Справа № 569/6014/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту з транспортного засобу марки TOYOTA модель LAND CRUISER 2004 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
В обґрунтування свого клопотання зазначає, що є власником сказаного транспортного заслбу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВС України 15.03.2005р., серія НОМЕР_2 . Прокуратурою Рівненської області в рамках кримінальної справи №70/52-07 на даний автомобіль було накладено арешт, однак по даній кримінальній справі її статус не визначено та підозра не вручалась.
23.10.2015р. на її звернення Прокуратурою Рівненської області її було повідомлено, що що арешт з автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 2004 р.в. знято та на адресу УДАІ ГУ МВС України у м. Києві направлено лист щодо зняття арешту з автомобіля з відповідним процесуальними документами в рамках досудового розслідування кримінальної справи №70/52-07 в частині зняття арешту вказаного атвомобіля.
Проте, арешт з автомобіля так і не був знятий, про те, їй стало відомо з листа Регілнального сервісного центру МВС в м. Києві те, що станом на 10.03.2015р. її автомобіль перебуває під арештом на підставі постанови слідчого СВ прокуратури Рівненської області ( кримінальна справа №70/52-07). В той же час в листі було зазначено, що в разі надходження до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві відповідної постанови слідчого СВ прокуратури Рівненської області адо ухвали суду щодо звільнення з під арешту автомобіля, які будуть завірені відбитком оригіналу гербової печатки, їх буде прийнято до виконання.
Скаржник вважає, що даний лист свідчить про те, що Прокуратурою Рівненської області неналежним чином було оформлено документи щодо зняття арешту з автомобіля, а саме була відсутня гербова печатка на відповідній постанові слідчого СВ прокуратури Рівненської області.
Водночас під час розгляду Печерським районним судом м. Києва справи №757/60262/16-ц постановами старшого слідчого відділу прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 від 13.09.2007р. та від 07.11.2007р., винесеними в ході досудового слідства у кримінальній справі №70/52-07, накладено арешт на ряд транспортних засобів, зокрема на належний їй автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 2004 р.в., р.н. НОМЕР_1 .
25.05.2010р. постановою судді Рівненського міського суду у справі №4-785/10 винесено постанову про скасування постанови про порушення кримінальної справи №70/52-07. При цьому старшим слідчим СВ прокуратури Рівненської області 11.06.2010р. винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, за відсутністю в діянні складу злочину.
Разом з тим, вжиті запобіжні заходи, застосовані під час досудового слідства не скасовані, арешт з автомобіля не знятий.
У даному випадку арешт автомобіля відбувся за правилами вчинення слідчої дії у відповідності до КПК України від 28.12.1960р. Їй достеменно не відомо, чи був накладений арешт на автомобіль, як речовий доказ у кримінальній справі , чи в якості забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації. Проте так, чи інакше питання про зняття арешту з автомобіля мало бути вирішено слідчим СВ прокуратури Рівненсьеої області при винесенні постанови про відмову в порушенні кримінальної справи.
Згідно ст.. 78 КПК України 1960р. речовим доказом є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочину або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, набиті злочинним шляхом, і всі інші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом`якшення відповідальності.
Стаття 80 КПК України 1960 року передбачає, що речові докази зберігаються до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи. Питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому: гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям (п.5 ч. 1 ст. 81 КПК України 1960р.).
Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Стаття 214 КПК України 1960 року передбачає, що слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених ст.. 130 КПК, зазначає: відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також рішення в питанні про речові докази відповідно до ст.. 81 цього Кодексу.
Крім того, згідно ст.. 236-8 КПК України 1960 року набрання законної сили постановою судді про скасування постанови про порушення справи тягне за собою скасування запоіжних заходів, повернення вилучених речей та поновлення прав, щодо яких на час досудового слідства встановлювались обмеження.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
За таких обставин, слідчий СВ прокуратури Рівненсьеої області в порушення вищевказаних норм права не вирішив питання про скасування запобіжних заходів та про повернення речових доказів , зокрема не вирішив питання про зняття арешту, з належного їй автомобіля.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 повністю підтримала скаргу, просила її задоволити з викладених у ній обставин.
Слідчий в судовому засідання не заперечував проти задоволення скарги, однак просив зобов"язати регіональний сервісний центр МВС в м. Києві скасувати арешт на вищевказаний автомобіль.
Суд, заслухавши пояснення учасників сторін, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
У відповідності до ч.1ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На даний момент автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 2004 р.в. не є речовим доказом по кримінальній справі і будь-яких позовів не пред`явлено, також повідомлень про підозру органом досудового розслідування скаржнику не пред`явлено, тому жодного відношення до розслідуваного даної кримінальної справи не має.
На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши матеріали заяви, слідчий суддя вважає, що заява ОСОБА_3 підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 170, 171,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ :
Клопотання ОСОБА_3 задоволити.
Зобов`язати Регіональний сервісний центр в м. Києві МВС України скасувати арешт, накладений слідчим СВ Прокуратури Рівненсьеої області у кримінальній справі №70/52-07, з транспортного засобу TOYOTA модель LAND CRUISER 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВСС Укпраїни 15.03.2005р., серія НОМЕР_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1