Справа№ 640/8865/16-к
н/п 1-кп/640/514/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білий Колодязь, Вовчанського району, Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, освіти неповної середньої, непрацюючого, відповідно до ст. 89 КК
України не судимого, призваного 04 березня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, солдата, старшого стрільця - навідника 3 відділенні гранатометного взводу 3 батальйону оперативного призначення (змішаного) військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-
04 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 15/2015 року від 14 січня 2015 року, призваний у Збройні Сили України. 17 червня 2016 року направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де наказом командира вказаної військової частини призначений на посаду старшого стрільця-навідника 3 відділенні гранатометного взводу 3 батальйону оперативного призначення (змішаного). Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено її проведення протягом 2015 року у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності даного Указу Президента.
Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.
Однак, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм законодавства України, 03 березня 2016 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити військову частину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 03 березня 2016 року, в порушення вищевказаних вимог Закону, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від військової служби в особливий період, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив місце служби -військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та станом на 22 квітня 2016 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2,9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 03 березня 2016 року, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та станом на 22 квітня 2016 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду пояснення як вказано в описовій частині вироку.
У судовому засіданні усі учасники кримінального процесу, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнали недоцільним досліджувати докази по справі, так як обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи. При цьому суд з`ясував, чи правильно ОСОБА_4 розуміє зміст обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку ОСОБА_4 позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та його дії кваліфікує за ч.4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті.
При призначені покарання ОСОБА_4 суд враховує характер, ступінь важкості та суспільної небезпеки скоєного, дані про його особу.
В порядку ст. 12 КК України скоєний злочин за ч.4 ст. 407 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, характеризується позитивно.
Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 судом не встановлено.
При призначені покарання ОСОБА_4 суд враховує обставини, що пом`якшують відповідальність, дані про особу, першу судимість, та вважає призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, з застосуванням ст. 75 КК України.
Суд не знаходить підстав покладати на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Позовні вимоги по справі не заявлені.
Речові докази по справі відсутні.
Судових витрат по справі не має.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст. ст. 373 ч 2., 374 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити покарання 5 /п`ять / років позбавлення волі.
У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного призначеного покарання строком на 2 /два/ роки, якщо протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину.
Позовні вимоги по справі не заявлені.
Речові докази по справі відсутні.
Судових витрать по справі не має.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим ОСОБА_4 , потерпілою особою, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України в апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя -