ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/227/17
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
"10" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
провівши в залі суду в м.Києві підготовче судове засідання кримінального провадження № 0000042 від 15.01.2014 року з обвинувальним актом відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Києві, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 195 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В Дарницьком районном суді м. Києва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 195 КК України.

Згідно даних протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказане провадження передано судді ОСОБА_1 .
Прокурор, думку якого підтримав представник потерпілого ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Обвинувачений у вирішенні питання про можливість призначення провадження до судового розгляду покладався на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, які є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Проте обвинувальний акт не відповідає вказаним вимогам кримінально-процесуального закону.

1.Частиною 3 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Проте, встановити хто саме та коли склав обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не виявляється можливим, оскільки в акті містяться суперечливі відомості щодо такої особи. Так, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування обвинувальний акт складено слідчим (прізвище не вказано) 20.06.2016 року (а.с.12). При цьому безпосередньо сам обвинувальний акт не містить даних про прізвище, ім`я, по-батькові слідчого, який склав акт та акт слідчим не підписано (а.с.9).

Крім того, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які підписані прокурором ОСОБА_3 , не містять будь - яких даних про те, що прокурор не погодився з обвинувальним актом, який складено слідчим, що було би підставою для складання вказаного акту саме прокурором.

При цьому дата складання обвинувального акту та дата його погодження прокурором, як і місце проведення вказаних процесуальних дій - різні (а.с.9).

Таким чином при складенні обвинувального акту порушено вимоги п. 9 ч. 2, ч. 3 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не місить достовірних даних про особу, що його склала, а також, з урахуванням даних реєстру матеріалів досудового розслідування, відомостей щодо дати та місця його складення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому обвинувальний акт не може містити положень, що суперечать одне одному.

Судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за результатами якого, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення та статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Так, як вбачається зі змісту обвинувального акта при викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення вказано про те, що в ОСОБА_6 виник умисел на погрозу знищення майна шляхом залякування та демонстрування засобу, яким можна привести майно у непридатність, а в подальшому йдеться про реалізацію обвинуваченим свого злочинного умислу, направленого на погрозу знищення майна потерпілої шляхом підпалу. При цьому правова кваліфікація дій обвинуваченого вказана як погроза знищення чужого майна.
Таким чином при формулюванні обвинувачення фактично відсутня обов`язкова частина об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 195 КК України, а наявна у обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ст.195 КК України, не відповідає диспозиції вказаної статті Кримінального кодексу України а саме погроза знищення майна шляхом підпалу, вибуху або іншим загально небезпечним способом, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
З огляду на викладене суд вважає, що наведений у обвинувальному акті виклад фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 інкримінованого правопорушення та формулювання обвинувачення є неконкретним, без чіткого зазначення певних злочинних дій, що фактично унеможливлює сприйняття стороною захисту обсягу та змісту висунутого особі обвинувачення та позбавляє обвинуваченого можливості ефективно здійснювати свій захист.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 22 КПК України на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.

Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; порушує права обвинуваченого на захист, а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.338 КПК України прокурор з метою зміни правової кваліфікації та / або обсягу обвинувачення має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, проте вказана зміна обвинувачення не допустима в разі допущення неточностей та описок.

Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-якій спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Також, кримінально-процесуальний закон не містить положення про обов`язок суду чекати, коли прокурор скористується своїм правом на зміну обвинувачення в суді, а також і права суду пропонувати або примушувати прокурора змінити обвинувачення, оскільки функцією суду є лише розгляд справи, під час чого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків.

Крім того суд вважає, що питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України щодо форми та змісту обвинувального акта досліджується судом саме у підготовчому судовому засіданні.
З огляду на викладене суд вважає, що допущене порушення вимог КПК України при складанні обвинувального акту перешкоджають призначенню судового розгляду з можливістю ухвалення в подальшому законного вироку будь-якого виду.

Керуючись ст.ст. 314, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд-
УХ В АЛ И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000042 від 15.01.2014 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 195 КК України - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя