Справа №479/686/16-к 02.02.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 лютого 2017 року м. Миколаїв.

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000315 за апеляційною скаргою прокурора Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03.11.2016 року відносно

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Устинівка Устинівського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, з базовою загальною освітою, проживаючого АДРЕСА_1 ,судимого:
1) 16.04.2007 року Знам`янським районним судом Кіровоградської області за ст.185 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків з числа передбачених ст.76 КК України.
Згідно постанови Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 05.10.2007 року направлений для відбуття покарання.
09.11.2009 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання (не відбутий строк 10місяців 26днів);
2) 16.12.2010 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ст.ст.185 ч.2; 186 ч.2; 187 ч.1; 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці;
3) 04.03.2011 року Знам`янським міскрайонним судом Кіровоградської області за ст.185 ч.3; 70 ч.4 КК України до позбавлення волі на строк 5 років.
11.04.2015 року звільненого по відбуттю строку покарання,
-який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.3 КК України.
Провадження №11-кп/784/98/17 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_7

Категорія: ст.186 ч.3 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_8 ,
обвинувачений: ОСОБА_6 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке вбачає у неправильному звільненні обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та ухвалити свій, яким вважати його засудженим за ст.186 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ст.186 ч.3 КК України. Призначено покарання в виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Прийняті рішення щодо розподілу процесуальних витрат та долі речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вид і розмір призначеного йому покарання, просить вирок скасувати з постановленням нового вироку через неправильне застосування кримінального закону, яке вбачає у неправильному звільненні обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Вважає, що суд 1 інстанції недостатньо врахував тяжкість злочину, особу обвинуваченого, якій раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих тяжких злочинів, не працює, не має джерел для існування.

Заперечує врахування добровільного відшкодування шкоди потерпілому, оскільки вона усунута не в наслідок добровільних дій обвинуваченого, а завдяки діям працівників поліції, які повернули викрадене. Щодо інших обставин, врахованих судом, то вважає, що вони не дають підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Стверджує, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не є достатнім для його виправлення та перевиховання, оскільки застосування ст.75 КК України при призначенні покарання за злочини, вчинені ОСОБА_6 раніше, не утримало його від вчинення нового злочину.

Просить ухвалити свій вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ст.186 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Крім того, просить про повторне дослідження обставин, які характеризують особу обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
21.06.2016 року біля 15.00 год. ОСОБА_6 , проїжджаючи на мопеді через с. Михалкове Кривоозерського району Миколаївської області, зупинився біля нежитлового домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_9 . Зайшов на територію, руками зняв скобу навісного замка на вхідних дверях житлового будинку, куди проник та викрав чотири алюмінієві трубчасті карнизи, на загальну суму 400 грн., з якими вийшов за межі домогосподарства. В цей час до нього підійшов ОСОБА_10 та сказав, що повідомить поліцію, однак обвинувачений з викраденим поїхав. Викраденим розпорядився, здавши в пункт прийому металобрухту.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , якій частково підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 і просив вирок змінити лише в частині неправильного визначення відповідно ст.76 КК України уповноваженого органу, якій здійснює нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , якій заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, дослідивши повторно обставини кримінального провадження на підставі ст. 404 ч.3 КПК України, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Рішення суду про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, за який його засуджено, а також кваліфікація дій, апелянтом не оскаржується, в зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то суд відповідно до вимог ст.ст.65, 66 КК України визначив його вид та розмір з урахуванням вчинення ним тяжкого злочину; особи винного, якій раніше судимий; обставин, які пом`якшують покарання: визнання вини та щирого каяття, задовільної характеристики за місцем проживання, добровільного відшкодування завданої шкоди та позиції потерпілого щодо можливості пом`якшення покарання.

Саме з врахуванням цих обставин суд 1 інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на певний строк та призначив його за ч.3 ст.186 КК України у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї норми закону.

В цій частині вирок суду також ніким не оскаржений.

Що стосується твердження апелянта про неправильне врахування судом добровільного повного відшкодування ОСОБА_6 завданої потерпілому шкоди, то воно є безпідставним, оскільки відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений повністю відшкодував йому матеріальну і моральну шкоду в зв`язку з чим відсутні підстави для цивільних позовів (а.п.52).
На думку апеляційного суду зазначене характеризує суб`єктивне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого і свідчить про щирість його каяття та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Також, колегія суддів зауважує на обґрунтованість врахування судом думки потерпілого ОСОБА_9 щодо призначення покарання ОСОБА_6 , який в суді 1 інстанції просив не позбавляти волі обвинуваченого.
Апеляційний суд вважає, що підлягають врахуванню і конкретні обставини кримінального провадження, в числі яких стан викрадено майна (старі карнизи), його незначна вартість, сам факт викрадення цього майна з домоволодіння, будинок в якому є нежилим та занедбаним і, за твердженням потерпілого, не містив жодних речей, крім вказаних карнизів.
Також апеляційний суд враховує обставини, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 , який є сиротою, працює за угодами, що свідчить про його ставлення до праці, а також його індивідуальні якості: вік, стан здоров`я, спосіб життя, наявність постійного місця проживання, перебування у фактичних шлюбних стосунках з жінкою, яка виховує дитину, що свідчить про виникнення після звільнення з місць позбавлення волі стійких соціальних зв`язків.
Всі зазначені обставини, на думку апеляційного суду, істотно знижують фактичну тяжкість злочину і особливо ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що в сукупності й утворило підстави для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Що стосується даних про наявність в обвинуваченого ОСОБА_6 непогашених судимостей, то зазначені обставини враховані судом в сукупності з іншими обставинами, які характеризують особу винного.
Саме з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, наведених конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, щирого каяття, прохання потерпілого про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, повного добровільного відшкодування потерпілому матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, які пом`якшують покарання, суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та застосував ст.75 КК України з покладенням певних обов`язків.

За таких обставин, в цій частині апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 є безпідставною.

Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний вирок суду підлягає змін, виходячи з наступного.

Так, суд 1 інстанції, прийнявши у вироку рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням і покладаючи на нього певні обов`язки, визначив органом, який здійснює контроль за поведінкою засудженого кримінально-виконавчу інспекцію - відповідно до ст.76 КК України в редакції Закону, яка діяла до 08.10.2016 року.

Проте, згідно Закону України від 07.09.2016 року №1492-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», якій набрав чинності 08.10.2016 року, ст.76 КК України викладена в іншій редакції та органом, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, визначено уповноважений орган з питань пробації.

Таким чином, суд 1 інстанції зазначених вимог закону не дотримався та не застосував закон, якій підлягав застосуванню.

За таких обставин, апеляційний суд, погоджуючись з змістом обов`язків, покладених на ОСОБА_6 судом 1 інстанції в оскаржуваному вироку та тривалістю визначеного іспитового строку, вважає за необхідне замінити орган здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, вказавши уповноважений орган з питань пробації замість кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України.

Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_6 відповідно до ст.409, ч.1 п.4 КПК України - зміні в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу старшого прокурора Кривоозерського відділу Первомайської міської прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03.11.2016 року відносно ОСОБА_6 в частині застосування ст.76 КК України змінити, зазначивши про заміну органу здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, вказавши уповноважений орган з питань пробації замість кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України.

В іншій частині вирок суду відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді