Справа № 152/669/17
В И Р О К
іменем України
23 травня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника неповнолітнього
обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Служби у справах дітей
Шаргородської РДА ОСОБА_7 ,
Уповноваженого підрозділу
ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 ,
представника органу пробації ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зятківці Гайсинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, військовозобов`язаного, з неповною середньою світою, студента ІІ курсу заочної форми навчання Браїлівського професійного ліцею, працюючого за договором працівником коптильного цеху на «Чернівецькому сирзаводі на виробничих потужностях ТОВ «Бімол», раніше не судимого,

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 22.01.2017 року приблизно о 22 годині, перебуваючи в м. Шаргород Вінницької області на вул. Рози Люксембург, вирішив вчинити крадіжку матеріальних цінностей з домогосподарства ОСОБА_10 , що знаходиться на АДРЕСА_2 . Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 пройшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку належних потерпілому двох дзеркал заднього виду скутера, чорного кольору зі вставками хромованими та ліхтарями зі світлодіодами типу поворотів, вартість яких, згідно з висновком автотоварознавчої експертизи №1246/1247/1248/17-21 від 28.03.2017 року становить 156 грн., а також ручку акселератора із написом «1803 3709 ГОСТ 3940-71 Сделано в СССР», вартістю, згідно з висновком автотоварознавчої експертизи від 28.03.2017 року №1246/1247/1248/17-21, складає 40,65 грн., після чого покинув місце події, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 196,65 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 24.04.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 22.01.2017 року приблизно о 22 годині проходив біля домогосподарства ОСОБА_10 , що знаходиться на вул. Рози Люксембург, 16, в м. Шаргород, коли повертався додому в с. Дерев`янки з нічного магазину, та вирішив скоїти крадіжку майна, зокрема, двох дзеркал заднього виду із скутера та ручки акселератора із мотоцикла, які знаходилися на подвір`ї. Про те, що транспортні засоби знаходяться на подвір`ї, він знав, так як побачив раніше. Пересвідчившись, що поблизу нікого немає, він зайшов на подвір`я, відламав два дзеркала заднього виду чорного кольору зі світлодіодами від скутера, а також вийняв ручку акселератора із мотоцикла і викрав. Викравши дзеркала та ручку акселератора, він відніс їх до себе додому, де встановив на свій мотоцикл. Після того, як працівники поліції дізналися, що крадіжку вчинив він, то ним передано їм викрадені речі. У вчиненому він розкаюється, просить його суворо не карати, так як усвідомив свою протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, переконує суд, що ніколи більше не вчинятиме злочинів.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 24.04.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 24.04.2017 року, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_10 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 , представника Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_7 та представника Уповноваженого підрозділу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 , законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , законному представнику ОСОБА_4 ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_10 в заяві до суду просив судовий розгляд проводити у його відсутності, зазначив, що він не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 , не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.52).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 24.04.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: 22.01.2017 року приблизно о 22 годині, перебуваючи в м. Шаргород Вінницької області на вул. Рози Люксембург, ОСОБА_4 вирішив вчинити крадіжку матеріальних цінностей з домогосподарства ОСОБА_10 , що знаходиться на АДРЕСА_2 . Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 пройшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку належних потерпілому двох дзеркал заднього виду скутера, чорного кольору зі вставками хромованими та ліхтарями зі світлодіодами типу поворотів, вартість яких, згідно з висновком автотоварознавчої експертизи №1246/1247/1248/17-21 від 28.03.2017 року становить 156 грн., а також ручку акселератора із написом «1803 3709 ГОСТ 3940-71 Сделано в СССР», вартістю, згідно з висновком автотоварознавчої експертизи від 28.03.2017 року №1246/1247/1248/17-21, складає 40,65 грн., після чого покинув місце події, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 196,65 грн.
Отже, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин, будучи неповнолітнім, до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.83-84, 91). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Крім того, в силу ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.
З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_4 , здобутих під час досудового розслідування і долучених до матеріалів кримінального провадження, а також із акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітній, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є фізично здоровим (а.с.90); проживає з матір`ю ОСОБА_6 та вітчимом ОСОБА_11 , а також неповнолітніми братами та сестрами (а.с.89, 86); за місцем роботи та колишнім місцем навчання ОСОБА_4 характеризується позитивно, як дисциплінований працівник та учень, не має пропусків роботи та навчальних занять, не має зауважень та порушень трудової та навчальної дисципліни, працьовитий, співчутливий (а.с.92, 93).
Характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем проживання, що видана Гибалівською сільською радою 03.03.2017 року за №290 (а.с.87), суд не приймає до уваги, оскільки вказана характеристика не містить ніяких характеризуючи даних щодо неповнолітнього, а лише, на думку секретаря сільської ради ОСОБА_12 , про неналежне виконання матір`ю обвинуваченого своїх батьківських обов`язків.
Представники Уповноваженого підрозділу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 та Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_7 зазначили, що неповнолітній ОСОБА_4 не перебував на обліку в Шаргородському ВП та у Службі в справах дітей, взятий на облік з приводу вчинення ним злочину, з ним проводяться профілактичні заходи. Сім`я ОСОБА_4 належить до малозабезпечених сімей та таких, що потрапили у складні життєві обставини. При призначенні ОСОБА_4 покарання просять останнього суворо не карати, врахувати, що він вчинив злочин, будучи неповнолітнім та призначити покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 19.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисний злочин середньої тяжкості будучи неповнолітнім, але щиро покаявся; на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває, не виявляє агресії щодо оточуючих людей. Також, обвинувачений не заперечує злочинності своїх дій, розуміє, що вчинив злочин, але висловлює бажання до змін способу свого життя, заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_9 , виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачений замислюється над своєю поведінкою та своїм майбутнім, визнає, що протиправна поведінка в подальшому може призвести до негативних для нього наслідків, висловлює і в подальшому поєднувати своє навчання із роботою, так як привчений до роботи, займався підробітками і на сьогодні працює та заочно навчається, тим самим не є тягарем для сім`ї, так як заробляє для свого утримання грошові кошти, проте, його сім`я перебуває на обліку в Шаргородському РЦСССДМ з 2012 року як сім`я, що опинилася в складних життєвих обставинах і батьки знаходяться на обліку з приводу ухилення від виконання батьківських обов`язків, тоді як ОСОБА_4 за місцем навчання і проживання характеризується як відповідальний і працьовитий, не порушував дисципліну, навчався посередньо (а.с.47-51).
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_4 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, є відсутність належного контролю матері за його поведінкою та спілкуванням за межами будинку, в якому він проживає, недостатній вплив матері на формування поведінки обвинуваченого, спілкування неповнолітнього з особами, що раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, неконструктивна організація дозвілля та проведення вільного часу без належного контролю з боку дорослих членів сім`ї.
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді штрафу, враховуючи, що неповнолітній працює працівником коптильного цеху на підприємстві «Чернівецький сирзавод на виробничих потужностях ТОВ «Бімол» (а.с.92) і має самостійний доход у виді заробітної плати.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 28.03.2017 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №1246/1247/1248/17-21 (а.с.76-80), вартість експертизи становить 594 грн. (а.с.81).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 594 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з ОСОБА_4 , який працює та має самостійний доход у виді заробітної плати.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Два дзеркала заднього виду чорного кольору зі вставками хромованими та ліхтарями зі світлодіодами типу поворотів, ручку акселератора із написом «1803 3709 ГОСТ 3940-71 Сделано в СССР», що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження і знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Шаргородського ВП до вирішення кримінальної справи (а.с.71), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_10 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти шести неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дев`ятсот п`ятдесяти двох гривень.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази: два дзеркала заднього виду зі вставками хромованими та ліхтарями зі світлодіодами типу поворотів, ручку акселератора повернути володільцю ОСОБА_10 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 594 (п`ятсот дев`яносто чотири) гривні за проведення автотоварознавчої експертизи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1