Справа № 755/3274/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" лютого 2017 р. м.Київ
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Конотоп Сумської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 10 січня 2017 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи по бул. Перова, 36 в м. Києві, звернув свою увагу на раніше незнайому компанію підлітків, які проходили повз нього за вищевказаною адресою, серед яких перебували потерпілі неповнолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Так, ОСОБА_4 спровокував конфлікт із групою вказаних підлітків.
В ході вказаного конфлікту, у неповнолітнього ОСОБА_4 , виник злочинний умисел на відкрите викрадення грошових коштів, що могли, на його думку, перебувати у членів вказаної вище групи підлітків.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_4 , діючи відкрито для потерпілих, шляхом здійснення психічного насильства, яке полягало в залякуванні потерпілих застосуванням до них фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, яке могло виразитись в нанесенні ударів та побоїв, висловив вимогу передати йому грошові кошти. Усвідомлюючи реальність наміру застосування фізичного насильства, що може виразитись в нанесенні ударів та побоїв, потерпілий ОСОБА_11 передав неповнолітньому ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 100 гривень, потерпілий ОСОБА_9 - 20 гривень, а потерпілий ОСОБА_12 -30 гривень.
Після цього, неповнолітній ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав малолітньому потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 100 гривень, малолітньому потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 20 гривень, а малолітньому потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму З0 гривень.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітнім ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом повторного допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_18 ;
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1 ч. 1 ст. 177, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , вбачається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення.
Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на те, що неповнолітній ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, вчинив умисний корисливий злочин, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.
24.02.2017 року ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачене покарання у вигляді позбавленні волі на строк від чотирьох до шести років, не має стабільного джерела прибутку та свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, на думку слідчого існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищення будь-яких з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просить суд застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В судовому засіданні прокурор у повному обсязі підтримала клопотання слідчого та послалася на обставини, які у ньому були викладені, додавши, що обґрунтованість підозри підтверджується наявними у кримінальному провадженні допустимими доказами, вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для підозрюваного, з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.
Підозрюваний ОСОБА_4 , після роз`яснення йому слідчим суддею прав, передбачених ч.2 ст.193 КПК України, пояснив, що бажає, щоб його інтереси представляв адвокат ОСОБА_6 .
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 , та його захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання категорично заперечували, просили суд не застосовувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заявили клопотання в порядку ч.6 ст.493 КПК України про передачу неповнолітнього підозрюваного під нагляд матері ОСОБА_5 за письмовою згодою останньої. При цьому посилалися на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, а також на те, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, навчається у вечірній школі, позитивно характеризується, має захворювання гайморових пазух.
Законний представник підозрюваного ОСОБА_5 яка є матір`ю підозрюваного ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання також заперечувала, звернулася до суду з письмовою заявою про передачу неповнолітнього підозрюваного під її нагляд, запевняючи, що в змозі забезпечити його явку до слідчого, прокурора та суду. Крім того, пояснила суду, що її син проживає у гарних умовах, син добре навчається та характеризується, до адміністративної відповідальності не притягувався.
Вислухавши доводи прокурора, підозрюваного, законного представника і захисника та дослідивши обставини кримінального провадження, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо неповнолітнього, з`ясувавши умови життя та виховання підозрюваного відповідно до вимог ст.ст.485, 487 КПК України, а також дослідивши клопотання сторони захисту, письмове зобов`язання про нагляд і матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Стаття 192 КПК України передбачає право слідчого за погодженням з прокурором звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_3 , оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розпис підозрюваного, законного представника та захисника щодо вручення їм 24.02.2017 року о 14 годині 20 хвилин копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчим виконані вимоги ч.3 ст.184 КПК України.
24.02.2017 року ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), протоколом повторного допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_18 ; та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.
При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п.175 Рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року).
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , є неповнолітнім, раніше судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, навчає ця у вечірній школі, хворіє на гайморит, з 20.03.2017 року підлягає санаторному лікуванню.
Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
На момент розгляду даного клопотання доказів про те, що за час проведення досудового розслідування, з моменту звільнення після затримання в порядку ст.208 КПК України, фактично перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, впливав на свідків слідчому судді прокурором надано не було. Крім того, в даному судовому засіданні прокурором підтверджено, що підозрюваний завжди своєчасно з`являвся на першу вимогу до слідчого та до суду у дане судове засідання.
Таким чином, окрім констатації, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Крім того, прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, менш суворого, ніж домашній арешт, який фактично обмежує у свободі ОСОБА_4 , останній буде ухилятись від слідства та суду. Невизнання вини та відмова давати показання таким не може вважатись, оскільки це є правом підозрюваного та на останнього не покладено обов`язок доказування вини.
Твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані … запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.
Також слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Таким чином, оскільки прокурором доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), слідчий суддя, враховуючи дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він є неповнолітнім, до адміністративної відповідальності не притягувався, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та навчання, позитивно характеризується, має досягнення у навчанні, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з матеріалів клопотання не вбачається, у зв`язку з чим необхідно застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотанні.
Розглядаючи клопотання сторони захисту про передання неповнолітнього підозрюваного під нагляд батьків, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.493 КПК України до неповнолітніх підозрюваних чи обвинувачених, крім запобіжних заходів, передбачених ст.176 цього кодексу, може застосовуватися передання їх під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, що полягає у взятті на себе будь-ким із зазначених осіб письмового зобов`язання забезпечити прибуття неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також його належну поведінку, та можливе лише за їхньої на це згоди та згоди неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого. Питання передання неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого під нагляд батьків, опікунів, піклувальників розглядається за клопотанням прокурора за правилами обрання запобіжного заходу або за клопотанням сторони захисту під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу.
На виконання вимог ст.493 КПК України слідчим суддею роз`яснено особі, яка виявила бажання взяти на себе зобов`язання про нагляд за неповнолітнім підозрюваним, право відмовитися від подальшого зобов`язання, заздалегідь про це повідомивши. Крім того, в судовому засіданні зібрано відомості про особу ОСОБА_5 яка є матір`ю ОСОБА_4 , постійно з ним проживає, офіційно працює, її стосунки з неповнолітнім підозрюваним, і слідчий суддя впевнився в тому, що вона може належно здійснювати нагляд за неповнолітнім. Крім того, ОСОБА_5 повідомлено про характер підозри неповнолітнього і про її відповідальність у разі порушення взятого на себе зобов`язання.
Неповнолітній підозрюваний в судовому засіданні надав згоду на передання його під нагляд матері, зобов`язався прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою.
За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваного на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при переданні його під нагляд матері.
Таким чином, клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст.ст.3, 176, 177, 178, 179, 181, 184, 193, 194, 195, 196 , ч.2 ст.376, 493 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання сторони захисту задовольнити.
Передати неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_5 за письмовою згодою останньої.
Роз`яснити, що особа, яка взяла на себе зобов`язання про нагляд, має право відмовитися від подальшого виконання цього зобов`язання, заздалегідь про це повідомивши. При порушенні цього зобов`язання на батьків, опікунів і піклувальників накладається грошове стягнення від двох до п`яти розмірів мінімальної заробітної плати.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м.Києва.
Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м. Києва ОСОБА_1