АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що матеріали провадження не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права і інтереси власника майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_7 вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна не дослідив надані нею докази та не з`ясував всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим прийняте ним рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки на думку апелянта підстави для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є очевидні, вони підтверджуються наданими нею матеріалами, в тому числі і копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, ст. 170 КПК України чітко передбачає коло осіб, відносно яких може бути застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, зокрема ними є підозрюваний, обвинувачений, засуджений, або третя особа. При цьому вказаною нормою закону передбачено, що арешт на майно третьої особи допускається у разі, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкову вартість і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п. 1-4 частини першої ст. 96-2 КК України.

Дослідивши доводи клопотання про арешт майна та перевіривши надані матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку з приводу відсутності підстав для його задоволення та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 20 жовтня 1998 року ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № Е3471/7372.

10 січня 2008 року між АКБ «Золоті ворота» та ОСОБА_7 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 02/08-F, а також договір іпотеки № 216.

28 серпня 2008 року банк звернувся до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису.

04 березня 2009 року відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документу.

28 липня 2016 року приватним нотаріусом, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію права власності на квартиру, зареєстрованої у базі даних заяв Державного реєстру прав 25 липня 2016 року за № 17820582 та доданого до неї пакету документів, прийнято рішення № 30686024, відповідно до якого право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвес-кредо» у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

06 жовтня 2016 року укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом на підставі якого право власності на зазначену квартиру набула ОСОБА_8 .

11 серпня 2016 року ОСОБА_7 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_9 про захист майнових і немайнових прав, стягнення майнової шкоди, заподіяної злочинними діями.

Також, 12 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007969 внесені відомості про кримінальне правопорушення передбачене ст. 356 КК України за фактом того, що 11 серпня 2016 року невідомі особи намагалися проникнути до квартини АДРЕСА_1 .

Згідно наданої апеляційному суду копії витягу з ЄРДР 18 листопада 2016 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 131 КПК України, арешт майна це захід забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою діяльності цього провадження.

Враховуючи вище наведені обставини, а також те, що на момент апеляційного розгляду справи кримінальне провадження, в рамках якого ОСОБА_7 звернулася з клопотанням про накладення арешту на майно, вже закрито, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки визначенні ст. 170 КПК України підстави для накладення арешту на майно відсутні.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/271/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1