Справа №336/1573/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника установи, яка звернулась з поданням ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за поданням Шевченківського районного відділу м.Запоріжжя Кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_5 та направлення його в місця позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебувають матеріали за поданням начальника Шевченківського районного відділу м.Запоріжжя кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_5 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.03.2015 року за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільненого від відбування з випробуванням строком на 2 роки, із покладенням обов`язків згідно п.п. 2-4 ч.1 ст. 76 КК України.

В судовому засіданні прокурор проти задоволення подання заперечувала, вважає, що підстав для скасування звільнення засудженого не має, оскільки покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з підстав, передбачених ч.1 ст.71 КК України, зараховано у вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2017 року, яким ОСОБА_5 засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України і визначено остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, що належить ОСОБА_5 на праві особистої власності. Вирок суду від 02.02.2017 року набрав законної сили.

Представник заявника просила подання повернути органу пробації, погоджуючись із думкою прокурора, оскільки ОСОБА_5 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вироком суду від 02.02.2017 року, із зарахуванням покарання за попереднім вироком.

Засуджений в судовому засіданні залишив подання на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд вважає подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Встановлено, що заявник звернувся із поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_5 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.03.2015 року.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2017 року затверджено угоду про визнання винуватості у скоєнні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 2 КК України, укладену 02.02.2017 року між ОСОБА_5 та прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 у присутності захисника адвоката ОСОБА_8 . Визнано ОСОБА_5 винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 2 КК України, та призначено з застосуванням ст. 69 КК України покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті, у виді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, що належить ОСОБА_5 на праві особистої власності. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2015 року за ст. 185 ч. 2 КК України і визначено остаточне покарання ОСОБА_5 у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, що належить ОСОБА_5 на праві особистої власності. Строк відбування покарання ОСОБА_5 постановлено рахувати з 13 січня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить з того, що скасування звільнення від призначеного судом покарання з випробуванням є наслідком невиконання засудженим процесуальних обовязків, покладених на нього відповідно до вироку суду. Втім, суд не встановлює ці обставини, оскільки покарання за вироком від 31.03.2015 року враховано з підстав, передбачених ч.1 ст. 71 КК України, при призначенні ОСОБА_5 покарання за вчинення злочину, який скоєний пізніше в часі, під час іспитового строку. При цьому, за вироком суду від 02.02.2017 року, який набрав чинності 07.03.2017 року, ОСОБА_5 призначено основне покарання у виді позбавлення волі, засуджений направлений до місць позбавлення волі для його відбування. На зазначених підставах суд відмовляє в задоволенні подання.

Керуючись ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні подання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1