ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 13122016
Провадження № 1-кп/362/361/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.12.2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, що має середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 01.07.2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. та 24.06.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 24.06.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став, та повторно вчинив новий умисний злочин.
18.09.2016 року близько 08 год. 00 хв. (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 перебував біля домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де у останнього виник прямий умисел, на повторне таємне викрадення чужого майна.
В подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 4 668 грн. 00 коп.
Крім цього, 08.10.2016 року близько 09 год. 00 хв. (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 перебував біля гаражного кооперативу «Військовий-2», що розташований за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Бурки, де у останнього виник прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.
В подальшому останній, маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також те, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до гаражного приміщення АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_9 , де за допомогою металевого прута виламав металопластикове вікно, через яке проник до кімнати № НОМЕР_1 гаражного приміщення № НОМЕР_2 .
В подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 59 935 грн. 00 коп.
Цивільні позови в даному кримінальному провадженні потерпілими не заявлялися.
Прокурор в судовому засіданні просив розглядати кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись вивченням доказів, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений вину визнає.
Потерпіли не заперечували проти подальшого розгляду кримінального провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений не заперечували про подальший розгляд даного кримінального провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у вчиненому щиро розкаюється, викрадені у потерпілого ОСОБА_6 речі йому повернуті, в подальшому він відшкодує все потерпілому ОСОБА_7 .. Та показав, що вранці 18.09.2016 року у нього виник умисел на крадіжку в гаражі буд. АДРЕСА_5 , що він і зробив в подальшому. Вказані речі в обвинувальному акті він відвіз в м. Васильків та продав невстановленим особам, а коштами розпорядився на власний розсуд на побутові речі.
Також вранці 08.10.2016 року він вирішив обікрасти гараж в гаражному кооперативі «Військовий-2», по вул. Бурки в м. Василькові, проник в нього через металопластикове вікно, яке зламав за допомогою металевого пруту, через яке проник до кімнати 3 гаражного приміщення 41. Після чого, за допомогою кувалди вибив стіну та потрапив до кімнати 2 та 1 гаражного приміщення 41, де побачив електроприлади та склав їх в пакети. В подальшому виніс все на вулицю через вікно та сховав для того щоб в подальшому на автомобілі їх забрати. Таким чином він вирішив заробити на життя. Потім вказані речі забрали та повернули власнику гаража. У вчиненому щиро розкаювався, обіцяє, що вчиняти такого не буде.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 08.10.2016 року він поїхав о 8 год. 30 хвилин по справах, а коли о 9 год. 40 хв. повернувся назад до гаража, побачив, що там все розкидано, а його обікрали. Він вийшов із гаража і сказав про те, що його обікрали, сусіду по гаражу, потім вони побачили обвинуваченого, який ніс мішки для того, щоб грузити речі в автомобіль. Обвинувачений втік, потім приїхала міліція. На місці були вилучені викрадені в нього, ОСОБА_6 , речі, які під розписку йому повернули. Щодо міри покарання вказав, що обвинуваченого необхідно позбавити волі на 4 роки.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він знайомий з обвинуваченим. В той день, коли була здійснена крадіжка, ОСОБА_5 , підійшов до нього і попросив кошти, але він, їх обвинуваченому не дав. 18.09.2016 року він, ОСОБА_7 поїхав в с. Барахти, купив картоплю та поклав її в гараж. Тоді він і побачив, що його обікрали і зателефонував мамі обвинуваченого, сказав, що її син його обікрав. Останній став йому дзвонити та просити, щоб він, його не здавав, він все відшкодує. Тому в той день, коли дізнався про крадіжку, поліцію не викликав. Однак шкода йому відшкодована не була, що і змусило його звернутися до поліції. Щодо міри покарання вказав, що вважає, що покарання у виді позбавлення волі буде відповідати вчиненому.
Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в приміщення, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.
Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_5 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відносяться, відповідно до ст. 12 КК України до тяжких злочинів, а також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ГІБ МВС України ОСОБА_5 раніше судимий: 24.06.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, відповідно до довідки начальника Васильківського МРВ КВІ УДПтС України в м. Києві та Київській області від 20.10.2016 року № 25/5031, перебуває на обліку Васильківського МРВ КВІ з 28.07.2016 року по теперішній час, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Судом, відповідно до ст. 66 КК України, беруться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 : щире каяття.
Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2016 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України встановлено іспитовий строк терміном 2 роки.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
У разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст.ст. 75, 79, 104 КК та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарання не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покаранням за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.
Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи посередню характеристику на ОСОБА_5 за місцем його проживання, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, щире каяття, вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання на підставі вищевикладеного.
Отже, враховуючи все вищезазначене, суд при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 застосовує вимоги ч. 1 ст. 71, 72 КК України щодо часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2016 року, яка становить 3 роки позбавлення волі, до покарання, призначеного за даним вироком, і призначає йому покарання у виді тримання під вартою з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин, що є тяжким під час іспитового строку, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
Визнати винним ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначити, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2016 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 13 грудня 2016 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_5 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 22 жовтня 2016 року з дня затримання по 13 грудня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 залишити тримання під вартою в Київському СІЗО Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.
Вирок в частині призначеного покарання може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.
Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_10