У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні 24 травня 2016 року у м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Зазначеним вироком
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2роки.
Ухвалою апеляційного суду вирок залишено без зміни.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 4 вересня 2014 року, керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. Березовій у напрямку вул. Поштової у м. Дубровиця, в порушення вимог п. 2.3.«б», 10.9, 10.10 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, для забезпечення безпеки руху за допомогою до інших осіб не звернувся, на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, де заборонений рух заднім ходом, розпочав рух заднім ходом та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка знаходилась на проїзній частині. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді масивної тупої травми голови та грудної клітки з розтрощенням черепа, руйнуванням речовини головного мозку, чисельними переломами ребер, з ушкодженням серця, легень, від яких померла на місці події.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на суворість призначеного ОСОБА_5 покарання. Стверджує, під час досудового розслідування та у суді захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 заборонив йому визнавати вину та відшкодовувати шкоду, оскільки вважав, що зможе довести його невинуватість. Зазначає, що на даний час його підзахисний свою вину за ч. 2 ст. 286 КК визнає у повному обсязі і відшкодовує потерпілим завдану шкоду. Указує, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, працює, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Просить змінити судові рішення та звільнити його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Як видно з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дані про особу винного, зокрема, те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, необережної форми вини, незворотності тяжких наслідків злочину смерті потерпілої, ставлення до скоєного самого ОСОБА_5 , який у суді заперечував свою винуватість, обране судом покарання у виді мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.
Отже, наведені захисником у скарзі обставини не дають підстави для застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Зі змісту скарги убачається, що у ній не зазначено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене засудженому покарання є явно несправедливим, з урахуванням положень ст. 414 КПК.
З касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК,
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3