Справа № 585/4587/16-к
Номер провадження 1-кп/585/322/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни кримінальну справу по матеріалах кримінального провадження № 0000090 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, 19.03.2014 року призваного на військову службу у зв`язку з мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишнього солдата водія, слюсаря військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), звільнено в запас 18.09.2015 року у зв`язку з вислуженням встановлених строків військової служби у зв`язку з мобілізацією, солдата запасу, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Колишній солдат ОСОБА_3 , 19 березня 2014 року на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 та того ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

10.10.2014 року командир тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 » полковник ОСОБА_5 підписав наказ від 10.10.2014 року № 37 щодо передислокування особового складу підрозділу військової частини польова пошта НОМЕР_1 до зони проведення антитерористичної операції. Після оголошення наказу 11 жовтня 2014 року особовому складу солдат ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. ст. 11,30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи вимоги наказу від 10.10.2014 року № 37 «Щодо убуття особового складу в зону проведення антитерористичної операції», будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та не вчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути участі у антитерористичній операції, умисно, через небажання вибувати до іншого місця дислокації разом з підрозділом, виявив непокору відкрито, в категоричній формі, публічно перед строєм відмовився виконати вищезазначений наказ, чим підірвав бойову готовність підрозділу.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, у скоєному розкаявся і дав показання, що події відбувались так як вказано в обвинувальному акті. Крім того пояснив, що не виконав наказ, оскільки переживав через загрозу своєму життю і здоров`ю, а також здоров`ю батьків, які б нервувались через його переведення в зону АТО.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позицій немає. Також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 доведена у повному обсязі, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 402 КК України, як непокора, тобто інше умисне невиконання наказу начальника.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_3 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що ОСОБА_3 визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, а також обставини справи, а саме, що тяжких наслідків не настало, збитків злочином не завдано, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого покарання у межах санкції ч. 1 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі. При цьому уважає можливим звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для обрання запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу суд не вбачає.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Витрати по справі відсутні. Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним за ч. 1 ст. 402 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Застосувати до ОСОБА_3 ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити його від відбування покарання, якщо він протягом встановленого йому одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: 1) повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; 2) періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1