Справа № 509/3210/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 року Овідіопольский районний суд Одеської області у складі :
судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каушень, Р. Молдова, громадянина Молдови, маючого посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 17.04.2008 р. за № НОМЕР_2 виданого безстроково, росіянина, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого і проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 -

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, цивільний позов Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі КУ «Одеської міської клінічної лікарні № 11» до ОСОБА_9 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 та цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_9 та МТСБУ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ :

4 березня 2015 року, приблизно 09:30 годині, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes 311CDI Sprinter» д/н НОМЕР_3 та рухаючись з перевищенням швидкості 40км/г по сухому асфальтобетонному покриттю території ТОВ «Редімейд», розташованого за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 17, своєчасно не знизив швидкості руху, яка була обмежена на вказаній території дорожнім знаком 3.29 «5 км/г», грубо порушивши вимоги п.п. 12.1,12.3,12.9 ПДР України, допустив наїзд на пішохода потерпілого ОСОБА_5 , який в цей час переходив проїзну частину дороги зліва-направо по напрямку руху вказаного автомобілю під керуванням ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаної ДТП, пішоходу потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у виді : закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки, лінійних переломів лобової і тім`яної кісток справа, забитої рани голови, закритої травми грудної клітини в вигляді лінійних переломів 3-7 правих робер зі зміщенням кісткових відламків, проникнення повітря в праву плевральну порожнину, з розвитком підшкірної емфіземи, закритої травми тазу у вигляді переломів лонної і сідничної кісток зі зміщенням кісткових відламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 851 від 12.05.2015 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

При чому, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 2552 від 04.08.2016 р., належним виконанням вимог дорожнього знаку 3.29 і п.п. 12.1,12.3 ПДР України, водій а/м «Mercedes 311CDI Sprinter» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_10 , рухаючись як з фактичною, так і припустимою швидкістю мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, і з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП знаходяться дії водія ОСОБА_10 , які не відповідали вимогам п.п. 12.1,12.3 ПДР України.

Свою вину ОСОБА_10 визнав повністю, показав суду, що скоїв злочин при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини скоєного ним злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом, грубо порушив вимоги п.п. 12.1,12.3,12.9 ПДР України, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ст. 286 ч. 2 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вперше скоєного ним злочину, його вік, особу винного, позитивну характеристику, першу судимість, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, а також факт знаходження на його утриманні малолітньої дитини.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_10 повинно бути призначено у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, однак його виправлення на думку суду можливо без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

На підставі ст. 124 КПК України з ОСОБА_10 на користь держави належать стягненню судові витрати на залучення експертів для проведення судових автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз в сумі 983,40 грн.

Прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі КУ «Одеської міської клінічної лікарні № 11» був заявлений цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування бюджетних грошових коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 у сумі 4967,62 грн., що було підтверджено документально, який обвинувачений ОСОБА_10 визнав повністю, і який на підставі ст. 1206 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого, як підтверджений документально та ст.ст. 128,129 КПК України, з урахуванням повністю доведеної вини ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України підлягає задоволенню.

В порядку ст. 128 КПК України, до початку судового розгляду 12.09.2016 р. потерпілим ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов, який він в подальшому уточнив, до ОСОБА_10 та МТСБУ, в остаточній редакції якого від 13.01.2017 р., він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на свою користь моральну шкоду 100000 грн. та стягнути з МТСБУ на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 19180,92 грн., спричинених внаслідок вказаної вище ДТП, внаслідок якої він став інвалідом ІІ-ої групи з вказівкою у довідці до Акту огляду МСЕК серії 1-ААВ № 805021 від 29.06.2016 р. на причину захворювання : трудове каліцтво, який обвинувачений ОСОБА_10 визнав частково у розмірі 20000 грн. моральної шкоди, вважаючи суму моральної шкоди у розмірі 100000 грн., яку просив потерпілий занадто завищеною і необґрунтованою з урахуванням того, що він особисто сплатив зятю потерпілого ОСОБА_11 грошову компенсацію на лікування потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 15000 грн., що підтверджується письмовими розписками останнього, приєднаними до матеріалів справи на вказану суму, яка об`єктивно підтверджується вказаними доказами.

Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди до обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілим не заявлялись і судом не розглядались.

Представник відповідача МТСБУ в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, надіславши до суду свої письмові заперечення на позов, в яких просив суд відмовити у задоволенні безпідставного позову в частині стягнення з МТСБУ матеріальної шкоди у розмірі 19180,92 грн.

На думку суду, вищевказаний цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до норм ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Умовами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема : у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5, від 27.02.2009 № 1), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач (потерпілий) у зв`язку з необхідністю свого лікування, внаслідок вищевказаної ДТП, у зв`язку з чим, потерпілому було присвоєно ІІ групу інвалідності з вказівкою у довідці до Акту огляду МСЕК серії 1-ААВ № 805021 від 29.06.2016 р. на причину захворювання : трудове каліцтво з черговою датою переогляду 12.07.2018 р. та згідно з довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в наданні медичної та соціальної допомоги серії 10ААА № 260372 від 29.06.2016 р. ОСОБА_12 була визначена втрата професійної працездатності 65% з черговою датою переогляду 01.08.2018 р. суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити частково у розмірі моральної шкоди в сумі 30000 грн., яку суд вважає достатньою і обґрунтованою для покриття моральних страждань потерпілого, завданої злочином обвинуваченим ОСОБА_10 , з урахуванням часткової сплати ним на користь потерпілого на його лікування через його зятя грошову компенсацію у розмірі 15000 грн.

У відповідності до ст.ст. 22,1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи - відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпілий у своєму позові просить суд стягнути з МТСБУ матеріальну шкоду у розмірі 19180,92 грн.

Загальна сума витрачених ліків потерпілого згідно наданих суду чеків, квитанцій становить 18882,31 грн.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати ВСУ у цивільних справах від 24 лютого 2016 року № 6-1343цс15) - метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Суд встановив і це підтверджується письмовими запереченнями МТСБУ на позов, що у даному випадку, особою, яка має нести відповідальність перед потерпілим в межах визначеного законодавством ліміту відповідальності є обвинувачений ОСОБА_10 , як є винуватцем ДТП та ПрАТ «СК «Україна», відносно яких за Розпорядженням Нацкомісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 905 від 30.04.2015 р., з 08.05.2015 р. була анульована ліцензія на провадження страхової діяльності, відповідальність в якій була застрахована на автомобіль «Mercedes Sprinter» д/н НОМЕР_3 полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АІ № 4453509, який не був визнаний недійсним, та потерпілий не звертався до вказаної СК для виплати страхового відшкодування (регресної виплати). Однак, після анулювання ліцензії ПрАТ «Україна», вказане товариство не було визнано банкрутом чи ліквідоване (відсутнє відповідне рішення господарського суду).

Враховуюче вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з МТСБУ, які в розумінні ст.ст. 39-41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є комерційною організацією і не є страховиком, не реалізує страхові продукти, не отримує з цього прибутку і не є стороною в договорі страхування, на користь потерпілого матеріальної шкоди слід відмовити, а таки вимоги до ОСОБА_10 потерпілим в остаточній редакції позову від 13.01.2017 р. не заявлялись, однак це не позбавляє права потерпілого на пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди у загальному порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 127,128,368-371,373-376 КПК України, ст. 360-7 ЦПК України, ст.ст. 999,1206 ЦК України, Правовою позицією Верховного Суду України (постанова Судової палати ВСУ у цивільних справах від 24 лютого 2016 року № 6-1343цс15), суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і у відповідності до ст. 76 КК України виконає покладені на нього обов`язки : не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов Іллчівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі КУ «Одеської міської клінічної лікарні № 11» до ОСОБА_10 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 задовольнити повністю.

У відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнути з ОСОБА_10 (ІПН : НОМЕР_4 ) на користь держави в особі КУ «Одеської міської клінічної лікарні № 11» (р/р 6273 в ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011) суму відшкодування бюджетних витрат за стаціонарне лікування ОСОБА_5 у розмірі 4967,62 грн.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

У відшкодування шкоди спричиненої злочином стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 суму моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

В задоволенні позову в частині стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення судових авто-технічних та транспортно-трасологічної експертиз в сумі 983,40 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1