В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2017 року Справа № 596/112/17
Номер провадження1-кп/608/76/2017
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікно, Гусятинського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6 -
14.05.2016 року о 17 год. 50 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «ВАЗ 2104», р.н. НОМЕР_1 яким користувався на підставі доручення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння під час руху не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2104», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою по вулиці Центральній с. Вікно, Гусятинського району від с. Карасне в бік смт. Гримайлів, Гусятинського району. Проїжджаючи вказаний відрізок дороги, а саме, попри територію господарства ОСОБА_7 , в порушенні вимог п. 10.1 ПДР України не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху різко змінив напрямок свого руху в результаті чого втратив контроль над керуванням автомобіля та через правий кювет виїхав на правий тротуар та заїзд до території господарства ОСОБА_7 . В цей час на правому тротуарі біля заїзду до території господарства ОСОБА_7 стояли нерухомо та розмовляли між собою потерпілі: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки с. Вікно, Гусятинського району. Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішоходів, які стояли нерухомо на правому тротуарі біля заїзду на територію господарства, водій ОСОБА_3 в порушення вимог п. 12.3. ПДР України не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його повної зупинки, а продовжував рух та вчинив наїзд на потерпілих.
Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
- відкритої черепно-мозкової травми з переломом основи черепа, забоєм головного мозку середнього ступеня важкості та субдуральним крововиливом;
- переломів передньої, верхньої та задньо-зовнішньої стінок правої
*закритий перелом правої величної дуги;
*закритий перелом лівого суглобового паростка 6-го шийного хребця;
*«забійна» рана голови;
*синець правої половини обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких
Крім цього, пішохід ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) отримала тілесні ушкодження у вигляді консолідованих переломів 2,3,4,5,6 лівих ребер, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 10.1, 12.3 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілих.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у порушені правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що заподіяли потерпілим тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав суду, що 14.05.2016 року біля 17 години їхав з сторони с. Красне в сторону смт Гримайлів, і на дорозі з правої сторони була яма, він спочатку вивернув руль автомобіля, яким керував вліво потім вправо і заїхав в кювет. Одна з потерпілих частково стояла на проїжджій частині, інша на тротуарі та ще одна жінка стояла на обочині. Здійснив наїзд на потерпілих, оскільки не вспів вивернути руль, внаслідок чого спричинив потерпілим тілесні ушкодження. На час вчинення ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння. Щиро розкаювався у вчиненому, просив його суворо не карати, зобов`язувався відшкодувати потерпілій ОСОБА_8 частково моральну шкоду, оскільки матеріальну відшкодував в повному обсязі. Щодо заявлених прокурором позовних вимог, позови про відшкодування витрат понесених на стаціонарние лікування потерпілих визнав в повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що вона під час вчинення ОСОБА_3 ДТП стояла повернута спиною до дороги, біля неї стояла інша потерпіла, вона не бачила як обвинувачений вчинив на неї наїзд. Вона опам`яталася в лікарні. Цивільний позов підтримала частково та просила суд стягнути з обвинуваченого заподіяну їй моральну шкоду в сумі 25 000 грн. Щодо матеріальної шкоди, позов не підтримала, оскільки обвинувачений відшкодував їй матеріальну шкоду в повному обсязі. Щодо покарання, просила суд ОСОБА_3 суворо не карати.
Представник потерпілої ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди підтримав частково та просив стягнути з обвинуваченого 25 000 гривень моральної шкоди
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що теж не бачила самого наїзду на неї та ОСОБА_8 . Спочатку був здійснений наїзд на ОСОБА_8 , а тоді на неї. Щодо покарання просила суд, обвинуваченого суворо не карати, претензій ні матеріального ні морального характеру до обвинуваченого немає.
Не дивлячись на те, що обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, його причетність до вчинення злочину підтверджується іншими дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема.
Свідок ОСОБА_11 суду показала, що 14.05.2016 року після обідню пору, вони з потерпілими стояли на тротуарі та розмовляли. Несподівано побачила як машина обвинуваченого почала їхати на них, вона в той момент підняла руки догори і впала. Коли відкрила очі то побачила, що потерпіла ОСОБА_9 стогнала, а потерпіла ОСОБА_8 не рухалася взагалі, тоді вона почала кричати, до них підбігли її родичі і викликали швидку.
Свідок ОСОБА_12 суду показав, що самого ДТП він не бачив, проте почув сильний удар і вибіг, оскільки його будинок знаходиться поруч. Коли вибіг побачив, що колесо автомобіля було в кюветі і впиралося в місткову трубу, потерпіла ОСОБА_9 сиділа на тротуарі підперта до брами, а ОСОБА_8 була вся в крові і лежала.
Об`єктивність показань свідків, потерпілих, стверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.05.2016 року зі схемою та фото таблицею;
- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 15.05.2016 року;
- висновком експерта №688 від 24.05.2016 року щодо взірця крові ОСОБА_3 , з якого вбачається, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_3 відібраного 14.05.2016 року в приміщенні Густинської ЦКРЛ знайдено етиловий спирт в кількості 2,02% (проміллє). Дана концентрація етилового спирту в крові громадянина ОСОБА_3 може відповідати показникам алкогольного сп`яніння середнього ступеня;
- висновком експерта №5-236/16 від 15.06.2016 року судової інженерно- транспортної експертизи, з якої вбачається, що на момент експертного дослідження рульове керування автомобіля «ВАЗ-2104», р.н.з. НОМЕР_1 , знаходилось в працездатному стані, та відповідало п.31.4.2. ПДР України, технічних несправностей гальмівної системи автомобіля не виявлено, системи перебували в працездатному стані і могли виконувати свої функції;
- висновком експерта №5-244/16 від 07.06.2016 року судової інженерно- транспортної експертизи;
- висновком експерта №5-237 від 09.08.2016 року судової медичної експертизи, з якої вбачається, що у громадянки ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості, та за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, відносяться до тяжких;
- висновком експерта №9 від 19.01.2017 року судової медичної експертизи, з якої вбачається, що у громадянки ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості, та за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, відносяться до середнього ступеня тяжкості;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.11.2016 року з схемою та фото таблицями.
Так, у відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримі-нального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Під час судового розгляду суд прийшов до висновку, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення є належними, тобто саме вони мають здатність надавати інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, служити аргументами в процесі встановлення істини.
Сукупність досліджених та перевірених судом доказів вказує на те, що саме з вини обвинуваченого, який вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, спричинено було потерпілим тілесні ушкодження.
Отже, встановивши обставини, які підлягали доказуванню в кримінальному провадженні і дослідивши всі зібрані докази в їх сукупності, які суд оцінює як достовірні та які встановлюють наявність або відсутність суспільно - небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, суд прийшов до висновку, що діяння ОСОБА_3 мають наведені кваліфікуючі ознаки , які містять склад злочину передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Таким чином органом досудового розслідування вірно кваліфіковані дії ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких при призначенні покарання, суди в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Разом з тим, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умов, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_13 є його щире каяття та відшкодування потерпілим матеріальної шкоди.
Обставина , що обтяжує покарання обвинуваченого суд враховує вчинення ним злочину щодо осіб похилого віку в стані алкогольного сп"яніння.
У відповідності до п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005р. за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»при призначенні покарання за ст. 286 КК Українисуди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Згідно п. 21 вищевказаної Постанови у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також враховуючи те що ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, відшкодував повністю матеріальну шкоду потерпілим, зобов`язується відшкодувати моральну шкоду, потерпілі не наполягали на реальній мірі покарання щодо обвинуваченого, суд вважає за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі та вважає що виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України та ст. 75 ККУ, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим.
При визначенні розміру покарання також належить врахувати визнанні судом обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім наведеного , встановлені вище обставини дають також підстави суду призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки враховуються наслідки дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до тілесних ушкоджень потерпілим, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з необережними діями водія ОСОБА_3 , який не повинен був ігнорувати Правила дорожнього руху та сідати за кермо, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до довідки Комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня», потерпіла ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні з 15.05.2016 р. по 07.06.2016 р., вартість витрат на лікування та перебування становить - 1564 гривень.
Відповідно до довідки Гусятинської ЦКРЛ Тернопільської області, потерпіла ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Гусятинської ЦКРЛ з 14.05.2016 року по 19.05.2016 року, вартість витрат на лікування та перебування становить 470 гривень 76 копійок.
Відповідно до довідки Гусятинської ЦКРЛ Тернопільської області, потерпіла ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні Гусятинської ЦКРЛ 14.05.2016 року, вартість витрат на лікування та перебування становить 139 гривень 53 копійки.
Таким чином, закладами охорони здоров`я були витрачені кошти на стаціонарне лікування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є потерпілими від кримінального правопорушення, в сумах 5564 грн., та 610 грн. 29 коп.
Обов`язок відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину відповідно до ст.1206 ЦК України покладено на особу, яка вчинила цей злочин.
Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відсутність добровільної сплати обвинуваченим витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину призводить, у зв`язку з обмеженістю кошторису, до неможливості комунальним закладом охорони здоров`я в повному обсязі виконувати обов`язки щодо надання медичних послуг населенню, тому суд задовольняє позовні вимоги та стягує з цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь фінансового управління Гусятинської районної державної адміністрації та на користь Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації витрати понесені закладами охорони на стаціонарне лікування потерпілих від злочину.
Щодо заявленого цивільного позову ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди, то позов потерпілою та її представником в цій частині не підтриманий, оскільки обвинувачений повністю в судовому засіданні відшкодував їй матеріальну шкоду.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Як на спричинення обвинуваченим моральної шкоди, ОСОБА_8 посилалася на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого, їй були спричинені душевні страждання пережиті нею у зв`язку із самим фактом ДТП, оскільки вона тривалий час терпіла фізичну біль, перебувала на стаціонарному лікуванні в медичному закладі із-за чого було порушено ритм її сімейного життя, вона змушена була оббивати пороги поліції, судово-медичних закладів, суду, переживати з приводу свого ви здоровлення.
Також суд вважає, що слід стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати на користь держави, а саме, вартість проведених судово інженерної транспортної експертизи в сумі 880 гривень 40 копійок, та двох авто технічних експертиз в сумах 1761 гривня, 60 копійок та 550 гривень 25 копійок.
Речові докази по кримінальному провадженню: - автомобіль «ВАЗ 2104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - який зберігається на спеціальному майданчику для утримання транспортних засобів Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області - повернути ОСОБА_3 .
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Таким чином, на підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 /трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до одного року.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладенням обов`язків передбачених п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільні позови прокурора Гусятинського відділу Чортківської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь фінансового управління Гусятинської районної державної адміністрації витрати понесені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_8 в сумі 139 гривень 53 копійки та потерпілої від злочину ОСОБА_9 в сумі 470 гривень 76 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації витрати, понесені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_8 в сумі 5564 гривні.
Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 суму коштів за заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
Речовий доказ по кримінальному провадженню - автомобіль «ВАЗ 2104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - який зберігається на спеціальному майданчику для утримання транспортних засобів Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області- повернути ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на користь держави- вартість проведених судово інженерної транспортної експертизи в сумі 880 гривень 40 копійок, та двох авто технічних експертиз в сумах 1761 гривня, 60 копійок та 550 гривень 25 копійок.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Вирок набрав законної сили "___"_____________2017 р.

Оригінал вироку знаходиться в матеріалах справи № 596/112/17, яка зберігається в архіві Чортківського районного суду.

Суддя: ОСОБА_1
Копію вироку видано "_____"_____________2017 року.

Секретар: