Справа № 750/4327/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/446/2017
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 11 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008890 , за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2017 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з професійно - технічною освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2017 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 120 год.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційній скарги в яких:

- адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, судом взято до уваги показання свідків, які не підтверджують вину її підзахисного, оскільки ОСОБА_10 , є дружиною потерпілого, тобто, зацікавленою особою, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не були безпосередніми свідками нанесення тілесних ушкоджень, а про інцидент їм стало відомо зі слів потерпілого. Крім того, судом не було взято до уваги показання свідка сторони захисту - ОСОБА_13 , який повідомив про наявність у потерпілого синця, що був вже до початку конфлікту. Вважає, що процесуальні документи, на які суд послався, як на доказ вини її підзахисного, лише фіксують факт кримінального правопорушення та наявності тілесних ушкоджень у потерпілого і не доводять його вину. Крім того, вважає, що покарання, призначене ОСОБА_9 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі, оскільки у провадженні не встановлено обставин, які обтяжують покарання, а обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

- обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок місцевого суду щодо нього, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, окрім доводів, аналогічних викладеним в апеляційній скарзі його захисника, зазначає, що місцевим судом не було надано правової оцінки стосовно факту отримання комплексу тілесних ушкоджень потерпілим ще до початку конфлікту, безпідставно не взято до уваги показання ОСОБА_13 , відповідно до яких він не наносив ніяких ударів ОСОБА_7 .

Як встановив суд першої інстанції, 02 листопада 2015 року, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_9 , знаходячись поряд з гаражем № НОМЕР_1 автокооперативу № 16, що по вул. Кривоноса в м. Чернігові, на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: підшкірної гематоми лівої навколоорбітальної ділянки, саден обличчя, що згідно висновку експерта від 22 лютого 2016 року № 130 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора щодо необхідності залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг встановлено, що вина ОСОБА_9 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, суд першої інстанції свої висновки про винуватість ОСОБА_9 вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтував показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , який не визнав свою вину та показав, що гараж № НОМЕР_2 , належний його бабусі, та гараж ОСОБА_7 знаходяться поруч в автокооперативі №16, та на протязі року між ним та потерпілим існують неприязні стосунки в зв`язку з його обмовою щодо пошкодження замків гаражних воріт. 2 листопада 2015 року він з батьком приїхав в гараж, а ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в гаражі ОСОБА_7 розпивали спиртні напої, після чого через деякий час потерпілий вийшов звідти та почав на їх адресу висловлюватися нецензурною лайкою, а потім взяв його за одяг нарівні грудей, після чого їх розборонив ОСОБА_11 ; показаннями потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до яких він з ОСОБА_9 та його батьком на протязі року має неприязні стосунки, та 2 листопада 2015 року виходячи із свого гаража № НОМЕР_3 , від ОСОБА_9 отримав удар в обличчя.

Вищевикладені показання потерпілого повністю підтвердив свідок ОСОБА_11 , який вказав, що 2 листопада 2015 року ОСОБА_9 наніс ОСОБА_7 правою рукою удар в обличчя, після чого він кинувся їх розбороняти та бачив кров під лівим оком та під носом, а також подряпини на носі.

Свідок ОСОБА_12 своїми показаннями підтвердив наявність тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 , що утворилися 02.11.2015 року у зв`язку з сутичкою, що відбулась між ОСОБА_9 та потерпілим, оскільки чув сварку між ними, після чого побачив потерпілого вже з розбитим переніссям, що супроводжувалось кровотечею.

Крім вищевикладених показань свідків, вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується даними, які містяться: в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.11.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 повідомив правоохоронні органи про нанесення йому ОСОБА_9 02.11.2015 року в автокооперативі № 16 тілесних ушкоджень в області обличчя; рапорті оперативного чергового ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 06.11.2015 року, відповідно до якого представник поліклінічного відділення УМВС в Чернігівській області повідомив про госпіталізацію ОСОБА_7 до медичного закладу з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок побиття сусідом по гаражу; висновку експерта № 130 від 22.02.2016 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: підшкірної гематоми лівої навколоорбітальної ділянки, саден обличчя, які виникли 02.11.2015 року, за обставин на які вказує потерпілий ОСОБА_7 , як мінімум від однієї травмуючої дії, як усі в сукупності, так і кожне окремо відповідно до п.2.3.1а, 2.3.2б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я; виписну епікризі № 1823 від 19.11.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в лікарні УМВС України в Чернігівській області в період часу з 06.11.2015 року по 19.11.2015 року, внаслідок отриманих 02.11.2015 року тілесних ушкоджень; довідці травмпункту № 14728 Чернігівської міської лікарні № 2, згідно якої 03.11.2015 року у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів.

У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що в основу рішення суду першої інстанції були покладені показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не підтверджують вину її підзахисного, оскільки вони не були очевидцями подій, є безпідставними, оскільки показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказують на те, що тілесні ушкодження з локалізацією в ділянці обличчя у потерпілого ОСОБА_7 , які встановлені висновком експерта №130 від 22.02.2015 року, спричинив умисно обвинувачений ОСОБА_9 , які не дивлячись на те, що потерпілий звернувся до травмпункту не в день їх вчинення, а лише наступного дня, не могли бути спричинені з необережності або самим потерпілим. Вищевикладене було підтверджене і дружиною потерпілого ОСОБА_10 , яка 02.11.2015 року у вечірній час, після повернення чоловіка додому з гаражу побачила, що обличчя в нього було в крові, та останній повідомив їй про події, які там відбулись, а тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано розцінив дані ними показання як належні і допустимі і поклав в обґрунтування обвинувального вироку.

В своїй сукупності вищенаведені докази беззаперечно свідчать про наявність факту нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Щодо посилання сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що місцевий суд при винесенні рішення не взяв до уваги показань свідка ОСОБА_13 щодо наявності синця під оком у потерпілого ще до початку конфлікту є не обґрунтованим, та таким, що спростовується висновком експерта №130 від 22.02.2015 року, яким встановлені тілесні ушкодження у потерпілого з локалізацією в області обличчя, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 який вказав, що саме від удару рукою обвинуваченого в обличчя потерпілого виникли констатовані експертним висновком тілесні ушкодження, та свідка ОСОБА_12 , який бачив у потерпілого свіжі тілесні ушкодження в області голови, а саме розбите перенісся.

Отже, твердження апелянтів про суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України мають необґрунтований та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту.

Давши належну оцінку зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні ОСОБА_9 виду та міри покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності та не притягувався до кримінальної відповідальності, його молодий вік, сімейний стан та стан здоров`я, формально позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання, а тому, на переконання колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт.

Обставини, які слід врахувати, на думку адвоката ОСОБА_8 , під час визначення міри та виду покарання, вже були враховані судом першої інстанції та на переконання колегії суддів, ним в повній мірі були дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б як наслідок тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, в вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2017 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4