АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької обл., громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресоюю: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 раніше судимого:
11.12.2014 Дніпровським районним судом міста Києва за ч.1 ст.309 КК України із призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (штраф сплачено 23.06.2016),
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, -
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
26.12.2012 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.185 КК України із призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (штраф сплачено 29.06.2016),
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.187 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , в силу ст.89 КК України не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.3 ст.185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_11 , ОСОБА_12
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
Від заступника прокурора ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30.06.2016. В поданій апеляційній скарзі прокурор просить суд вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30.06.2016 стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, внаслідок м`якості.Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання: ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавленняволі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначити у виді 4 років позбавлення волі; ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст.187 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначити у виді 5 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 30.06.2016:
ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України ? 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі вимог ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки. На підставі вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту проголошення вироку.
ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.На підставі вимог ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки. На підставі вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахується з моменту проголошення вироку.
ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України ? 4 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.187 КК України ? 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 ? 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі вимог ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 (три) роки. На підставі вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувається з моменту проголошення вироку.
ОСОБА_16 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі вимог ст.75 КК України звільнено ОСОБА_16 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки. На підставі вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_16 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_16 рахується з моменту проголошення вироку.
Стягнуто з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) 3800 (три тисячі вісімсот) гривень. Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 ) 3255 (три тисячі двісті п`ятдесят п`ять) гривень 24 копійки на користь держави.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень і правильність правової кваліфікації дій обвинувачених, прокурор в обґрунтування поданої апеляційної скарги вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарань тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_16 не оскаржується.
Зокрема, як стверджує апелянт, суд не надав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, даним про небезпеку їх осіб. Так, в апеляційній скарзі прокурор наголошує, що розбій ОСОБА_9 вчинено на ґрунті пияцтва. Спосіб та мотив нанесення в стані алкогольного сп`яніння тілесних ушкоджень потерпілому свідчить про невиправдану агресію обвинуваченого. Крім того, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_9 , прагнучи уникнути справедливого покарання, лише за день до ухвалення оскаржуваного вироку сплатив штраф, призначений попереднім судовим рішенням. Вказане, на думку прокурора, свідчить про нещирість обвинуваченого, його небажання ставати на шлях виправлення та добровільно виконувати призначені судом покарання не пов`язані позбавлення волі. Аналогічним чином, намагаючись домогтися невиправданого покращення власного становища, діяв обвинувачений ОСОБА_8 . Однак суд першої інстанції не надав необхідної оцінки такій цинічній поведінці. Про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого ОСОБА_9 , як на цьому наголошує апелянт, свідчить велика кількість тотожних епізодів злочинної діяльності, тривалий час, протягом якого вчинялися крадіжки та їх припинення виключно у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності.
Окремо прокурор звертає увагу суду на тому, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ? щире каяття. В даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченими, свідчить про те, що останні під тиском беззаперечних доказів намагаються уникнути справедливого покарання за вчинене.
Прокурор вважає, що серед матеріалів кримінального провадження відсутні дані, що дозволяють обґрунтовано вважати можливим виправлення зазначених обвинувачених без ізоляції від суспільства. Саме тому суд першої інстанції не зміг послатися на них у вироку. Всупереч вимогам закону, Дарницький районний суд міста Києва незаконно і невмотивовано застосував до обвинувачених ст.75 КК України, яка не підлягала застосуванню.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 05.08.2015 у невстановлений досудовим слідством час ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_6 , умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, вступив в обопільну злочинну змову з ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 того ж дня приблизно 02 годині 00 хвилин, перебуваючи на загальному коридорі, який знаходиться на 14 поверсі будинку АДРЕСА_7 , звернули свою увагу на велосипед. В цей час, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 діючи обопільно та узгоджено, відповідно до розподілених ролей, підійшли до велосипеда марки «Paladin», чорного кольору. Переконавшись та вважаючи, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 в свою чергу з метою попередження ОСОБА_8 про небезпеку став спостерігати за прилеглою територією, а ОСОБА_8 за допомогою раніше приготовленого для вчинення злочину предмету, схожого на металеві кусачки, які мав при собі, перекусив металевий трос. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_18 матеріального збитку на суму 4101 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_19 своїми умисними діями вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, тобто скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
05.09.2015 приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні кафе «Кубік» по вул. Харківське Шосе, 57, почав розпивати алкогольні напої разом із ОСОБА_20 та ще однією невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі.У ході вживання алкогольних напоїв, на підґрунті непорозуміння між ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , в останніх виник словесний конфлікт. В той момент, у ОСОБА_9 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, зокрема банківської картки, яку добре було видно з правої кишені шортів, в які був одягнений ОСОБА_20 та належала останньому на праві власності. 05.09.2015, приблизно 10 годині 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в процесі продовження словесного конфлікту та маючи умисел на незаконне збагачення за рахунок ОСОБА_20 , здійснив напад на останнього, нанісши йому один цілеспрямований удар в область носової порожнини, чим спричинив ОСОБА_20 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та відкрито заволодів майном, яке належить останньому, а саме банківською карткою «Акріколь Банк». Згодом, ОСОБА_9 зняв з вказаної картки грошові кошти в сумі 1000 грн., тим самим заподіявши ОСОБА_20 майнових збитків на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_9 вчинив напад з метою заволодіиня чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала такого нападу, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст. 187 КК України.
Крім того, 17.11.2015 близько 22 годині 00 хвилин ОСОБА_8 повторно, умисно, з корисливих спонукань з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись по вулиці Анни Ахматової, 43 в місті Києві, став підшукувати автомобіль для скоєння крадіжки майна. Підійшовши до автомобіля «Volkswagen Polo », д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_21 , який був припаркований на неохоронюваній парковці між будинками АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 переконавшись та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніше приготовленого для вчинення злочину предмета, схожого на ніж, який мав при собі, демонтувавши з колес дисків захисні ковпаки шляхом перерізання хомутів кріпленнь ковпаків на дисках з маркуванням автомобільного знаку «Volkswagen Polo», повторно викрав ковпаки у кількості чотири штуки, що належать ОСОБА_21 та поклав їх до сумки яка була при ньому. Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_21 майнову шкоду на загальну суму 1264,00 гривень (без ГІДВ).
Крім того, 17.11.2015 близько 22 годині 30 хвилин ОСОБА_22 повторно, умисно, з корисливих спонукань з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись по вулиці Анни Ахматової, 41 в місті Києві, став підшукувати автомобіль для скоєння крадіжки майна. Підійшовши до автомобіля «Skoda Octavia». д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_23 , який був припаркований на неохоронюваній парковці біля будинку АДРЕСА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 переконавшись та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніше приготовленого для вчинення злочину предмета, схожого на ніж, який мав при собі, демонтувавши з коліс дисків захисні ковпаки шляхом перерізання хомутів кріплень ковпаків на дисках з маркуванням автомобільного знаку «Skoda Octavia». повторно викрав ковпаки у кількості чотири штуки, що належать ОСОБА_24 та поклав їх до сумки, яка була при ньому. Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_23 майнову шкоду на загальну суму 790,00 гривень (без ПДВ).
Крім того, 17.11.2015 близько 22 годині 50 хвилин ОСОБА_25 повторно, умисно, з корисливих спонукань з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись по вулиці Дніпровській Набережній, 19-в в місті Києві, став підшукувати автомобіль для скоєння крадіжки майна. Підійшовши до автомобіля «Volkswagen golf» д.н.з. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_17 , який був припаркований на неохоронюваній парковці біля будинку АДРЕСА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 переконавшись та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніше приготовленого для вчинення злочину предмета, схожого на ніж, який мав при собі, демонтувавши з колес дисків захисні ковпаки шляхом перерізання хамутів кріплень ковпаків на дисках з маркуванням автомобільного знаку «Volkswagen golf», повторно викрав ковпаки у кількості чотири штуки, що належать ОСОБА_26 та поклав їх до сумки яка була при ньому. Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_17 майнову шкоду на загальну суму 1422,00 гривень (без ПДВ).
Крім того, 17.11.2015 близько 23 годині 15 хвилин ОСОБА_25 повторно, умисно, з корисливих спонукань з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись по вулиці Дніпровській Набережній, 19-в в місті Києві, став підшукувати автомобіль для скоєння крадіжки майна. Підійшовши до автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_27 , який був припаркований на неохоронюваній парковці біля будинку № 19-в по вулиці Дніпровська Набережна в місті Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 переконавшись та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніше приготовленого для вчинення злочину предмета, схожого на ніж, який мав при собі, демонтувавши з колес дисків захисні ковпаки шляхом перерізання хамутів кріпленнь ковпаків на дисках з маркуванням автомобільного знаку «Volkswagen», повторно викрав ковпаки у кількості чотири штуки, що належать ОСОБА_28 та поклав їх до сумки, яка була при ньому. Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_28 майнову шкоду на загальну суму 1 264 гривень (без ПДВ).
Таким чином, ОСОБА_8 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, (крадіжку), тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
08.01.2016, близько о 13 год. 50 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , повторно,за попередньою змовою з ОСОБА_16 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись поряд з будинком № 11 по вул. А. Ахматової в м. Києві, вирішили проникнути на технічний поверх під`їзду № 3 та заволодіти ліфтовим обладнанням. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_16 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 08.01.2016 року близько о 13 год. 50 хв., підійшли до під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_11 з метою викрасти ліфтове обладнання, яке належить «ЖЕД №204». Після чого, зайшовши до вищевказаного під`їзду та піднявшись на 9 поверх, та попередньо розподіливши між собою ролі, ОСОБА_16 через технічний поверх під`їзду № 4 вийшов на дах та направився до технічного приміщення з ліфтовим обладнанням під`їзду № 3, а ф ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 залишились на 9 поверсі під`їзду № 3, спостерігаючи, щоб їх злочинні дії не побачили сторонні особи та працівники поліції. Після чого ОСОБА_16 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та шляхом пошкодження дверей технічного приміщення під`їзду № 3, в якому розташоване ліфтове обладнання, яке належить «ЖЕД №204», проник в середину. Потім ОСОБА_16 , з метою особистого збагачення, підійшов до ліфтового двигуна та використовуючи заздалегідь заготовлені інструменти, від`єднав від нього мідну ліфтову катушку МП 201 вартістю 1700 гривень витягнув з неї мідний дріт, змову вийшов на дах вищевказаного будинку та скинув на землю до тротуару викрадене майно. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_16 , пройшов через дах будинку та через технічний поверх під їзду № 3 буд. АДРЕСА_11 повернувся до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які, переконавшись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігав, вийшли з будинку до місця де впав мідний дріт. Підійшовши до викраденого майна, ОСОБА_9 підняв з землі мідний дріт та попросив, щоб ОСОБА_7 дав йому поліетиленовий пакет для перенесення викраденого майна, на що останній відреагував та надав пакет, в який ОСОБА_9 поклав викрадене майно, та направились до зупинки громадського транспорту по вул. А. Ахматової в м. Києві. Після чого, ОСОБА_16 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 намагаючись покинути місце вчиненого злочину, були затримані працівниками поліції разом з викраденим майном, тим самим своїми злочинними діями останні завдали «ЖЕД №204» матеріальну шкоду на загальну суму 1700 гривень 00 копійок.
Таким чином ОСОБА_7 , ОСОБА_9 повторно та ОСОБА_16 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, тобто скоїли злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку обвинувачених та їх захисників, які заперечили проти наявної апеляції прокурора та вважали за необхідне залишити без змін рішення суду першої інстанції, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_16 не оскаржується.

Так, з`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думки обвинуваченого проводилося згідно ч.3 ст.349 КПК України. Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ? є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались сторонами по справі. Будь-яких заперечень щодо цього учасниками не надано, а тому доведеність винуватості обвинувачених та юридична оцінка їх злочинних дій відповідно до положень ст.404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду, оскільки учасниками судового провадження не оскаржується та не ставиться ніким під сумнів.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування до обвинувачених закону України про кримінальну відповідальність в частині неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. В той же час, в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказується, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку. На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог.

Так, призначаючи обвинуваченим покарання суд в цілому дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.
Так, місцевим судом оцінено ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів за ч.2, 3 ст.185 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких, обвинуваченим ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України, який відносяться до злочинів середньої тяжкості, обвинуваченим ОСОБА_9 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.187 КК України, які відносяться до тяжких злочинів.
При цьому суд врахував дані про особу обвинувачених. Зокрема, щодо ОСОБА_7 , що він раніше не судимий, має на утриманні матір, яка є інвалідом третьої групи, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно. ОСОБА_9 що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює, характеризується задовільно, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_29 , 2007 р.н. ОСОБА_8 що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_30 , 2013 р.н.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених визнано щире каяття. Щодо ОСОБА_9 також добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_20 .
Обставинами, які обтяжують відповідальність обвинувачених ОСОБА_31 та ОСОБА_9 судом визнано рецидив злочину. Відносно ОСОБА_9 також вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обтяжуючих обставин стосовно ОСОБА_7 , судом не встановлено.
З огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_7 , із врахуванням характеру та ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, наявності обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, факт відшкодування потерпілому за епізодом від 05.08.2015 шкоди внаслідок повернення йому викраденого майна в натурі в ході досудового розслідування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст.75 КК України, прийнявши рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
З огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_31 , із врахуванням характеру та ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, наявності обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ? щире каяття та обставини, що обтяжує його відповідальність у вигляді рецидиву злочину, беручи до уваги розмір матеріальної шкоди, факт відшкодування потерпілому шкоди внаслідок повернення викраденого майна в натурі в ході досудового розслідування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст.75 КК України, прийнявши рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

З огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_9 , із врахуванням характеру та ступеню тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, наявності обставин, які пом`якшують його покарання ? щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_20 за епізодом від 05.08.2015, існування обтяжуючої відповідальність обставини у вигляді рецидиву та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, беручи до уваги розмір матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст.75 КК України, прийнявши рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Окрім того, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції його від суспільства, колегія суддів приймає до уваги, що згідно наданих під час апеляційного розгляду справи довідки, він проходить курс реабілітації в центрі при ГО «Крапка відліку», а також на позитивну характеристику останнього за місцем проходження такого курсу.
Отже, як на переконання суду першої інстанції, так і апеляційного суду, саме таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачених, а також запобігання вчинення ними нових злочинів у майбутньому.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та слугувати підставою для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65, 75 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.
Натомість, що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні обвинуваченим покарання суд не надав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, а також вчинення ОСОБА_9 злочину в стані алкогольного сп`яніння є такими, що не відповідають дійсності, оскільки на всі зазначені прокурором доводи в оскаржуваному вироку при призначенні покарання посилався суд, надавши таким чином їм оцінку.
Разом з тим, не є переконливими та такими, які спростовують висновок місцевого суду про можливість виправлення обвинувачених без застосування до них реального відбуття покарання є посилання апеляційної скарги в частині сплати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за кілька днів до ухвалення оскаржуваного вироку штрафу, призначеного попереднім судовим рішенням.
Не наведено належних обґрунтувань прокурором і щодо доводів апеляції в частині підвищеного рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого ОСОБА_9 у зв`язку з тотожністю епізодів його злочинної діяльності, оскільки обставиною, яка обтяжує відповідальність ОСОБА_9 визнано рецидив злочину.
Стосовно тверджень прокурора на безпідставне, як на його думку, визнання судом пом`якшуючої відповідальність обвинувачених обставину у виді щирого каяття, то колегія суддів виходить з того, що вказана обставина це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, основною формою якої є визнання вини та правдивість викладу фактичних обставин вчиненого правопорушення. З огляду на це, посилання апелянта на відсутність в матеріалах кримінального провадження на підтвердження щирого каяття будь-яких даних, не є переконливим, як і те, що обвинувачені діяли під тиском беззаперечних доказів намагаються уникнути справедливого покарання за вчинене.
За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченим ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_9 покарання є явно несправедливим та чому їх виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому твердження про неправильне застосування судом кримінального закону, що потягло невиправдану м?якість призначеного обвинуваченим покарання, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку Дарницького районного суду міста Києва від 30.06.2016 в частині призначеного обвинуваченим покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку з метою застосування більш суворого покарання, як того просить прокурор.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу заступника прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30.06.2016, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК України та остаточно на підставі ст.70 КК України призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків згідно ст.76 КК України; ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків згідно ст.76 КК України; ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.187 КК України та остаточно на підставі ст.70 КК України призначено покарання у виді 5 (чп`ять) років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням обов`язків згідно ст.76 КК України, ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків згідно ст.76 КК України, ? залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1541/2016
Категорія: ч. 1 ст. 187, ч.2,3 ст.185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_34
Доповідач ОСОБА_1