АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1159/17 Справа № 190/411/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року про відмову в задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.

Мотивуючи своє рішення, місцевий суд послався на те, що відповідно до наданої характеристики ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі в ПВК № 122, з 26 липня 2016 року і по теперішній час знаходячись у місці відбуття покарання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має. До роботи ставиться задовільно.
Висновком комісії ПВК № 122 від 24 листопада 2016 року ОСОБА_7 було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації відповідно до ст. 101 КВК України.
Також висновком комісії ПВК № 122 від 30 березня 2016 року ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні положень ст. 82 КК України як такому, який не стає на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції відмовив в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням відмовив.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року та застосувати відносно нього положення ст. 82 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що не згоден з рішенням суду першої інстанції і вважає, що відповідно до положень ст. 82 КК України він має право на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням .

Заслухавши думку засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Ст. 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що головною передумовою для застосування ст. 82 КК України є не формальний сплив певного строку покарання, а досягнення цілей покарання, те, що засуджений став на шлях виправлення, і довів це своєю поведінкою і ставленням до праці.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Як видно з характеристики адміністрації П`ятихатської виправної колонії № 122, в якій ОСОБА_7 відбуває покарання з 26 липня 2016 року, засуджений характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має.

Разом з тим, згідно з даними характеристики ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований, про що надав письмову заяву, що не бажає працювати. Залучається до робіт з благоустрою території установи. До роботи ставиться посередньо та поставлені завдання виконує під самостійним контролем адміністрації установи.

Висновком комісії ПВК № 122 від 24 листопада 2016 року ОСОБА_7 було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації відповідно до ст. 101 КВК України.
Також Висновком комісії ПВК № 122 від 30 березня 2016 року ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні положень ст. 82 КК України.

Отже, наведеними даними спростовуються доводи засудженого про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність засудженим ОСОБА_7 того, що він став на шлях виправлення.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року про відмову в задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

_____________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4