АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0015462, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що 04.12.2016 року працівниками поліції було вилучено автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», яким керував ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 187 КК України. У вказаному автомобілі під час проведення обшуку жодних речей заборонених законом до використання, зброї чи іншого майна не виявлено. Власник майна ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0015462 статусу підозрюваного, обвинуваченого, свідка, третьої особи, що має відшкодовувати матеріальну шкоду, спричиненому злочином, не має. Достатність підстав вважати, що арештоване майно, відповідає критеріям, викладеним у статті 98 КПК України, також відсутні. Клопотання слідчого, на думку захисника, не відповідає вимогам ст. 173 КПК України, оскільки в ньому не наведено жодного обґрунтування або підстав для накладення арешту, а надані на його обґрунтування матеріали взагалі не відносяться до кримінального провадження №0015462. Крім того, слідчим порушено процесуальний строк, встановлений ст. 171 КПК України, протягом якого останній мав би звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням. Також, при зверненні з клопотанням про арешт майна, слідчий повинен надати документи, які б підтверджували право власності на майно, однак наведеної норми закону слідчий не дотримався, оскільки більшість речей та майно, вилученого в результаті обшуку належать не підозрюваному ОСОБА_9 , а ОСОБА_10 .

Щодо строку на апеляційне оскарження, то як зазначає апелянт, враховуючи, що розгляд клопотання слідчого проводився без повідомлення власника майна, строк на апеляційне оскарження, відповідно до вимог ст. 395 КПК України, вважається не пропущеним.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено і його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 28.12.2016 року було постановлено без повідомлення власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0015462 від 04.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

05.12.2016 року слідчий СВ Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0015462, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , посилаючись на те, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

28.12.2016 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на зазначене в клопотанні слідчого майно.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки це майно у відкритому кримінальному провадженні є знаряддям вчиненого кримінального правопорушення.

З таким рішенням слідчого судді погодитись неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому слідчий суддя вказаної норми закону не дотримався, оскільки у порушеному кримінальному провадженні №0015462 ОСОБА_7 про підозру не повідомлено, отже на час розгляду клопотання слідчого та накладення арешту на майно у кримінальному провадженні вказана особа в статусі підозрюваного не перебувала, в зв`язку з чим у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.

Тобто, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно постановлена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження.

Разом з тим, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситись з обставинами кримінального провадження.

Однак, в ухвалі слідчий суддя, взагалі не обґрунтував, яким саме чином існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення вказане майно має до розслідування вчиненого злочину, апеляційний суд вважає, що у даному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно, а тому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України це мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0015462, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0015462, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/777/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1