ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 197/60/16-к
Провадження № 1-кп/210/113/17

"21" червня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі суду присяжних: головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 ,

за участі присяжних: основних - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , запасних: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участі секретаря судового засідання : ОСОБА_8

сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду: прокурор ОСОБА_9 , представник потерпілої - адвокат ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_11 , захисники обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_14 , захисник обвинуваченого ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_15 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000700 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Строк дії обраних відносно обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під варту спливає.

В порядку ст. 331 КПК України прокурор клопотав перед судом про продовження строку дії запобіжних заходів щодо обвинувачених.

Представник потерпілої також просила суд про продовження строку дії запобіжного заходу, обраного по відношенню до обвинувачених.

Захисники обвинувачених, обвинувачені, кожен окремо, заперечували проти продовження строку дії запобіжних заходів, та клопотали перед судом про визначення альтернативного заходу забезпечення кримінального провадження - застави.

Прокурор, представник потерпілої, кожен окремо, заперечували проти визначення альтернативного заходу, оскільки вважають що обвинувачені можуть ухилитись від уду.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За змістом ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Дата ратифікації 17.07.97 р. , дата набуття чинності 11.09.97 р.) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У справі "Третьяков проти України" ЄСПЛ констатує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Суд зазначає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає: 1) особам обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини при обтяжуючих обставинах, 2) характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_14 , та ОСОБА_11 , при цому санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі; 3) позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків, присяжних, вчиненню нових кримінальних правопорушень, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , та ОСОБА_14 .

Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням повного та об"єктивного судового провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що був застосований до обвинуваченого.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність подальшого ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Усі доводи обвинувачених та його захисників самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема ризиками, що наразі не відпали.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 176, 178 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, та враховуючи матеріали кримінального провадження, які надійшли в провадження суду та які свідчать, що інші запобіжні заходи не відповідають характеру ризиків та підстав його застосування (зокрема можливості ухилення від суду, перешкоджання судовому розгляду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів, перешкоджання здійснення судового розгляду кримінального провадження в інший спосіб, зокрема впливу на присяжних, вчинення інших кримінальних правопорушень), та не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового провадження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд вважає, що матеріально-правові і процесуальні умови, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи були дотриманні під час застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як взяття під варту, а мети, з якою застосовувалося затримання та подальше тримання під вартою відповідають фактичним матеріалам справи, та наявним ризикам, передбачених п. 1, 3-5 ст. 177 КПК України.

Усі доводи обвинувачених та їх захисників, про соціальні зв"язки обвинувачених, наявність захворювань, самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема ризиками, що наразі не відпали: переховування та ухилення від суду, вплив на свідків, присяжних, та потерпілу, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення; особи обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 176, 178 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, та враховуючи матеріали кримінального провадження, які надійшли в провадження суду та які свідчать, що інші запобіжні заходи не відповідають характеру ризиків та підстав його застосування (зокрема можливості ухилення від суду, перешкоджання судовому розгляду, незаконного впливу на свідків, присяжних та потерпілу, вчинення інших кримінальних правопорушень), та не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Вирішуючи питання про застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, зауважує наступне.

Питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується з урахуванням положень ст. 176-184 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановлені ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в межах, передбачених ст. 182 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

При цьому слід зазначити, що відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 4 статті 5 Конвенції гарантує кожній особі, яку було позбавлено волі в результаті арешту або затримання, право через деякий час подавати скаргу з вимогою перегляду законності позбавлення свободи.

Порушення цієї норми неодноразово констатувалось Європейським судом з огляду на те, що національні суди не здійснювали перегляд законності тримання заявників під вартою та можливість застосування до заявників будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою не розглядалась (див. рішення у справах Цигоній проти України від 24.11.2011 та Третьяков проти України від 29.09.2011).
Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Застосування судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачає обов`язок суду визначити в ухвалі розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК. Визначення розміру застави у такому випадку здійснюється у порядку визначеному ст. 182 КПК.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

При цьому, КПК України не містить заборони не визначати заставу у разі вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченим. Суд лише має право не визначати заставу, у разі пред"явлення звинувачення у вчиненні злочину, пов"язаного з насильницькою смертю потерпілого.

У судовому засіданні потерпіла заявляла про те, що відносно неї надходять погрози з боку обввинувачених, які утримуються під вартою.

Однак протягом тривалого часу ані потерпіла, ані її представник не надали до суду доказів таких дій слідчо-заарештованих ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .

Прокурор - процесуальний керівник у кримінальному провадженні в прядку ст. 214 КПК України не вчинив жодних дій щодо перевірки пояснень потерпілої.

Обвинувачені тривалий час, з урахуванням положень ст. 72 КК України (в редакції чинній до 21.06.2017 року) перебувають в умовах позбавлення волі, у тому числі й з підстав неявки потерпілої та її представника для допиту у судовому засіданні.

Станом на 21 червня 2017 року до суду не надано матеріалів кримінального провадження, зокрема письмових доказів, якими прокурор обгрунтовує пред"явлене обвинувачення, що позбавляє суд змінити порядок дослідження доказів, а так само стороною обвинувачення не забезпечено відповідно до вимог КПК України явку свідків для їх безпосереднього допиту в суді.

Крім того, тривалість попереднього ув"язнення обвинувачених також пов"язана із незалежними від суду обставин - тривалу відсутність затвердженого списку присяжних відповідно до вимог закону України "Про судоустрій і статус суддів", що унеможливило протягом 6-ти місяців здійснення судового розгляду кримінального провадження по суті пред"явленого обвинувачення.

Згідно ч. 4, 5 ст. 182 КК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Разом з тим, суд, з урахуванням положень ч.4 ст.199 КПК України та відповідно до ч.3 ст.183 КПК України вважає необхідним визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, які будуть на нього покладені у разі внесення ним застави. Враховуючи положення ч.5 ст.182 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_14 суд вважає необхідним визначити заставу у більш ніж трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки застава у меншому розмірі не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на нього обов`язків.
Враховуючи, що від обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника надходять скарги на ненадання медичної допомоги, суд вважає за доцільне вжити заходів щодо перевірки скарг обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 19 серпня 2017 року включно.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_11 обов`язків, передбачених цим кодексом у сумі 600 000 (шістсот тисяч) грн., яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області банк одержувача - ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, Код отримувача ( ЄДРПОУ) - 26239738, Банк отримувача- ГУДКСУ в м. Київ, МФО 820172, № рахунку 7442.

В разі сплати застави вважати обраним ОСОБА_11 запобіжний захід заставу.

В разі внесення застави, суд на підставі ч. 5, 6 ст. 194 КПК України вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 строком на два місяці з моменту внесення застави наступні обов`язки: прибувати до суду за викликами; не відлучатися із міста Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця фактичного проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю, не спілкуватись з іншим обвинуваченим, потерпілою ОСОБА_17 , свідками у кримінальному провадженні.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 19 серпня 2017 року включно.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_14 обов`язків, передбачених цим кодексом у сумі 600 000 (шістсот тисяч) грн., яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області банк одержувача - ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, Код отримувача ( ЄДРПОУ) - 26239738, Банк отримувача- ГУДКСУ в м. Київ, МФО 820172, № рахунку 7442.

В разі сплати застави вважати обраним ОСОБА_14 запобіжний захід заставу.

В разі внесення застави, суд на підставі ч. 5, 6 ст. 194 КПК України вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_14 строком на два місяці з моменту внесення застави наступні обов`язки: прибувати до суду за викликами; не відлучатися із міста Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця фактичного проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю, не спілкуватись з іншим обвинуваченим, потерпілою ОСОБА_17 , свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснити, що ОСОБА_14 , та ОСОБА_11 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Попередити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7-10 ст. 183 КПК України.

Зобов`язати керівника Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПС України в Дніпропетровській області негайно ПРОВЕСТИ медичне обстеження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та забезпечити відповідне лікування за медичними показниками.

Витребувати з Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПС України в Дніпропетровській області відомостей про те, чи має можливість обвинувачений ОСОБА_14 за станом здоров`я перебувати в умовах СІЗО та приймати участь у судових засіданнях.

Зобов`язати Криворізьку установу виконання покарань № 3 УДПС України в Дніпропетровській області надати до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу запитувану інформацію у строк до 05 липня 2017 року .

Копії ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, однак заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду кримінальногого провадження.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено 23 червня 2017 року об 12год.45хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .