Єдиний унікальний номер 722/517/17
Номер провадження 1-кп/722/57/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2017 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_4

обвинуваченої: ОСОБА_5

та її захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 04.12.2015 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженої, не працюючої, раніше судимої:

14.11.2013 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст.ст.166, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; 12.10.2016 року на підставі ст.78 КК України скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.136, ч.2 ст.384 КК України,

ВСТАНОВИВ:
14.11.2015 року ОСОБА_5 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, під час допиту на досудовому слідстві як свідок по кримінальному провадженні №0000011 від 09.11.2015 року відносно ОСОБА_7 , за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.15 ч.2 ст.152, п.10 ч.2 ст.115 КК України, надала показання, що 08.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала на місці вчинення злочину в с. Романківці між вулицями Коцюбинського та Київською де стала очевидцем вчинення ОСОБА_8 злочинів відносно ОСОБА_9 .

24.05.2016 року ОСОБА_5 , будучи допитаною як свідок, в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження Сокирянським районним судом Чернівецької області по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.2 ст.187, ч.3 ст.15 ч.2 ст.152, п.10 ч.2 ст.115 КК України, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, якій роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, про право відмовитись давати показання щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, умисно, з метою створення штучних доказів захисту обвинуваченого, сприяння ухиленню ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та покарання за скоєні ним злочини, надала суду завідомо неправдиві показання, шляхом повідомлення недостовірних відомостей про факти та обставини, що мають значення для вказаного кримінального провадження, а саме щодо того, що 08.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала між вулицями Коцюбинського та Київською в с. Романківці, однак ОСОБА_7 не бачила та про обставини вчинення ним злочинів їй нічого не відомо.
Крім цього, 24.05.2016 року в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження Сокирянським районним судом Чернівецької області по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст.187, ч.3 ст.15 ч.2 ст.152, п.10 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_5 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, завідомо неправдиве показання свідка, якій роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, про право відмовитись давати показання щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, після дослідження судом відеозапису проведення слідчої дії слідчого експерименту за її участі, надала суду показання, що 08.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала на місці вчинення злочину в с. Романківці, між вулицями Коцюбинського та Київською, де стала очевидцем вчинення ОСОБА_8 злочинів відносно ОСОБА_9 .
В подальшому, 08.06.2016 року в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження Сокирянським районним судом Чернівецької області по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст.187, ч.3 ст.15 ч.2 ст.152, п.10 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_5 будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, завідомо неправдиве показання свідка, якій роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, про право відмовитись давати показання щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, умисно з метою створення штучних доказів захисту обвинуваченого, сприяння ухиленню ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та покарання за скоєні ним злочини, надала суду завідомо неправдиві показання шляхом повідомлення недостовірних відомостей про факти та обставини, що мають значення для вказаного кримінального провадження, а саме щодо того, що 08.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала між вулицями Коцюбинського та Київською в с. Романківці, однак ОСОБА_7 вона не бачила та про обставини вчинення ним злочинів їй нічого не відомо.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй злочинів не визнала та скориставшись своїм правом, передбаченим ст.63 Конституції України та ст.42 КПК України, відмовилась від дачі показань суду.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, її винуватість повністю доведена наступними дослідженими судом доказами, а саме:

Показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона, як потерпіла по кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , приймала особисту участь в кожному судовому засіданні. В судовому засіданні 24.05.2016 року ОСОБА_5 судом було роз`яснено право відмовитися давати показання щодо себе чи членів сім`ї, передбачене ст.63 Конституції України, однак ОСОБА_5 погодилася давати показання. Після цього, суд попередив її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка. ОСОБА_5 підписала присягу свідка та оголосила її. Під час допиту, ОСОБА_5 повідомила, що 18.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала між вулицями Коцюбинського та Київською в с. Романківці, однак ОСОБА_7 вона не бачила та про обставини вчинення ним злочинів їй нічого не відомо. Після перегляду в судовому засіданні відеозапису із проведенням слідчого експерименту, ОСОБА_5 змінила свої показання та зазначила, що 08.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала на місці вчинення злочину в с. Романківці, між вулицями Коцюбинського та Київською, де стала очевидцем вчинення ОСОБА_8 злочинів відносно ОСОБА_9 . В наступному судовому засіданні, а саме 08.06.2016 року ОСОБА_5 також попереджалася судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, погодилась давати показання та зазначила, що 08.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала між вулицями Коцюбинського та Київською в с. Романківці, однак ОСОБА_7 вона не бачила та про обставини вчинення ним злочинів їй нічого не відомо. Під час допиту в інших судових засіданнях, після зміни у ОСОБА_10 захисника, ОСОБА_5 відмовилась давати показання.
Показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що він працює на посаді судового розпорядника Сокирянського районного суду Чернівецької області, у зв`язку з чим, приймав безпосередню участь в судових засіданнях по розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , під час яких допитувалась в якості свідка ОСОБА_5 . В судовому засіданні 24.05.2016 року ОСОБА_5 судом було роз`яснено право відмовитися давати показання та попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка. ОСОБА_5 підписала присягу свідка та оголосила її. Під час допиту, ОСОБА_5 повідомила, що 18.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала в с. Романківці Сокирянського району. ОСОБА_10 в той час вона не бачила, про обставини вчинення ним злочинів їй нічого не відомо. Після перегляду в судовому засіданні відеозапису із проведенням слідчого експерименту, ОСОБА_5 змінила свої показання та зазначила, що 08.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала на місці вчинення злочину в с. Романківці та була очевидцем вчинення ОСОБА_8 злочинів відносно ОСОБА_9 . В наступному судовому засіданні, ОСОБА_5 змінила свої показання, вказавши що ОСОБА_10 в той час вона не бачила, про обставини вчинення ним злочинів їй нічого не відомо. Свідок ОСОБА_11 також зазначив, що ОСОБА_5 надавала суду показання добровільно, будь-якого тиску на неї не чинилося.
Показаннями допитаного в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що під час розгляду судом кримінального провадження, за яким його було засуджено, ОСОБА_5 , будучи допитаною в якості свідка, в одному з судових засідань вказала, що вона нібито бачила його на місці вчинення злочину. В подальшому, вона неодноразово змінювала свої показання.
Окрім того, винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України підтверджується наступними дослідженими судом письмовими доказами:

-протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_5 з доданим диском із відеозаписом допиту від 14.11.2015 року, під час якого остання вказала, що 08.11.2015 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала на місці вчинення злочину в с. Романківці, між вулицями Коцюбинського та Київською, де стала очевидцем вчинення ОСОБА_8 злочинів відносно ОСОБА_9 ;
-присягами та розписками свідка у кримінальному провадженні від 24.05.2016 року та 05.09.2016 року, згідно яких ОСОБА_5 попереджалася судом про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України, за завідомо неправдиві показання;
-копіями дисків із звукозаписами судових засідань та журналів судових засідань в кримінальному провадженні №0000011 від 09.11.2015 року відносно ОСОБА_7 , за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.15 ч.2 ст.152, п.10 ч.2 ст.115 КК України від 24.05.2016 року під час яких ОСОБА_5 допитувалась в якості свідка;

-копією вироку Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.09.2016 року відносно ОСОБА_10 , згідно якого показання ОСОБА_5 , надані нею в якості свідка, не бралися судом до уваги, оскільки неодноразово змінювалися, були суперечливими та спростовувалися показаннями інших свідків.

Таким чином, враховуючи в сукупності наведені вище досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України в ході судового розгляду кримінального провадження доведена в повному об`ємі.

При цьому, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не беруться судом до уваги, оскільки дані свідки не були присутні під час допиту ОСОБА_5 а надані ними показання не встановлюють та не спростовують будь-яких обставин справи.

Викликані в судове засідання, за клопотанням прокурора свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 взагалі не надали суду будь-яких показань щодо обставин справи.

Суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.384 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вона надала завідомо неправдиве показання свідка, поєднане зі штучним створенням доказів захисту обвинуваченого ОСОБА_10 .

Невизнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні злочину суд оцінює критично і розцінює як спосіб її захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

При цьому, доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_6 стосовно того, що протокол додаткового допиту обвинуваченої ОСОБА_5 із диском проведення відеозапису є неналежним доказом, виходячи із принципу безпосередності дослідження судом документів, а також стосовно того, що ОСОБА_5 не є суб`єктом злочину, передбаченого ст.384 КК України, у зв`язку з тим, що є членом сім`ї ОСОБА_10 суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Диспозиція ст.384 КК України передбачає кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка під час провадження дізнання, досудового слідства або в суді. Тобто, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є певна обстановка його вчинення, оскільки передбачені в ст.384 КК дії мають бути здійснені лише при провадженні дізнання, досудового слідства чи судового розгляду.

Так під час судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 давала неправдиві показання як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_10 .

В підтвердження факту дачі ОСОБА_5 неправдивих показань під час провадження досудового розслідування, стороною обвинувачення було надано, а судом досліджено протокол додаткового допиту, який є належним та допустимим доказом в доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

З аналізу диспозиції ст.384 КК України також вбачається, що суб`єктом даного злочину, зокрема є свідок, який у встановленому законом порядку попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Згідно ст.63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Відповідно до ч.3 ст.18 КПК України, жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.

Як вбачається з наведених норм закону, законодавцем забезпечено право особи відмовитися від давання показань щодо членів своєї сім`ї, проте не передбачено звільнення таких осіб від відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань.

Під час судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинуваченій ОСОБА_5 неодноразово роз`яснювалось її право відмовитися давати показання, передбачене ст.63 Конституції України, проте остання, погоджувалася давати показання, без будь-якого примусу на неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується також у тому, що 08.11.2015 року в період часу з 17 год. по 20 год., перебуваючи на місці вчинення злочинів ОСОБА_10 , між вулицями Київською та Коцюбинського в с. Романківці Сокирянського району, будучи очевидцем зґвалтування та вбивства потерпілої ОСОБА_9 , а саме спостерігаючи за тим, як ОСОБА_10 руками здійснював удушення потерпілої, не вжила заходів щодо припинення його злочинних дій та не надала ОСОБА_9 будь-якої допомоги, внаслідок чого настала смерть потерпілої.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.136 КК України.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, під судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення не було надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.136 КК України поза розумними сумнівами.

Посилання прокурора на протокол проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_5 та вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.09.2016 року відносно ОСОБА_10 , як на докази доведення винуватості обвинуваченої суд вважає безпідставними, оскільки протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження не надавався та судом взагалі не досліджувався, а вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.09.2016 року відносно ОСОБА_10 не встановлено того факту, що ОСОБА_5 була очевидцем вчинення ОСОБА_10 злочинів відносно ОСОБА_9 .

Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 на підставі п.2 ч.1ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що вона вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.136 КК України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який у відповідності до ч.2 ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та є злочином проти правосуддя.

Суд враховує особу обвинуваченої ОСОБА_5 , зокрема те, що вона раніше судима, злочин вчинила під час іспитового строку, свою винуватість у вчиненні даного злочину не визнала, не має постійного місця проживання, по місцю реєстрації характеризується негативно, позбавлена батьківських прав по відношенню до своїх малолітніх дітей.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 суд, на підставі ст.67 ч.1 п.1 КК України, визнає рецедив злочинів.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи в сукупності всі обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину та особу винної, наявність обставини яка обтяжує покарання та відсутність обставин що його пом`якшує, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_5 не можливе без ізоляції її від суспільства, а тому не знаходить достатніх підстав для застосування відносно неї ст.ст.75,76 КК України, призначивши їй покарання у виді реального позбавлення волі.

Саме такий вид покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових злочинів.

З метою забезпечення належного виконання даного вироку, суд вважає за необхідне продовжити тимчасове залишення ОСОБА_5 в Чернівецькій установі виконання покарань №33 до набрання вироком суду законної сили.

Відповідно до абз.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VІІІ) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк, зокрема перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року, ч.5 ст.72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Вказаний Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 21.06.2017 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30.03.2017 року обвинувачену ОСОБА_5 було тимчасово залишено в слідчому ізоляторі Чернівецької установи виконання покарань №33, починаючи з дня винесення судом ухвали, для проведення процесуальних дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000019 від 04.12.2015 року та в подальшому на час судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає що ОСОБА_5 слід зарахувати у строк відбування покарання період її тимчасового залишення в Чернівецькій установі виконання покарань №33, починаючи з 30.03.2017 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.369 ч.1, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, і за його вчинення призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте ОСОБА_5 покарання за вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.11.2013 року і остаточно до відбування призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Визнати ОСОБА_5 невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.3 ст.136 КК України та на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного злочину.

Продовжити до набрання даним вироком суду законної сили тимчасове залишення ОСОБА_5 в Чернівецькій установі виконання покарань №33.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з дня проголошення судом вироку, тобто з 31.07.2017 року, зарахувавши у строк відбування покарання період її тимчасового залишення в Чернівецькій установі виконання покарань №33 з 30.03.2017 року по 31.07.2017 року.

На підставі п.«ґ» ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_5 строк її попереднього ув`язнення у вигляді тимчасового залишення в Чернівецькій установі виконання покарань №33 у строк покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 30.03.2017 року по 20.06.2017 року включно.

Речові докази: диски для лазерних систем зчитування інформації із копіями звукозаписів допитів ОСОБА_5 залишити при матеріалах судового провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а особою, яка утримується під вартою, з дня отримання копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Суддя: