартири та пройшов у кімнату вказаної квартири, власником якої є ОСОБА_10 .
Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.06.2015 року, близько 23.00 години, точний час не встановлено, перебуваючи біля вхідної двері за адресою: АДРЕСА_4 , на грунті неприязних стосунків із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, наніс ОСОБА_11 удар кулаком правої руки у ділянку обличчя, після чого останній відбіг на кухню. ОСОБА_7 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, проникли в домоволодіння, наздогнали ОСОБА_11 на кухні, де особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, нанесла йому удар кулаком руки в ділянку обличчя, від чого потерпілий впав на підлогу та втратив свідомість. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс лежачому ОСОБА_11 близько 2-х ударів ногами в район голови. Після чого, протиправні дії ОСОБА_7 та невстановленої особи були перервані та зупинені ОСОБА_10 , яка на той момент знаходилася в квартирі та почала кликати на допомогу.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 та невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, потерпілому, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1896-С/15 від 23.07.2015, ОСОБА_11 були спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з забитою раною та синцем на голові. Дана травма виникла від ударної дії тупих предметів і могла бути отримана в строк не пізніше дати звернення в лікувальну установу та діагностування її під час вступу.
За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з забитою раною та синцем на голові належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95 р.
Крім того, 29.06.2015 року, близько 23.00 години, точний час не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, незаконно проникнув до квартири за адресою: АДРЕСА_4 , з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливих злочинів, незаконно знаходячись у вказаній квартирі, діючи за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, у присутності потерпілої ОСОБА_10 , відкрито заволодів мобільним телефоном «Samsung GT-E1182ZSAEK», вартістю, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 232 від 17.07.2015 року, 380 гривень, що належить ОСОБА_11 та грошима у кількості 200 гривень, що належать ОСОБА_10 , які знаходились на столі у кімнаті вказаної квартири.
Крім того, 29.06.2015 року, близько 23.05 години, точний час не встановлено, ОСОБА_8 , незаконно знаходячись в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння паспортом, з шухляди стола, який знаходився у кімнаті вказаної квартири, відкрито викрав паспорт громадянина України серії та номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27.06.2003 року, паспорт громадянина України серії та номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 25.11.2004 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії та номер НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданий 5 грудня 2013 року. Після цього ОСОБА_8 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В апеляційній скарзі з доповненнями та зі змінами обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 185 КК України та пом`якшити покарання або призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі за ч.1 ст. 162 та ч.3 ст. 357 КК України. Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що він визнав вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 162 КК України, а суд призначив, на його думку занадто суворе покарання., не мотивувавши своє рішення. Стосовно обвинувачення щодо вчинення ним злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, свою вину не визнає, оскільки, на його думку, ніхто не бачив як він заволодів майном потерпілих, бо в кімнаті він був наодинці.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та вину обвинувачених, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , просив вирок відносно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, внаслідок необхідності застосування більш суворого покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України, остаточно за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, а ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України, остаточно за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу прокурор вказує, що ОСОБА_8 вчинив три злочини, один з яких тяжкий, раніше був судимий 5 разів, не працює, щиро не розкаявся, перед потерпілими не вибачився. Всі ці факти на думку прокурора, говорять про те що суд призначив ОСОБА_8 занадто м`яке покарання. Стосовно призначеного покарання ОСОБА_7 прокурор вказує на необґрунтоване застосування судом положень ст. 75 КК України та зазначає, що таке покарання унеможливить виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які посилалися на незаконність вироку та просили його змінити, а також пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який залишив вирішення питання задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на розсуд суду та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_7 інкримінованих їм злочинів, дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував їх дії та обґрунтовано прийшов до висновку про їх винуватість у вчиненні ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 162 КК України, а ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , що містять твердження про необхідність перекваліфікації його дій по епізоду грабежу за ч.2 ст. 186 КК України на крадіжку, тобто за ст. 185 КК України, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні, та надав їм належну оцінку у вироку.

Зокрема потерпіла ОСОБА_10 під час судового засідання в суді першої інстанції чітко вказала, що ОСОБА_8 в її присутності обшукував квартиру з метою викрадення цінних речей, не зважаючи на те, що ОСОБА_7 силоміць утримував її в цій же кімнаті де перебував ОСОБА_8 , застосовуючи до неї насильство. Крім того потерпіла ОСОБА_10 надала стабільні показання, які підтвердили фактичні обставини грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна, що вчинив ОСОБА_8 , з урахуванням обставин та послідовності подій, зазначених в обвинуваченні, визнаного судом доведеним.

При цьому колегія суддів виходить з наявності низки досліджених судом доказів, з яких вбачається, що розташування місця, де ОСОБА_7 утримував потерпілу ОСОБА_10 , давало об`єктивну можливість потерпілій бачити незаконні дії ОСОБА_8 , який, перебуваючи в одній кімнаті з потерпілою, також усвідомлював, що викрадав майно в присутності ОСОБА_10 , яка звала на допомогу та чинила опір.

Таким чином, у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_10 , які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Крім того апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не містить будь-яких об`єктивних даних, які б ставили ці показання потерпілої під сумнів.

Судом першої інстанції, також був досліджений протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2015 року, в якому зафіксований факт, що потерпіла ОСОБА_10 серед пред`явлених осіб на фотознімку за сукупністю рис обличчя впізнала особу, яка 29.06.2015 р. за адресою: АДРЕСА_4 , відкрито заволоділа її майном, на фотознімку під № 4, яким виявився ОСОБА_8 , а також протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2015 року, в якому зафіксований факт, що потерпіла ОСОБА_10 серед пред`явлених осіб на фотознімку за сукупністю рис обличчя впізнала особу, яка 29.06.2015 р. за адресою: АДРЕСА_4 , яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_11 на фотознімку під № 3, яким виявився ОСОБА_7 (Т.2 арк. 142-147).

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не оспорював фактичні обставини обвинувачення, в тому числі і ті обставини, що стосуються незаконних дій, інкримінованих ОСОБА_8 , посилаючись на законність і обґрунтованість вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів ставиться критично до тверджень обвинуваченого ОСОБА_8 щодо неправильної кваліфікації його дій за епізодом грабежу, оскільки вони не ґрунтуються на будь яких об`єктивних відомостях та спрямовані на нівелювання ним негативних наслідків у виді кримінальної відповідальності.

Решта апеляційних доводів ОСОБА_8 щодо визнання вини у вчиненні злочинів, передбачених за ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 162 КК України, з посиланням на наявність пом`якшуючих покарання обставин є безпідставними, оскільки ОСОБА_8 визнав себе винним за пред`явленим обвинуваченням в цій частині, лише за наявності беззаперечних доказів його вини, що були досліджені судом першої інстанції.

Разом з цим, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням обґрунтованості доводів поданої прокурором апеляційної скарги, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Проте судом не приділено належної уваги вищезазначеним нормам і при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не враховано дані, що характеризують особу обвинувачених, а саме те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 раніше неодноразово судимі, за вчинення корисливих злочинів проти власності та здоров`я, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробили та продовжили злочинну діяльність маючи непогашені судимості за попередніми вироками вчинили нові умисні злочини. Також на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання не достатньо врахував ступінь тяжкості низки вчинених обвинуваченими злочинів.
При цьому колегія суддів виходить з того, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим, оскільки дані про особу обвинуваченого, а саме наявність судимостей та притягнення до кримінальної відповідальності свідчать про систематичне вчинення ОСОБА_7 умисних корисливих злочинів проти власності та здоров`я громадян, а суд раніше вже звільняв ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а також умовно - достроково від відбуття призначеного покарання . Тобто такі заходи не стали ефективною запорукою стримання ОСОБА_7 від вчинення нових злочинів.

Що стосується щирого каяття та визнання ОСОБА_7 своєї вини, то це саме по собі, при наявності вищевказаних обставин, не є підставою для застосування ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того колегія суддів, вважає за необхідне на підставі ст. 34 КК України, визнати обставиною що обтяжує покарання обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_7 рецидив злочинів, але у зв`язку з тим, що ч.2 ст. 186 КК України вже передбачає повторність як ознаку злочину, то така обтяжуюча обставина як рецидив, буде братися до уваги колегією суддів при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст. 357 і ч.1 ст. 162 КК України. Зазначеним обставинам суд першої інстанції також не надав належної оцінки, що об`єктивно впливає на призначення виду та міри покарання обом обвинуваченим, про що слушно прокурор зазначив у доводах апеляційної скарги та вказав під час апеляційного розгляду.

Поряд з цим апеляційні доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , необґрунтованого застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та неналежного врахування судом першої інстанції тяжкості злочинів та особи обвинувачених, не позбавлені правових та фактичних підстав, що з урахуванням п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне, вирок в частині призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити покарання з реальним відбуттям, як це зазначено в апеляції прокурора.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується нейтрально, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Вчинені ним злочини, а саме ч.2 ст. 186 - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно; ч.3 ст. 357 КК України - незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом, ч.1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла, відповідно до ст. 12 КК України класифікуються відповідно, як тяжкий злочин, а решта як злочини невеликої тяжкості.

Наведене характеризує ОСОБА_8 як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, враховує нейтральну характеристику на обвинуваченого за місцем проживання, те, що він раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває . Суд першої інстанції правильно встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання передбачених ст. 66 КК України. Крім того колегія суддів при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст. 357 і ч.1 ст. 162 КК України визнає і враховує обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину відповідно до ст. 67 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, в межах санкції за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, за ч.3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 роки, за ч.1 ст. 162 у виді обмеження волі на строк 2 роки.Остаточне покарання за сукупністю злочинівналежить призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, обґрунтованості доводів прокурора який вважає, що покарання обвинувачений має відбувати реально, в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1,75 КК України колегія не вбачає.

Крім того відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 належить зарахувати строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою, - у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 17 липня 2015 року до 20 червня 2017 року включно.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності та здоров`я громадян, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, не працює. Вчинені ним злочини, а саме ч.2 ст. 125 КК України завдання умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ч.1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла, відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як злочини невеликої тяжкості.

При призначенні покарання ОСОБА_7 необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, враховує те, що він раніше звільнявся судом від відбування покарання умовно достроково та на підставі ст. 75 КК України, офіційно не працює, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Обставиною, що пом`якшує покарання суд першої інстанції правильно визнав щире каяття що передбачено п. 1 ч. 1 ст.66 КК України. Також колегія суддів визнає обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину, відповідно до ст. 67 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі, з врахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, в межах санкції за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. Остаточне покарання належить призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обґрунтованості доводів прокурора який вважає, що покарання обвинувачений має відбувати реально, а в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1,75 КК України колегія не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, п.3 ч.1 ст.ст.407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора - задоволити частково.

Вирок Московського районного суду міста Харкова від 7 листопада 2016 року, в частині призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, за ч.3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою, - у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 17 липня 2015 року до 20 червня 2017 року включно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 , обчислювати з моменту його затримання, а саме з 17 липня 2015 року.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ними копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4