Справа № 709/796/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И
09 червня 2017 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участі секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Чорнобай кримінальне провадження № 0000236 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Велика Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області, громадянина України, українця, працюючого помічником агронома в СТОВ «Маяк» в с. Велика Бурімка, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю сторони обвинувачення - прокурора - ОСОБА_5 , потерпілої - ОСОБА_6 , сторони захисту - обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 05 липня 2014 року близько 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_1 , рухаючись поблизу будинку № 10 по вулиці Леніна в с. Велика Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області зі сторони с. Михайлівка до с. Мала Бурімка, в порушення п.п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , 1958 року народження, який рухався попереду в попутному напрямку руху.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді сполученої травми голови та грудної клітки, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Чорнобаївській центральній районній лікарні.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , а саме вимог п.п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, визнано таким, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 .

Тим самим встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні цього кримінального правопорушення, орган досудового розслідування послався на дані протоколу огляду місця події від 05 липня 2014 року, висновок судово-медичної експертизи від 06 липня 2014 року № 500, висновок автотехнічної експертизи від 07 жовтня 2014 № 4/334, висновок транспортно-трасологічної експертизи від 05 лютого 2015 року № 20/15-23, висновок автотехнічної експертизи від 18 лютого 2015 року № 103/15-23 висновок додаткової судово-медичної експертизи від 13 березня 2015 року № 03-01/500/2; протоколи огляду автомобіля ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 та велосипеда, слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , допитів потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що 05 липня 2014 року близько 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , він рухався в особистих справах зі сторони с. Михайлівка до с. Велика Бурімка Чорнобаївського району зі швидкістю близько 60 км на годину. Навпроти магазину "Чайка" назустріч рухався вантажний автомобіль, в попутному напрямку ОСОБА_4 рухався велосипедист. Як тільки проїхала вантажна машина, несподівано велосипедист, який рухався біля правого узбіччя, не подаючи ніякого сигналу повороту, повернув зправа наліво, створюючи перешкоду для руху автомобіля. ОСОБА_4 почав гальмувати, а велосипедист, не доїхавши до середини проїзної частини дороги різко повернув вправо, внаслідок чого відбулось зіткнення передньою частиною лівого крила машини із правою педаллю велосипеда. Можливості зупинити автомобіль до лінії руху велосипедиста в нього не було. Після зіткнення автомобіль зупинився на правій обочині, а велосипед і велосипедист лишились на проїзній частині дороги. ОСОБА_4 об`єктивно не зміг запобігти наїзду на велосипедиста, тому вважає, що саме дії потерпілого ОСОБА_8 є причиною виникнення ДТП. В своїх діях порушень ПДР України обвинувачений не вбачає, шкодує, що сталась ДТП за його участю, в якій загинула людина, просить прийняти законне та обгрунтоване рішення.

На досудовому слідстві і в судовому засіданні ОСОБА_4 давав чіткі та послідовні показання щодо обставин ДТП, які суперечностей не містили, не змінювались, тому сумнівів у суду не викликають.

Аналогічні покази надала суду ОСОБА_10 , дружина обвинуваченого, яка на момент дорожньої пригоди знаходилась в автомобілі в якості пасажира.

З рапорту помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Чорнобаївського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_11 вбачається про повідомлення о 07 год. 00 хв. 06 липня 2014 року фельдшером травматологічного відділення Чорнобаївської ЦРЛ ОСОБА_12 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 04 годині 10 хвилин у травматологічному відділенні Чорнобаївської ЦРЛ помер, не приходячи до свдомості ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель с. Велика Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області (Т.2 а.п.8).

З рапорту помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Чорнобаївського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_13 вбачається про повідомлення о 20 год. 00 хв. 05 липня 2014 року Великобурімським сільським головою ОСОБА_14 про ДТП по вул. Леніна в с. Велика Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області (Т.2 а.п.9).

Згідно з даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 липня 2014 року, план-схемою та фототаблицею до нього вбачається, що в присутності понятих проведено огляд місця події та встановлено, що огляд почато о 21 год 20 хв., закінчено о 22 год. 00 хв., місце вчинення ДТП - с. Велика Бурімка по вул. Леніна, в вечірню пору доби, вид покриття асфальтобетонне, стан покриття - сухе, дорога пряма, без заокруглень, для двох напрямків, температура повітря + 25, вид пригоди - наїзд на велдосипедиста, дорожнє покриття для двох напрямків, число смуг в напрямку огляду 2, оглядовість із кабіни водія на смузі руху автомобіля: праворуч - 5 м, ліворуч - 7 м, видимість конкретної перешкоди - 50 м, зафіксовано два сліди гальмування автомобіля, місце зіткнення автомобіля та велосипеда, ліворуч від автомобіля на відстані 1 метра наявний осколок від покажчика лівого повороту (Т.2 а.п. 10-18).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного 05 липня 2014 року о 23 год. 40 хв. в приміщенні Чорнобаївської ЦРЛ вбачається, що ознак сп"яніння у водія ОСОБА_4 не виявлено (Т.2 а.к.п. 21). З результатів тесту за допомогою приладу "Драгер" та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольгного сп"яніння вбачається, що алкоголю в крові ОСОБА_4 цього дня не виявлено (Т.2 а.к.п.19, 21).

Згідно з висновком судово-медичного експерта №500 від 06 липня 2014 року при судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_8 спирти не виявлено. В медкарті немає даних про дослідження крові хворого на алкоголь (Т.2 а.к.п.30-32).

Згідно з висновком судово-медичного експерта №500 від 06 липня 2014 року причиною смерті ОСОБА_15 є сполучена травма голови та грудної клітки, що ускладнилась розвитком шоку. Згідно з медкартою стаціонарного хворого № 2673 смерть Цаци настала ІНФОРМАЦІЯ_4 о 04 годині 10 хвилин. При дослідженні трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння черепа, забою головного мозку, крововиливу під оболонки головного мозку, кроволивів в м"які покрови голови з внутрішнього боку, саден та синців на голові; закрита травма грудної клітки у вигляді численних двосторонніх переломів ребер, забою обох легень, садна на верхніх кінцівках. Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих предметів чи при ударі об такі предмети. Сполучена травма голови та грудної клітки носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Крім цього виявлено сліди медичних маніпуляцій (точкові рани в обох ліктьових згинах та на тильній поверхні правої кисті, хірургічна рана на животі) (Т.2 а.к.п.30-32).

З посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та довіреності видно, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 видано посвідчення на керування транспортними засобами категорії a, b. За ОСОБА_16 зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 21063 НОМЕР_1 , рік випуску 1987, колір бежевий, вона по довіреності уповноважила ОСОБА_17 або ОСОБА_18 ним розпоряджатись (Т.2 а.к.п.35-37).

З протоколу огляду транспортного засобу та таблиці зображень від 31 липня 2014 року вбачається, що оглянуто автомобіль ВАЗ 2106 НОМЕР_1 , який має пошкодження лівої передньої частини, а саме лівого переднього покажчика повороту. Рульове управління знаходиться в справному стані, люфт відсутній (Т.2 а.к.п.46-50).

З протоколу огляду предметів та таблицею зображень від 31 липня 2014 року вбачається що цього дня оглянуто жіночий велосипед марки "Ardis Либідь" червоно-сірого кольору із складним дитячим сидінням чорного кольору на задньому багажнику, а також металевою сітчатою корзинкою чорного кольору на передній частині велосипеда, яка кріпиться поруч із рульовим кермом. Дана корзинка трохи зігнута із лівої передньої частини. На передній лівій частині рами даного велосипеда маються подряпини, які також імовірніше за все виникли від дії фізичного тіла на неї із лівої сторони. На лівій гумовій ручці з керма даного велосипеда маються подряпини, які не виключають контакту із асфальтовою поверхнею автодороги. Ланцюг даного велосипеда зміщений із зірочок (Т.2 а.к.п.51-53).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 31 липня 2014 року вбачається, що цього дня за участі потерпілої ОСОБА_6 , спеціаліста - автотехніка ОСОБА_19 , водія ОСОБА_4 , статиста ОСОБА_20 проведено слідчий експеримент для встановлення обставин ДТП, складено план-схему, нанесено виміри та проведено фотографування (Т.2 а.к.п.58-60).

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що він як слідчий проводив огляд місця події 05.07.2014 року та проводив інші слідчі дії. Дані протоколу огляду місця події, схема до нього із відповідними позначеннями гальмівного шляху легкового автомобіля та інше відповідали дійсним обставинам і предметам, які було виявлено на місці ДТП. Безпосередньо місце наїзду на велосипедиста на проїзній частині дороги ним було визначено по часткам битого скла лівого покажчика повороту автомобіля ВАЗ і позначено в схему до протоколу.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що приймав участь у слідчих діях як понятий та статист, підтвердив вимірювання всіх даних при розслідуванні ДТП за допомогою рулетки та занесення до протоколів огляду місця події та слідчого екперименту. Моменту вчинення ДТП не бачив.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона була понятою при огляді місця ДТП, всі заміри на місці події проводилися слідчим із понятими. Вона чула висловлювання від працівників міліції, які проводили огляд, що водій легковика в дорожній пригоді не винуватий. Моменту вчинення ДТП не бачила.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що 05.07.2014 року вона бачила, як велосипедист учасник ДТП рухався по правій стороні біля обочини. А вже після дорожньої пригоди бачила велосипед на проїзній частині дороги по лівий бік від автомобіля ВАЗ ближче до умовної осьової лінії. Моменту вчинення ДТП не бачила.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він був водієм іншого зустрічного автомобіля, легковий автомобіль ВАЗ, яким керував ОСОБА_4 , рухався навпроти нього приблизно метрів за 200. Він бачив велосипедиста, який рухався біля правої обочини в попутному напрямку з легковим автомобілем ВАЗ. Моменту вчинення ДТП не бачив.

Свідок ОСОБА_24 пояснив, що він був слідчим по даній справі після того, як в результаті моніторингу справ по ДТП виявилось, що потерпілий ОСОБА_8 помер та справа взята до його провадження з Чорнобаївського РВ ГУМВС в Черкаській області. Слідчий експеримент був проведений до трасології, трасологія була проведена пізніше. У висновку трасології і показах ОСОБА_4 є суперечності. Транспортно-трасологічною експертизою встановлено, як відбувався первинний контакт. Другу експертизу за його постановою призначено для встановлення причинно-наслідкового зв"язку та для того, щоб з"ясувати хто порушив правила дорожнього руху.

Потерпіла ОСОБА_25 пояснила, що 05.07.2014 року вона узнала по телефону від матері, що її батько ОСОБА_8 потрапив у ДТП та знаходиться в лікарні в тяжкому стані. Вона прибула до нього, близько 5 год він помер. Обставини ДТП їй невідомі. Просить покарати ОСОБА_4 по закону.

Згідно з п.13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, п. 13.3 ПДР України - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху

До суду кримінальне провадження №0000236 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України направлено із двома протилежними висновками автотехнічних експертиз № 4/334 від 07 жовтня 2014 року (Т.2 а.к.п. 65-69) та № 103/15-23 від 18 лютого 2015 року) ( Т.2 а.к.п. 99-100) та із трасологічною експертизою № 20/15-23 від 05 лютого 2015 року (Т.2 а.к.п. 79-88).

Відповідно до висновку судово - автотехнічної експертизи № 4/334 від 07.10.2014 року, отриманого на досудовому розслідуванні, у діях водія автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 з технічної точки зору невідповідностей вимогам п. 12.4. ПДР України не вбачається та причинний зв`язок між діями водія автомобіля ВАЗ та наслідками ДТП відсутній. У діях велосипедиста ОСОБА_8 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, що перебували у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В дослідницькій частині вказаного висновку зазначено, що виникнення небезпеки для руху водію автомобіля ОСОБА_4 виникає з моменту зміни напрямку руху велосипедиста.

Допитаний в судовому засіданні експерт - автотехнік ОСОБА_26 свій висновок підтвердив та надав пояснення по суті механізму дорожньої пригоди і неможливості водія автомобіля ВАЗ зупинити транспортний засіб до лінії руху велосипедиста.

З висновку автотехнічної експертизи № 103/15-23 від 18 лютого 2015 року вбачається, що водій автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 13.1,13.3,12.4 ПДР України, та в дорожній обстановці, яка склалась у водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.п. 13.1,13.3 ПДР України та з технічної точки зору знаходилось у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Вирішення питань, що стосуються дій велосипедистів, не потребує спеціальних пізнань в галузі автотехніки (спеціальних технічних знань).

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_27 свій висновок підтвердив та надав пояснення по суті механізму дорожньої пригоди.

Відповідно до ухвали суду від 08 липня 2015 року проведено комплексну транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу та судом отримано висновок експертів Київського НДІСЕ № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015 року (Т.1 а.к.п.201-212).

При натурному моделюванні встановлено, що в момент первинного контактування автомобіль ВАЗ своєю лівою накладкою переднього бамперу, а саме передньою частиною кортпуса накладки, контактував з правою педаллю велосипеда, а саме її гумовою накладкою і одразу після цього педаль контактувала з лівою кутовою частиною кузова автомобіля ВАЗ в районі покажчика повороту, при цьому їх поздовжні вісі знаходилися під кутом, який кількісно можна оцінити величиною біля 15 градусів один відносно іншого (фото 10-13). Кут в 0 градусів встановлено неправильно.

Покази ОСОБА_4 в частині, що потерпілий повертав через проїжджу частину дороги справа наліво, а потім в зворотному напрямку, чим і створив перешкоду для автомобіля ВАЗ, в частині розташування автомобіля «ВАЗ-2106» д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда «Либідь» на місці ДТП, можна вважати спроможними з технічної точки зору. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для руху (зміни напрямку руху ліворуч велосипедистом ОСОБА_8 ) повинен був керуватися вимогами п. 12.3 ПДР. В даній дорожній обстановці водій велосипеда «Либідь» ОСОБА_8 для забезпечення безпеки руху, повинен був керуватися вимогами п.п. 9.4, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР. У ситуації, що склалася на момент пригоди, водій автомобіля «ВАЗ-2106» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом з моменту зміни напрямку руху велосипедиста в умовах даної ДТП та виникнення перешкоди для його руху.

Проведені експертні дослідження вказують, що велосипедист ОСОБА_8 перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно та не створить небезпеки для руху іншим учасникам руху (водію ОСОБА_4 ), а за таких обставин дії велосипедиста ОСОБА_8 не відповідають вимогам п.п. 9.4, 10.1, 10.3, 10.4 ПДР, з технічної точки зору і знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В момент первинного контактування автомобіля ВАЗ та велосипеда кут між їх повздовжними вісями складав біля 15 градусів розвернутий по годинниковій стрілці по напрямку руху автомобіля На момент ДТП автомобіль ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 знаходився у технічно справному стані з технічної точки зору.

Предметом дослідження судової експертизи були питання кута первинного контакту транспортних засобів і видимих внаслідок цього слідів деформацій конструкцій (автомобіля та велосипеда), об`єктивності з технічної точки зору дій обох водіїв в конкретній дорожній ситуації, перевірки технічного стану автомобіля ВАЗ, встановлення ймовірного місця наїзду на велосипедиста на проїзній частині дороги, проведення розрахунків швидкості руху та можливості зупинки водієм автомобіля до перешкоди для його руху та інше.

Трасологічним дослідженням встановлено, що автомобіль ВАЗ контактував із велосипедом «Либідь» передньою лівою частиною в районі лівого покажчика повороту із правою педаллю велосипеда, внаслідок чого велосипедист упав на проїзну частину дороги та вдарився головою і тулубом об асфальтне покриття, отримавши описані у висновку судово-медичної експертизи травми. Потерпілий ОСОБА_8 з виступаючими конструкціями легкового автомобіля ВАЗ при ДТП не контактував.

Відповідно до висновку судової експертизи контакт під час ДТП мав місце лише між лівою частиною легкового автомобіля і правою педаллю велосипеда.

Експертами роз`яснено про можливість контактування при куті саме в 15 градусів, про що об`єктивно свідчать виявлені слідоутворюючі та слідосприймаючі об`єкти на транспортних засобах при їх співставленні і натурному моделюванні (стор. № 11 висновку експертизи, Т.1 а.к.п. 206).

Висновок містить дослідження та розрахунок швидкості транспортних засобів відповідно до математичних формул і методик таких розрахунків.

Місце наїзду на велосипедиста позначено на схемі до огляду місця дорожньої пригоди від 05.07.2014 року, яка підписана учасниками огляду, в тому числі і понятими. Відповідно до експертного висновку від 27.11.2015 року у практиці проведення транспортно-трасологічних та автотехнічних досліджень під місцем зіткнення розуміють розташування точки (ділянки) на поверхні проїзної частини, яка є проекцією зони первинного контактування деталей транспортних засобів на ній аркуш № НОМЕР_2 , згідно висновку ймовірне місце зіткнення транспортних засобів встановлено відповідно до наявності слідової інформації на проїзній частині дороги, де відбулась ДТП.

Щодо взаємного розташування автомобіля та велосипедиста в момент первинного контакту, ці пошкодження конкретно досліджено у вищевказаному висновку і зафіксовано на фототаблиці (аркуші висновку 8-13). З метою визначення, в якому положенні один відносно одного були розташовані транспортні засоби в момент первинного контакту та якими частинами вони контактували, було проведено натурне моделювання, в ході якого визначалось їх взаємне положення під час зіткнення, виходячи з характеру утворення деформацій на них, їх місця розташування, обсягів, розмірів, та чітко вираженої конфігурації окремих складових на слідоутворюючих та слідосприймаючих поверхнях (фото 8-9), а також визначена послідовність взаємодії між контактуючими частинами.

При дослідженні питання встановлення місця наїзду на велосипедиста в експертному висновку зазначено, що у практиці проведення транспортно-трасологічних та автотехнічних досліджень під місцем зіткнення розуміють розташування точки (ділянки) на поверхні проїзної частини, яка є проекцією зони первинного контактування деталей транспортних засобів на ній, ймовірне місце зіткнення транспортних засобів встановлено відповідно до наявності слідової інформації на проїзній частині дороги, де відбулась ДТП (аркуш 13, Т.1, а.к.п. 207).

Покази ОСОБА_4 та інших свідків, а також огляд місця дорожньої пригоди із зафіксованими на схемі положеннями транспортних засобів підтверджують траєкторію руху велосипедиста до зіткнення і неможливість уникнути наїзду на велосипедиста з моменту виникнення небезпеки для його руху, що підтверджено висновком експертів від 27.11.2015 року.

Експерти ОСОБА_28 та ОСОБА_29 у судовому засіданні надали вичерпні відповіді на запитання сторін і їхні висновки та роз"яснення сумніву у суду не викликають.

Суд вважає, що комісією експертів відповідно до вимог законодавства про призначення та проведення судових експертиз об`єктивно та повно досліджено всі необхідні та достатні для вирішення справи по суті питання технічного і трасологічного характеру, направлених на встановлення наявності чи відсутності вини водія ОСОБА_4 в дорожньо - транспортній пригоді, зроблено повне транспортно-трасологічне та автотехнічне дослідження, яким усунуто протиріччя та поверховість попередніх висновків. Тому висновок експертів Київського НДІСЕ № 17853/17854/21152/15-52 від 27.11.2015 року є належним і допустимим і суд бере його до уваги як основний доказ.

В зв"язку з цим суд критично відноситься і вважає поверхово проведеними Черкаським відділенням КНДІСЕ на досудовому розслідуванні експертні дослідження за № 20/15-23 від 05.02.2015 року та за № 103/15 23 від 18.02.2015 року.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

В справі є висновок експерта № 04-01/36/5529/13594 ХНДІСЕ від 21.12.2016 року (Т.3 а.к.п.134-155).

Із реквізитів титульного аркушу висновку вбачається, що судовий експерт ОСОБА_30 не має повноважень на проведення «дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, так як термін дії його свідоцтва № 753 про присвоєння кваліфікації по спеціальності 10.1 закінчився 14.12.2015 року. З правами та обов`язками, передбаченими ст. 69, 70 КПК України та відповідльністю, передбаченою ст.ст.384,385 та 387 КК України ознайомився хтось один із двох експертів, оскільки підпис один, прізвище цієї особи не зазначено, підпис скріплено печаткою віділу комісійних судово-медичних експертиз, що дає підстави вважати що це підпис експерта ОСОБА_31 . За таких умов дані про ознайомлення з правами та обов"язками та відповідальністю відповідно до ст.ст. 384, 385, 387 КК України ОСОБА_32 відсутні (Т.3 а.к.п. 134).

На 10 аркуші висновку експертизи зазначено, що огляд транспортних засобів проводився за місцем їх розташування, а саме на території Чорнобаївського ВП Золотоніського відділу ГУ НП України в Черкаській області в присутності представника потерпілої ОСОБА_33 (Т.3 а.к.п. 143). Проте ухвалою Чорнобаївського районного суду від 02.02.2016 року ОСОБА_33 усунуто від представництва потерпілої, оскільки він не є адвокатом. При цьому обвинуваченого та його захисника, як того вимагає чинне законодавство, для участі в експертному дослідженні запрошено не було, чим порушено право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист (п. 13 ч. 1 ст. 7, ст. 20, ч. 1 ст. 2, п. 2. ч. 3, ч. 5 ст. 42 КПКУкраїни). Одним з гарантованих прав обвинуваченого є його право на відвід експерту (експертній установі) (п. 13 ч. 3 ст. 42 КПК України). Незабезпечення цього права порушило право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист та надає підстави визнати отриманий доказ (висновок експерта ХНДІСЕ) недопустимим (п. 3. ч. 2. ст. 87 КПК).
Перед проведенням експертизи обвинуваченому не роз"яснено його права і обов`язки, а також відповідальність, встановлена законом (ч. 3 ст. 23 КПК України) а також зміст ст. 4 Закону України «Про судову експертизу». Правильність висновку експерта, крім іншого, забезпечується присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи. Це право обвинуваченого передбачено і в п. 2.13.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи (Наказ МОЗ №6 від 17 січня 1995 р.).

Про проведення експертизи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника повідомили після її закінчення, що є порушенням права на захист та підставою стверджувати про визнання висновку експерта недопустимим доказом (п. 3. ч. 2. ст. 87 КПК України).

Експертом ХНДІСЕ ОСОБА_34 не конкретизовані слідоутворюючі та слідосприймаючі об`єкти на транспортних засобах, які виявлено при їх огляді у кримінальному провадженні. Зокрема на лівому крилі в районі передньої частини колісної арки утворена подряпина та вм`ятина, у якій є заглиблення і має чітку форму многокутника. У даному випадку ця заглибленість повторює форму гайки, яка знаходиться на зовнішній частині педалі (аркуш 8, фото № 14 висновку КНДІСЕ). На верхній частині колісної арки лівого переднього колеса на ребрі жорсткості визначено вм`ятину, яка розташована на ребрі жорсткості (фото 2,5 висновку КНДІСЕ). Дане пошкодження утворено від потужного ударного зусилля, яке було направлено зліва направо відносно повздовжньої вісі автомобіля.

На підставі проведеного дослідження при натурному моделюванню було встановлено, що в момент первинного контактування автомобіль ВАЗ своєю лівою накладкою переднього бамперу, а саме передньою частиною корпуса накладки, контактував з правою педаллю велосипеда, а саме її гумовою накладкою і одразу після цього педаль контактувала з лівою кутовою частиною кузова автомобіля ВАЗ в районі покажчика повороту, при цьому їх поздовжні вісі знаходилися під кутом, який кількісно можна оцінити величиною біля 15 градусів один відносно іншого (див. фото 10-13). Але експерт ОСОБА_30 такі пошкодження не дослідив і не описав. Не конкретизує і можливе місце наїзду на велосипед, що вказує на поверховість дослідження, приховування дійсних виявлених слідоутворюючих пошкоджень та упередженість з метою спотворення дійсних фактів та істини по справі.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуального рішення, на нього не може посилатись суд при ухваленні рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Ч.2 вказаної статті зобов`язує суд визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, такі діяння: п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України порушення права на захист, що має місце разом з іншими порушеннями закону в конкретній експертизі ХНДІСЕ.

Висновок експерта в кримінальному провадженні є процесуальним джерелом доказів (ч. 2 ст. 84 КПК), який не є обов`язковим для особи або органу, який здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована, і не має наперед встановленої доказової сили (ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК).

Відповідно до ст. 84 КПК України висновок експерта не є доказом, а лише процесуальним джерелом доказів, а доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, висновок експерта може стати доказом в кримінальному провадженні коли він:

а) містить фактичні дані, тобто такі, що є беззаперечними та не викликають сумніву;

б) отриманий з дотриманням встановленого законом порядку, має значення для кримінального провадження та належить до обставин, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК України).

В ухвалі ВССУ від 12 листопада 2015 року в справі № П5-2095км15 зазначено, що відповідно до положень ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 08 від 30 травня 1997 року роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд обов`язково повинен з`ясувати, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Тому суд вважає за необхідне висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 04-01/36/5529/13594 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.12.2016 року визнати недопустимим доказом і не бере його до уваги при розгляді кримінального провадження та вирішення справи по суті внаслідок виявлених істотних порушень кримінально-процесуального законодавства України при її проведенні.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації, а також адміністративні порушення на транспорті» при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286-288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм є бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; та чи є причинний зв`язок між учиненими правопорушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками. П.7 постанови зазначає, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, включає сукупність таких обов`язкових ознак як: а) порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту; б) суспільно небезпечні наслідки; в) причинний зв`язок між порушенням і суспільно небезпечними наслідками. Порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху та наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали. Необхідно встановити, чи були дії водія причиною пригоди або умовами, які створили можливість її виникнення, чи дії водія взагалі не знаходяться у причинному зв`язку з ДТП.

Згідно зі ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року з наступними змінами Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку (п.17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Проаналізувавши покази свідків, зазначених в обвинувальному акті і заявлених в клопотаннях сторін, дослідивши письмові докази, висновки екпертиз та пояснення експертів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що отримані в судовому засіданні докази не підтверджують винності обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, в частині достатньої доведеності об`єктивних даних, які б вказували на те, що в даній дорожньо-транспортній обстановці водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом з моменту зміни напрямку руху велосипедиста в умовах даної ДТП та виникнення перешкоди для його руху.

Таким чином в діянні обвинуваченого ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, формулювання обвинуваченння, яке пред"явлене ОСОБА_4 суд визнає недоведеним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред"явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні; тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ст. 3 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року Про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно зі ст. 327 ч. 5 КПК України коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину, суд постановляє виправдувальний вирок.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується при розгляді справ як джерело доказів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 09.10.2008 року, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Згідно зі ст.ст. 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються та основі Конституції і повинні відповідати їй.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується при розгляді справ як джерело доказів.

З урахуванням встановлених при судовому розгляді фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що оскільки вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення не доведена, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає виправданню.

Заявлений потерпілою цивільний позов в сумі 439940 грн. до задоволення не підлягає (Т.1 а.к.п.46-52).

Речові докази автомобіль ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 та велосипед «Ардіз Либідь», які зберігаються на території господарського двору Чорнобаївського відділення поліції підлягають поверненню особам, у володінні яких вони знаходились - ОСОБА_4 (автомобіль) та ОСОБА_6 ( велосипед).

Процесуальні витрати на залучення експертів, які складають загальну суму 3247 грн. 12 коп., а саме: на проведення судової автотехнічної експертизи № 4/334 від 07.10.2014 року -

491 грн. 92 коп. (Т.2 а.к.п. 64); на проведення транспортно-трасологічної експертизи № 20/15-23 від 05.02.2015 року - 1968 грн. 00 коп. (Т.2 а.к.п. 78); на проведення судової автотехнічної експертизи № 103/15-23 від 18.02.2015 року - 787 грн. 20 коп. (Т.2 а.к.п. 98) необхідно компенсувати за рахунок держави.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 відсутній.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією Ради Європи від 04.11.1950 року "Про захист прав людини і основоположних свобод", ст.ст.370, 373, 374 КПК України, суд,

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінальногоправорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і виправдати.

Речові докази: автомобіль ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 та велосипед «Ардіз Либідь», які зберігаються на території господарського двору Чорнобаївського відділення поліції повернути ОСОБА_4 (автомобіль) та ОСОБА_6 ( велосипед).

Процесуальні витрати на залучення експертів на суму 3247 грн. 12 коп.(на проведення судової автотехнічної експертизи № 4/334 від 07.10.2014 року - 491 грн. 92 коп.(Т.2 а.к.п. 64), транспортно-трасологічної експертизи № 20/15-23 від 05.02.2015 року - 1 968 грн. 00 коп.( Т.2 а.к.п. 78), судової автотехнічної експертизи № 103/15-23 від 18.02.2015 року- 787 грн. 20 коп.( Т.2 а.к.п. 98) - компенсувати за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Чорнобаївського

районного суду ОСОБА_1