Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/16/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3ст.185 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2017 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальне провадження №0000195, внесене до ЄРДР 13.04.2016 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роздол Голованівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , судимого 23.04.2015 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 місяця арешту,

визнано винуватим та призначено покарання за:

- ч. 1 ст. 125 КК у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн.

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Дані покарання призначені судом виконувати окремо.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в приміщення, та за заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження за таких обставин. Так, 14.11.2015 року близько 11 год., ОСОБА_8 , перебуваючи на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , виявивши відсутність останньої на території домоволодіння, шляхом відчинення вхідних дверей підсобного приміщення, проник у вказане приміщення, звідки повторно таємно викрав велосипед жіночого типу марки «Салют» зі складною рамою, вартістю 552 грн. 05 коп. та металеву сокиру з топорищем довжиною 70 см., вартістю 90 грн., а всього викрав майна на загальну суму 642 грн. 05 коп. З місця вчинення кримінального правопорушення зник викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 05.04.2016 року близько 19 год., ОСОБА_8 знаходився в будинку АДРЕСА_3 належного ОСОБА_11 , де разом з ОСОБА_10 , спільно вживали спиртні напої. Під час розпиття спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 наніс останній один удар кулаком правої руки в область лівого ока. Після чого, бажаючи подальшого відпочинку ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 вийшли на вулицю де присіли на лавку розташовану неподалік домоволодіння ОСОБА_11 та продовжили спільно розпивати спиртні напої. Під час розпиття спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними знову виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 наніс один удар кулаком правої руки в область лівої щоки ОСОБА_10 , від якого остання впала з лавки на землю, при цьому вдарившись спиною та правою рукою об землю. ОСОБА_8 , не втримавши рівновагу, також впав з лавки на землю. Лежачи на землі, в ході сварки ОСОБА_8 наніс ще один удар кулаком правої руки в область плеча зліва ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на лівій щоці, крововиливу в склеру лівого ока, крововиливу в нижній треті лівого плеча, крововиливу в області правого передпліччя, крововиливу на спині в нижній треті, які відповідно до висновку експерта № 50 від 18.04.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини та юридичну кваліфікацію дій засудженого, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України ОСОБА_8 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 4 роки зі штрафом в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 510 грн., який виконувати самостійно. На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки. Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Посилаючись на те, що при призначенні покарання Голованівським районним судом грубо порушено загальні засади кримінального провадження, закріплені ст. 7 КПК України, зокрема законність.

Вказав, що з вироку суду слідує, що ОСОБА_8 засуджено за вчинення двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн. та позбавлення волі строком на 4 роки, що складає сукупність злочинів. Однак, всупереч вимог ч.1 ст.70 КК України суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання взагалі не визначив який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, що згідно до п.1 ч.1 ст.413 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім цього, судом залишено поза увагою п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами покарання», що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Суд звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання не визначивши на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 3 ст. 185 КК України та не конкретизувавши від якого покарання звільнено останнього на підставі ст. 75 КК України, чим допущено неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, що суперечить його точному змісту.

Зазначив, що посилання у судовому рішенні щодо самостійного виконання призначених обвинуваченому покарань є незаконними, не обґрунтованими та невмотивованими, так як судом не застосовано вимоги ч. 3 ст. 72 КК України, які у даному випадку підлягають застосуванню.

З матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності не вперше, має не зняту і непогашену судимість за вчинення умисного корисливого злочину, за який реально відбув покарання у виді арешту, вчинив повторно крадіжку та злочин, що посягає на здоров`я людини через 4 місяці після звільнення з місць позбавлення волі по закінченню відбування строку покарання за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується негативно. Відповідно, при застосуванні до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України, необхідно покласти обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Провівши під час апеляційного розгляду справи судове слідство в об`ємі дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши доповідача, прокурора яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому, районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржувалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно поєднана з проникненням в приміщення та заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних правопорушень, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії невеликої тяжкості та тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, вину у вчиненому визнав повністю по місцю проживання характеризується негативно. Врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відшкодування завданих збитків потерпілій. Врахував обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнив обвинуваченого від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Разом із тим, при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами покарання», що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст.70 КК України взагалі не визначив який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів. Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання та не визначивши на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 3 ст. 185 КК України не конкретизував від якого покарання звільнено останнього на підставі ст. 75 КК України.

Посилання суду щодо самостійного виконання призначених обвинуваченому покарань на думку колегії суддів є незаконним, оскільки судом не застосовано вимоги ч. 3 ст. 72 КК України, які у даному випадку підлягають застосуванню.

Крім того, призначаючи покарання із застосуванням с. 75 КК України судом першої інстанції не покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 скоїв кримінальні правопорушення які відносяться до категорії легких та тяжких, раніше судимий, судимість є непогашеною, вину у вчиненому визнав повністю по місцю проживання характеризується негативно, є пенсіонером. Враховує обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди та враховує обставину що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Беручи до уваги вище викладене у сукупності, обставини справи, вік та особу обвинуваченого, думку потерпілої ОСОБА_10 яка у суді першої інстанції просила не призначати обвинуваченому покарання пов`язане із позбавленням волі, відношення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому слід за ч. 3 ст.185 КК та за ч.1 ст.125 КК України призначити покарання у тому ж виді та розмірі, яке призначив суд першої інстанції та на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань у виді 4 років позбавлення волі зі штрафом в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн., які виконувати самостійно. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як ним самими, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню у частині призначення покарання із ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року, стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за:

- ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн.;

- ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, у виді 4 років позбавлення волі зі штрафом в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн., які виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4