Справа № 477/2460/16-к
Провадження № 1-кп/477/39/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого місця проживання не маючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 04.07.1996 року Центральним районним судом м. Миколаєва, за ч.3 ст. 140 КК України ( в редакції 1960р.), до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 46-1 КК України ( в редакції 1960р.) звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 2) 08.06.1998 року Центральним районним судом м. Миколаєва, за ч.1 ст. 229-6 КК України ( в редакції 1960р.), з застосуванням ст. 43 КК України (в редакції 1960р.), до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, звільнений умовно-достроково 11.05.2000р, з невідбутим строком 1 рік 7 місяців; 3) 05.03.2001 року Жовтневим районним судом Миколаївської області, за ч.2 ст. 140 КК України ( в редакції 1960р.), з застосуванням ст. 43 КК України (в редакції 1960р.), до позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців, звільнений 23.06.2003 по відбуттю строку покарання; 4) 30.03.2004 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 01.02.2008року за відбуттям покарання; 5) 04.08.2009 року Тростянецьким районним судом Вінницької області, за ч.3 ст. 185, ст. 395, 70 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 05.04.2012 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 2 місяці 4 дні,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

29 травня 2016 року, приблизно о 00-00год. ОСОБА_3 разом зі своїм знайомим, перебуваючи на вул.. Херсонське Шосе, зупинили автомобіль марки МАН, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням потерпілого ОСОБА_5 з проханням підвезти їх до с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, на що останній погодився.
Перебуваючи в салоні вказаного автомобіля, ОСОБА_3 помітив, що на спальному місці вказаного автомобіля знаходиться барсетка, та у нього виник умисел на таємне викрадення вказаної барсетки.
Реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав барсетку з грошовими коштами в сумі 400грн., та в подальшому, таємно для ОСОБА_6 , поклав її до поліетиленового пакету, який належав його товаришеві. Після того, як потерпілий зупинив транспортний засіб біля АЗС, що розташована біля с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_7 та його товариш покинули салон автомобіля та розійшлись. Через декілька хвилин ОСОБА_3 наздогнав свого товариша та повідомив його про скоєння злочину, а саме - таємного викрадення барсетки з автомобіля та, повідомивши, що барсетка знаходиться у нього в поліетиленовому пакеті та про те, що її треба повернути, забрав барсетку та розпорядився викраденим на свій розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 400грн.
Відповідальність за дії, вчинені ОСОБА_3 , передбачена ч.2 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав повністю та пояснив, що 29 травня 2016 року, приблизно о 00.00год. він разом зі своїм знайомим, перебуваючи в м. Миколаєві, зупинили автомобіль під керуванням потерпілого та попросили підвезти їх до с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області. Під час перебування в салоні автомобіля він побачив барсетку, яку непомітно для водія та свого товариша взяв та поклав до поліетиленового пакету, в якому були його та його товариша речі. Коли вони приїхали до с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, то вони вийшли з автомашини та його товариш з пакетом пішов вперед, а йому водій сказав, що зникла барсетка. Після чого він наздогнав товариша, забрав з пакета барсетку, після чого витяг з неї гроші двома купюрами, які поклав до себе в карман, та повернувся і віддав барсетку потерпілому. Гроші потерпілому він так і не повернув, у вчиненому розкаюється, в судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого.
Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що 29 травня 2016 року вночі його зупинив обвинувачений зі своїм товаришем та попросив підвезти їх до с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, на що він погодився. Приїхавши до с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, обвинувачений з товаришем вийшли з автомобіля та він помітив, що зникла його барсетка з документами та грошима, яка знаходилась в салоні на спальному місці, позаду нього. Під видуманим приводом він покликав обвинуваченого назад та коли останній підійшов, повідомив йому, що в нього зникла барсетка. Спочатку обвинувачений казав, що нічого не брав, а коли він забрав у нього паспорт, то погодився повернути викрадене. ОСОБА_3 побіг до свого товариша та, повернувшись, приніс його барсетку, однак коли він її відкрив, то побачив, що документи на місці, а гроші в сумі 400грн. зникли. На сьогоднішній день гроші йому не повернуті. Просив обрати обвинуваченому сувору міру покарання.
Провина обвинуваченого також підтверджується протоколом прийняття заяви потерпілого про викрадення грошей в сумі 400грн. від 30.05.2016року; даними протоколу огляду місця події від 30.05.2016 року, під час якого оглянуті кабіна автомобіля МАН НОМЕР_1 та барсетка чорного кольору, а також даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.12.2016 року, відповідно до якого потерпілий впізнав обвинуваченого як особу, яка викрала його майно.
За згодою обвинуваченого, потерпілого та прокурора судом, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи досліджені по справі докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у таємному викраденні майна потерпілого та, враховуючи наявність непогашених судимостей, кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, судом враховується, що він вчинив злочин середньої тяжкості, раніше судимий, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнається визнання вини, щире каяття.
Враховуючи тяжкість та обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність обставин, які пом`якшують покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, вважаючи саме таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Керуючись ст.ст. 366, 367-369, 374 КПК України,
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Строк відбування покарання рахувати з моменту виконання вироку.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1