Справа № 346/5093/16-к
Провадження № 11-кп/779/74/2017
Категорія ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника

неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника служби

у справах дітей ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 , на вирок Коломийського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком Прокоп,юк ОСОБА_13 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Космач Косівського району та мешканка АДРЕСА_1 , українка, з неповною середньою освітою, учениця 12 класу вечірнього відділення Космацької ЗОШ, раніше судима вироком Коломийського міськрайонного суду від 30.06.2016 року за ч.ч.1,2 ст.185 КК, громадянка України, -

визнана винуватою та засуджена за ч.2 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.3 ст.78, ст.71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Коломийського міськрайсуду від 30.06.2016 р. і визначено остаточне покарання - 1 (один) рік 7 (сім) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу, але на строк не більше, як два місяці, залишено домашній арешт, який застосовано ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайсуду від 19.09.2016р.

23.12.2016 року ОСОБА_7 була затримана та направлена в Івано-Франківську установу виконання покарань №12 для виконання вироку.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду обвинувачена ОСОБА_7 вчинила таємне викрадення чужого майна повторно, за таких обставин.

Будучи судимою 30.06.2016р. Коломийським міськрайсудом за ч.ч.1,2 ст.185, КК на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, ОСОБА_7 12.09.2016р. приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Ексклюзив», що в АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрала із жіночої сумочки, яка знаходилась під столом, шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 200 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 5000 грн., два флеш накопичувача на 2 GB, вартістю по 50 грн. кожний, шість банківських карток «Приватбанк», шість карток на знижки в магазинах та посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_14 , які належать ОСОБА_15 .

Після чого, ОСОБА_16 місце вчинення кримінального правопорушення покинула, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 5 300 гривень.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) обвинувачена ОСОБА_16 покликається на незаконність вироку суду з мотивів невідповідності призначеного покарання її особі та тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення внаслідок суворості, мотивуючи тим, що суд не врахував усіх обставин, які пом`якшують їй покарання, зокрема визнання вини, щире каяття, скрутне матеріальне становище, розлучення батьків, обіцяє стати на шлях виправлення та бажає у подальшому доглядати за 10-річним братом.

Просить вирок суду змінити, призначивши їй більш м,яке покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

В судовому засіданні під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 просили поновити строк на апеляційне оскарження вироку у зв`язку із тим, що останній перебував у довготривалому відрядженні, а обвинуваченій не було відомо про те, що він не подав апеляційну скаргу в її інтересах.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення обвинуваченої ОСОБА_16 , її захисників адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_16 - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника служби у справах дітей ОСОБА_12 , які підтримали подану АС, просять поновити строк на апеляційне оскарження вироку, змінити вирок суду та застосувати щодо ОСОБА_16 примусові заходи виховного характеру; пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка просила поновити обвинуваченій ОСОБА_16 строк на апеляційне оскарження вироку та заперечила проти доводів АС обвинуваченої, вирок суду вважає законним і обґрунтованим, а тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація її неправомірних дій за ч.2 ст.185 КК відповідають встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Покликання обвинуваченої ОСОБА_16 у своїй АС на невідповідність призначеного їй покарання ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та даних про її особу внаслідок суворості, є необґрунтованими, зважаючи на наступне. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання , призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.3 вищезгаданої Постанови Пленуму ВСУ, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи, склад сім`ї (наявність на утриманні дітей), матеріальний стан.

У відповідності до ст.65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченій покарання, суд у відповідності до вимог ст.65 КК, правильно встановив тяжкість вчиненого ОСОБА_16 кримінального правопорушення, дані про її особу, а також обставини, які пом`якшують обвинуваченій покарання та в повній мірі їх врахував. Так, при призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка позитивно характеризується, навчається, здорова, задовільні умови її проживання, склад сім,ї, сімейні відносини, звіт служби в справах дітей, відсутність дорослих підбурювачів.

Колегія суддів також враховує обставини, які пом`якшують ОСОБА_16 покарання, зокрема щире каяття обвинуваченої і активне сприяння у розкритті злочину, вчинення злочину неповнолітньою, добровільне відшкодування завданої потерпілій шкоди.

Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції та апеляційною інстанцією не встановлено.

Покликання обвинуваченої ОСОБА_16 на її незадовільний матеріальний стан не відповідають дійсності, оскільки згідно з поясненнями батька - законного представника обвинуваченої ОСОБА_16 , а також представника служби у справах дітей ОСОБА_12 обвинувачена матеріально забезпечена, здорова, сім,я благополучна.

Крім того, як вбачається із пояснень начальника сектору молодіжної превенції Коломийського відділу поліції, обвинувачена ОСОБА_16 перебуває на обліку як схильна до вчинення злочинів, втікала з дому і була знайдена в м. Надвірна.

Відповідно до ч.1 ст.105 КК неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

ОСОБА_16 повторно вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.185 КК, яке у відповідності до ст.12 цього ж Кодексу, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_16 вчинила кримінальне правопорушення під час іспитового строку після винесення попереднього вироку щодо неї, що спростовує її бездоганну поведінку, а навпаки свідчить про те, що вона не стала на шлях виправлення.

Зважаючи на вказані обставини виправлення обвинуваченої неможливе без її ізоляції від суспільства, а призначення менш суворої міри покарання не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого внаслідок м,якості та суперечитиме основним завданням кримінального покарання.

Згідно з вимогами ч.4 ст.71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003 р. за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_16 було визначено остаточне покарання - 1 (один) рік 7 (сім) місяців позбавлення волі за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Коломийського міськрайсуду від 30.06.2016р.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, а також даних про особу обвинуваченої, суд першої інстанції призначив їй мінімальний строк покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Таким чином, підстав для застосування до ОСОБА_16 ще більш м,якого покарання, в тому числі примусових заходів виховного характеру, кримінальним законом не передбачено, тому АС обвинуваченої ОСОБА_16 слід залишити без задоволення.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Поновити обвинуваченій ОСОБА_16 строк на апеляційне оскарження вироку Коломийського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_16 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року щодо неї - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою у цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4