Справа № 461/7368/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/733/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2016 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника

неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано щодо останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покладено на ОСОБА_7 певні обов`язки.
ОСОБА_7 органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000976 11 листопада 2016 року), а саме, що він, будучи без права на керування транспортним засобом, 11 листопада 2016 року близько 04:45 год., керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , та рухаючись ним у місті Львові по вул. Промисловій в напрямку вул. Волинської, неподалік від вказаного вище перехрестя, грубо порушив вимоги чинних розділів Правил дорожнього руху України, а саме: P.1 п. 1.5; Р. 2 п. 2.1.а, п. 2.3 (б, д), 2.9.а, Р. 12 п.12.1, які виразились в тому, що він, керуючи «Mercedes-Benz» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку медичного огляду - 0,50 проміле етанолу), був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, без причин технічного характеру, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, що в подальшому призвело до виїзду вказаного транспортного засобу за межі проїзної частини та наїзду на перешкоду у вигляді фасаду будинку № 31 на вул. Волинській в м. Львові.

В результаті порушення вимог правил дорожнього руху ОСОБА_7 , пасажир керованого ним автомобіля, ОСОБА_11 від отриманих травм ( згідно лікарського свідоцтва про смерть № 935/16 від 11.11.2016р. відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток черепа) померла на місці пригоди, а пасажири - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з отриманими тілесними ушкодженнями госпіталізовані в КМК ЛШМД м. Львова.

В апеляційній скарзі прокурор відділу ювенальної юстиції прокуратури Львівської області ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що сторона обвинувачення прийшла до висновків, що наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку. Стан підозрюваного дозволяє застосувати відносно нього запобіжний захід пов`язаний із обмеженням особистої свободи.

Наголошує, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_7 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, без відповідних документів (посвідчення водія), своїми діями вчинив тяжкий злочин, який призвів до загибелі людини та спричинення тілесних ушкоджень іншим людям, ніде не працює, неодружений, не має на утриманні малолітніх дітей, а тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватись від органів досудового розслідування, виїхати за межі України (мати підозрюваного фактично проживає за межами України) або переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 знайомий з потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а тому є ризик незаконного впливу останнім на них, з метою зміни показів, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Покликається на те, що слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова 12 листопада 2016 року винесено ухвалу, якою фактично у резолютивній частині рішення питання про обрання чи відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вирішено, однак необґрунтовано застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Акцентує, що сторона обвинувачення вважає, що є всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде перешкоджати встановленню фактичних обставин у кримінальному провадженні, та може ухилитися від органів досудового розслідування та суду шляхом виїзду за межі України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2016 року, та винести нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, виступ захисника адвоката ОСОБА_8 , пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_9 , про залишення оскаржуваної ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, запобіжні заходи застосовуються лише до осіб, які мають процесуальний статус підозрюваних, обвинувачуваних у кримінальному провадженні.
11 листопада 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і в цей же день слідчий СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 176, ч.1 ст. 183 КПК України передбачено, що найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, в ході розгляду клопотання слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , не здобуто належних доказів на підтвердження всіх підстав, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Згідно положень ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскільки прокурор в судовому засіданні не довів обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 та прийшов до вірного висновку про можливість застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обмотивувавши це в своїй ухвалі з врахуванням вимог ст. 178 КПК України.
На думку колегії суддів, сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, вчинення такого у стані алкогольного сп`яніння та наявність зазначених ризиків, не можуть бути безумовною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя, врахувавши особу підозрюваного ОСОБА_7 , який є неповнолітнім, раніше несудимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, сприяє досудовому розслідуванню, його відношення до скоєного та намір відшкодувати завдану шкоду, підставно, на думку колегії суддів, застосував більш м`який запобіжний захід ніж зазначений у клопотанні слідчого.
Крім цього, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного розгляду справи.
Також, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано щодо останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без зміни.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4