Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/203/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2016 м.Кіровоград

Колегія суддів апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді, у режимі відеоконференції з Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за участі адвоката та обвинуваченого, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , поданою на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, цигана, громадянина України, неосвіченого, не одруженого, без утриманців, такого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
14.09.2006 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;
29.10.2009 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;
21.09.2010 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.
ОСОБА_7 , 27 серпня 2015 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, прийшов до ОСОБА_10 , котра мала вирішити домовленість із обвинуваченим, щоб останній відвіз її на лікування до Новоукраїнської центральної районної лікарні.
Коли ОСОБА_7 приїхав до будинку потерпілої ОСОБА_10 , остання попрохала ОСОБА_7 поїхати та купити їй алкогольних напоїв.
Тоді ж, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_10 , ОСОБА_7 помітив, як із кишені халату потерпілої випали грошові кошти, та у нього виник умисел на таємне викрадення даних грошових коштів.
Переконавшись, що його ніхто не бачить, ОСОБА_7 викрав грошові кошти, належні потерпілій ОСОБА_10 , у сумі 1 500 гривень.
З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, своїми діями завдав потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 1 500 гривень.
Судове рішення суду першої інстанції оскаржене в апеляційному порядку прокурором у кримінальному провадженні.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Фактичні обставини провадження не оскаржено.
Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, а саме: вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії середньої тяжкості, обвинувачений є раніше неодноразово судимою за подібні злочини особою, востаннє у 2010 році за вчинення грабежу, судимість не знята та непогашена.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, відповідно до якого ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, суд мотивував своє рішення наявністю позитивних характеристик особи обвинуваченого, наявністю утриманців двох неповнолітніх дітей. Однак, не наведено належних даних про утримання неповнолітніх дітей, джерела доходу.
При цьому, в судовому засіданні також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює, не одружений, викрадені кошти потерпілій добровільно не повернув, вчинив кримінальне правопорушення повторно.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати вирок суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін як законний та обґрунтований, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 учасниками судового провадження не оспорюються.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не надає оцінки діям обвинуваченого ОСОБА_7 і вважає правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують ОСОБА_11 покарання, - щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують винуватому покарання.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, - у виді позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Призначене судом ОСОБА_7 покарання, враховуючи всі обставини провадження та особу обвинуваченого, колегією суддів визнається обґрунтованим за своїм видом та розміром, є необхідним та достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, таким, що відповідає меті покарання.
Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, і тим самим неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії середньої тяжкості. Тяжких наслідків від кримінального правопорушення не настало.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкриміноване, підтвердив встановлені по кримінальному провадженні обставини даного кримінального правопорушення (часткове визнання вини у суді першої інстанції стосувалось невизнання обвинуваченим обставини, яка обтяжує йому покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння).
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 просив не карати його суворо, не позбавляти волі, вказав про своє визнання винуватості, виказав щире каяття у вчиненому.
Також, як встановлено матеріалами кримінального провадження, викрадене майно наступного ж дня повернуто дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій.
Потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_10 жодних претензій майнового або морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 не має.
Як особа обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем свого проживання, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога.
Вказані обставини, враховуючи особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, при відсутності обставин, які обтяжують винуватому покарання, навіть беручи до уваги наявність непогашеної у обвинуваченого ОСОБА_7 судимості, надають суду обґрунтованих підстав до звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, із урахуванням викладеного, та беручи до уваги вимоги наведених вище норм законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість застосування ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням та надавши йому можливість виправлення та перевиховання без його ізоляції від суспільства. що відповідає цілям покарання та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відтак, враховуючи, що під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні свого підтвердження не знайшли, - колегія суддів не знаходить підстав до скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, як те просить у апеляційній скарзі особа, яка її подала, та вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Відповідає оригіналу:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2