Справа № 576/2633/15-к
1-кп/576/31/16
У Х В А Л А

21.02.17 м.Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 з участю прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4
потерпілої: ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Глухові клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И В:
03 лютого 2017 року до Глухівського міськрайонного суду дійшло клопотання прокурора Конотопської місцевої прокуратури про застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_6 у вигляді госпіталізації його до психіатричної лікарні із суворим наглядом. 06 лютого 2017 року ухвалою судді дане клопотання призначене у підготовче судове засідання.
Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши думку прокурора та інших учасників процесу про можливість призначення даної справи до судового розгляду, суд вважає необхідним повернути клопотання прокурору, виходячи з наступного:
Так, відповідно до ч.2 ст.292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст.291 КПК України ( тобто відповідати вимогам, які ставляться до обвинувального акта), а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Також, за змістом п.5 ч.2 ст.291 та п.1 ч.1 ст.505 КПК України таке клопотання повинно містити виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію вчиненого суспільно небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Однак, вищевказане клопотання мотивується тим, що 30 листопада 2016 року близько 19 год., ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , під час сварки із своїм батьком ОСОБА_7 , усвідомлюючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень людини, повалив батька на підлогу та наніс останньому декілька ударів ногами в обличчя, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження від яких той помер на місці події.
При цьому в клопотанні прокурора зазначено, що такими діями ОСОБА_6 вчинив злочин, що передбачений ч.2 ст.121 КК України, - тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.
В той же час, в самому клопотанні зазначено, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи в період часу до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_6 діяння, останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому він потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005 р., розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.
Тобто, у випадку встановлення під час досудового розслідування, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, то воно має кваліфікуватися як суспільно небезпечне діяння, а не як кримінальне правопорушення.
Суд вважає, що клопотання про застосування у відношенні ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру не відповідає вимогам КПК України, оскільки спочатку в ньому прокурор зазначив, що ОСОБА_6 усвідомлював та бажав настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, коли наносив удари своєму батьку та вказав, що в дії останнього необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України. Тобто, прокурор прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_6 наявні всі ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Але тут же в своєму клопотанні прокурор зазначив, що ОСОБА_6 не є суб`єктом вищевказаного злочину, оскільки на час його вчинення останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через психічну хворобу і ОСОБА_6 він потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Таким чином, при викладенні фактичних обставин справи прокурор прийшов до абсолютно протилежних висновків, щодо кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 діяння, а саме спочатку зазначивши, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, а далі фактично зазначив, що останній вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене щойно вказаною статтею КК України.
Крім того, всупереч вимог ч.2 ст.292 КПК України, клопотання прокурора не містить позиції щодо можливості забезпечення участі ОСОБА_6 під час судового провадження за станом здоров`я.
Зважаючи на те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України, то його необхідно повернути прокурору, який затвердив дане клопотання.
На підставі викладеного та керуючись п.3 ч.3.ст.314, ст. 372 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_6 повернути прокурору через його невідповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя