Справа № 343/2502/14-к
Провадження № 11/779/28/2016
Категорія ч.2 ст.365 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

виправдуваного ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляційною скаргою прокурора Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Долинського районного суду від 03 червня 2016 року щодо

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта незакінчена вища, громадянина України, неодруженого, працює водієм в Болехівському держлісгопі, не судимого

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2. ст.365 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Долинського районного суду від 03 червня 2016 року ОСОБА_11 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченню за ч.2 ст.365 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_9 у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Позов ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних та моральних збитків залишено без розгляду.

Позов Долинського міжрайонного прокурора в інтересах Долинського районного відділу держказначейства в особі Долинської ЦРЛ до ОСОБА_9 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого залишено без розгляду.

Арешт на майно від 14 вересня 2011 року скасовано та вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду в частині виправдування ОСОБА_9 прокурор Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду, фактичним обставинам справи, та порушення вимог кримінально процесуального закону.

Так, на його погляд, судом не надано належної оцінки наданих доказів, які беззаперечно підтверджують вину обвинуваченого, а саме: показанням свідка ОСОБА_13 , який бачив, як четверо осіб заштовхували потерпілого ОСОБА_12 в автомобіль; показанням свідка ОСОБА_14 , який підтвердив даний факт, і про який йому стало відомо зі слів потерпілого ОСОБА_12 під час відвідин останнього в лікарні. Відповіддю ПАТ «Київстар» спростовано висновок суду про недостовірність показань свідка ОСОБА_14 та його перебування на зупинці в с. Тростянець Долинського району.

Показаннями свідків-працівників Долинської ЦРЛ ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 підтверджується факт наявності тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого ОСОБА_12 .

Також прокурор посилається, на неправильність відображення та оцінки діям потерпілого ОСОБА_12 в частині непослідовності та суперечливості його показань. Вказує на те, що потерпілий тільки в 2013 році кардинально змінив свої показання на користь обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки отримав від невідомої особи за зміну показань грошові кошти в розмірі 1500 доларів США. Однак протягом всього судового розгляду, показання потерпілого щодо ОСОБА_9 , та його участі в нанесенні йому тілесних ушкоджень були незмінні. Натомість суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , які вони змінили під час досудового розслідування, та вказали про фізичну відсутність проміжку часу, необхідного для заїзду на лісову галявину. В той же час, потерпілий ОСОБА_12 в своїх показаннях повністю впізнав галявину в лісі, куди його відвезли працівники міліції, та впізнав заїзд до неї, а відомості щодо віддаленості розміщення від дороги вказані ним приблизно, оскільки там він був вперше.

Що стосується протоколу огляду місця події та фото таблиць до нього, то такі на думку прокурора одержані з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки огляд будинку проводився без згоди власника будинку ОСОБА_23 , а судом не витребовувались правовстановлюючі документи на будинок. Факт проживання та реєстрації в будинку свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_24 і з дозволу яких проводився огляд будинку, без з`ясування дійсного власника будинку, має істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, прокурор вказує, на ряд процесуальних порушень під час досудового розслідування, а саме: заміри часу на секундомірі, які відображені в протоколі відтворення обстановки і обставин події із застосуванням технічних засобів від 23.07.2011 року складені з показань слідчого, що підтверджується свідками ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які прочитали та підписали вказаний протокол. А висновки суду щодо неточності даних двох понятих, та їх місця проживання спростовуються відомостями ,що містяться в матеріалах справи. Судом не надано належної оцінки висновку криміналістичної експертизи від 10.03.2016 року, відеозвукозапису проведених 23.07.2011 року слідчих дій від 23.07.2011 року з врахуванням показань свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 про те, що записування відеофонограми проводилось з зупинками.

Виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.3 ст.365 КК України суд першої інстанції, на думку прокурора, порушив принцип усності та безпосередності судового процесу, оскільки не розмежував та детально не дослідив належним чином показання потерпілого та кожного із свідків окремо, не дав аналіз усіх зібраних по справі доказів, а обмежився коротким викладом обставин справи.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції, прокурор просив скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в Долинський районний суд.

В суді апеляційної інстанції, прокурор доводи апеляційної скарги підтримав, та просив про її задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник доводи апеляційної скарги заперечили, оскільки вважають вирок законним та обґрунтованим, а тому, просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження (справи) вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочину ч.2 ст. 365 КК України перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу.

На підставі даних встановлених органом досудового розслідування та наведених в постанові про притягнення особи як обвинуваченого від 15.09.2011 року, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 відповідно до наказу № 243 від 01.07.2011 р. "Про організацію та проходження навчальної практики курсантів 3-го курсу Львівського державного університету внутрішніх справ України ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_9 ," в період з 01 по 29 липня 2011 року проходив навчальну практику в Долинському РВ УМВС України в Івано-Франківській області та перебував в органах внутрішніх справ з серпня 2008 року.

Згідно розпорядження начальника Долинського РВ УМВС № 33 «Про проведення оперативно-профілактичного відпрацювання на території обслуговування Долинського РВ УМВС» від 11.07.2011 р. працівникам Долинського РВ УМВС було доручено провести 11.07.2011 р. в період з 19 до 23 години силами особового складу Долинського РВ УМВС оперативно-профілактичне відпрацювання сіл Велика Тур`я, Тростянець, Белеїв, Слобода Долинська і складено відповідний план. Відповідно до п. 2 плану працівників міліції було зобов`язано забезпечити перевірку по місцю проживання осіб, які перебувають на обліку в Долинському РВ УМВС України, у тому числі раніше судимих. Згідно плану розстановки сил та засобів на 11.07.2011 р. ОСОБА_9 як працівник правоохоронного органу, маючи спеціальне звання рядовий міліції, тобто будучи службовою особою, яка наділена владними повноваженнями, та особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, входили в групу № 2, яка мала перевірити раніше судимого ОСОБА_12 . Згідно розпорядження старшим групи було визначено особу, відносно якої справа направлена на додаткове розслідування, та проведено з ними відповідний інструктаж.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення про те, що він з особами, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, о 21.00 годині 11.07.2011 р. на зупинці в с. Тростянець, діючи умисно, будучи об`єднані єдиним умислом, не бажаючи рахуватися з покладеними на них Конституцією України, Законом України "Про міліцію", іншими нормативно-правовими актами обов`язками, не звертаючи уваги на службові інтереси, інтереси держави, органів внутрішніх справ, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, не представившись працівником міліції, не показавши своє службове посвідчення, не пояснивши причину, із застосуванням фізичної сили, всупереч волі, незважаючи на відмову ОСОБА_12 посадили його у службовий автомобіль та поїхали в сторону м. Долина.

По дорозі, ОСОБА_9 та особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, умисно, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, з метою приниження особистої гідності потерпілого, почали обзивати ОСОБА_12 нецензурними та іншими образливими словами, при цьому, особами відносно яких справа направлена на додаткове розслідування було нанесено ОСОБА_12 декілька ударів кулаками та ліктями в район обох передпліч останнього.

З метою нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, рухаючись на автомобілі, всі вищевказані особи повернули наліво на дорогу, яка веде до лісу, що поблизу с. Рахиня Долинського району та проїхавши близько 250 метрів, звернули на лісову галявину, де особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, та ОСОБА_9 вийшли з автомобіля.

В подальшому одна із осіб, відносно якої справа направлена на додаткове розслідування, наказала потерпілому ОСОБА_12 вийти з автомобіля, а коли потерпілий відмовився, він, застосовуючи фізичне насилля, схопив його за одяг, та витягнув його з автомобіля та повалив на землю. Після цього, особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, та ОСОБА_9 , явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, спільно, умисно стали наносити руками і ногами удари по голові та інших ділянках тіла потерпілого, розірвавши при цьому його навушники від мобільного телефону.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, особа, відносно якої справа направлена на додаткове розслідування, взяла ремінь з автомобіля, зв`язала руки потерпілого, при цьому інші особи допомагали утримувати потерпілого та умисно нанесли ОСОБА_12 удари руками і ногами по тілу. Побиття потерпілого супроводжувалося нецензурною лексикою та погрозами з метою принизити його особисту гідність.

В результаті таких злочинних дій, що явно виходять за межі наданих посадовим особам повноважень, потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани, садна та синців в ділянці обличчя; крововиливу під конюнктиву правого ока; синця по внутрішній поверхні лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таких, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

З метою приховати свої злочинні дії особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, діючи у змові з іншою особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 склали протоколи про нібито вчинення потерпілим ОСОБА_12 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та про адміністративне затримання, на підставі чого потерпілого ОСОБА_12 того ж дня о 23 год. 20 хв. було поміщено в кімнату для затриманих чергової частини Долинського РВ УМВС, де він незаконно утримувався до розгляду справи суддею Долинського районного суду, який у подальшому адміністративну справу щодо ОСОБА_12 за ст. 173 КУпАП повернув начальнику Долинського РВ УМВС.

Іншими словами, обвинувачення узагальнило діяння всіх учасників події та виклало обвинувачення як щодо однієї особи. При цьому, жодних вказівок про безпосередню участь, роль та особисті дії ОСОБА_9 ступінь вини чи розмежування конкретних діянь обвинуваченого від дій інших обвинувачених, слідством не було зазначено. Разом з тим, кримінальна справа щодо працівників міліції, на стажуванні у яких і перебував ОСОБА_9 , впродовж тривалого часу знаходиться на додатковому розслідуванні і тільки справа щодо стажиста виділена і направлена до суду.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині передбаченому ч.2 ст. 365 КК України не визнав.

Постановляючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції, врахував зазначені обставини, непослідовність та нелогічність процесуальних рішень органів досудового слідства, відсутність можливості виправити недоліки слідства додатковими слідчими діями та виходячи з наданих слідством доказів мотивовано прийшов до висновку, що в основу обвинувачення ОСОБА_9 у злочині передбаченому ч.2 ст.365 КК України лягли недостовірні та суперечливі докази, а саме непослідовні та такі, що не узгоджуються між собою показання потерпілого та свідків, що були надані ними під час досудового розслідування, та під час судового розгляду справи. Саме ж обвинувачення не містить конкретики та належного обґрунтування.

У відповідності до ч.4 ст.327 КПК України (1960 року) виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

В свою чергу, згідно п.п.21, 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року N 5 у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність , зокрема, участі підсудного у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається. В мотивувальній частині виправдувального вироку необхідно також обгрунтувати і викласти висновок про виправдання по кожному епізоду обвинувачення із зазначенням підстави виправдання, передбаченої законом, і мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного є недопустимим. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Виконуючи такі вказівки суд першої інстанції не в змозі був самостійно деталізувати обставини вчинення злочину та виконувати прямі обов`язки органів досудового слідства, які так і не встановили дійсних обставин справи, а пред`явили обвинувачення лише одному учаснику в узагальнені формі виділивши в окреме провадження дослідження інших учасників події. Таким чином суд досліджував та оцінював лише ті докази, що стосувалися обвинуваченого, його участі та ролі.

Відповідно до ст. 65 КПК України (1960р.), доказами є фактичні дані на підставі яких робиться висновок про наявність чи відсутність суспільно-небезпечного діяння, наявність вини та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 22 КПК України встановлено, що висновки суду повинні ґрунтуватись на повному, всебічному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

У вироку зазначено, що аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_9 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважав, що вони є суперечливими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Поряд з цим, представлені докази жодним чином не підтверджують наявність складу злочину в діях саме ОСОБА_9 . Серед таких показання свідка, який стверджував що працівники міліції на зупинці затримали потерпілого. Але ж цей факт і не заперечується ніким як і факт доставлення затриманого в медичний пункт та оформлення справи про вчинення ним правопорушення.

Факт побиття потерпілого на галявині лісу підтверджувався лише поясненнями самого потерпілого, об`єктивність якого підлягає обґрунтованому сумніву через непослідовність, відсутність конкретики та логічності, а також внаслідок спростування пояснень потерпілого висновком про відсутність на тілі тілесних ушкоджень, які би обов`язково мали місце при груповому побиттю. Суд першої інстанції також правильно не взяв до уваги і речові докази, які всупереч будь-яких норм були виявлені не слідчими, а понятими, що робить незаконними результату огляду місця події. Більше того звинувачення наполягає як на доказ вини ОСОБА_9 факт оплати потерпілому грошей та схиляння його на дачу неправдивих показань припускаючи, що ці гроші сплачувалися в інтересах обвинуваченого. Однак такі припущення без проведеної перевірки та результатів, які би підтвердили їх є недопустимими

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що під час досудового розслідування та судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_12 неодноразово змінював свої показання щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Вказаний факт, ні в суді першої інстанції, ні в засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_12 не заперечив, пояснивши це тим, що за неправдиві свідчення в користь ОСОБА_9 він двічі отримував від невідомих людей грошові кошти в сумі 1500 доларів США, які були використані ним на купівлю автомобілів, один із яких в подальшому був вилучений як речовий доказ.

При цьому під час апеляційного розгляду потерпілий жодного разу не вказав на безпосередні протиправні дії саме обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначаючи що всі четверо працівників міліції його заштовхали в службовий автомобіль, а потім відвезли на галявину лісу і всі в однаковій мірі його били , утримували та іншими діями перевищили свої службові повноваження. Ототожнюючи особу ОСОБА_9 з «всіма», показання потерпілого не відтворюють обставин події.

Однак, оцінюючи ряд документів зібраних у справі, а саме: заяву ОСОБА_12 . Долинському міжрайонному прокурору від 12.07.2011 року, пояснення міліції від 12.07.2011 року, протокол - заяву від 14.07.2011 року, заяву від 21.07.2011 року, показання надані ОСОБА_12 28.12.2012 року під час судового розгляду справи іншим складом суду, колегія суддів вважає, що такі не узгоджуються між собою, і оцінка правдивості свідчень потерпілого ОСОБА_12 щодо обвинувачення ОСОБА_9 , вказує на те, вони є абсолютно різними в частині викладення обставин подій. Оскільки, в заявах від 11.07.2011 року та від 12.07.2011 року надаючи свої пояснення в частині звинувачення працівників міліції, ОСОБА_12 не міг точно вказати дані щодо розміщення як обвинувачених осіб, так і потерпілого в машині, на якій його везли в ліс, хто саме та куди наносив удари. В одній із заяв ОСОБА_12 вказував, що збоку від нього сиділо двоє осіб, в іншій, що тільки ОСОБА_9 , а в судовому засіданні, потерпілий вказував, що ОСОБА_9 сидів на передньому сидінні. Що стосується нанесення тілесних ушкоджень, то такі є суперечливими, оскільки потерпілий зазначав, що тілесні ушкодження заподіяв собі сам з метою помсти працівникам міліції, а коли змінював свідчення, то вказував на нанесення йому ударів працівниками міліції, однак такі свідчення були непослідовними як в часі нанесення ушкоджень, так і в зазначенні винуватих на його думку осіб.

Крім того, згідно висновку експерта №46/107/11/177/107-Е/11-Д за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи, будь яких медичних даних, про те, що потерпілому, крім ділянки обличчя, заподіяні множинні ушкодження волосистої частини голови не виявлено. Цей висновок суд правильно оцінив як об`єктивний доказ неправдивості показань потерпілого про обставини його побиття, який стверджував, що його били довго і наносили сильні удари в різні частини тіла і найбільше в голову майже до втрати ним свідомості.

Справа тривалий час ( більше п`яти років) була предметом розгляду в судах різних інстанцій і всі засоби для встановлення дійсних обставин події вже давно вичерпано. Судом неодноразово та повторно перевірялися докази, призначалися слідчі дії для додаткових перевірок цих доказів, однак так і не було встановлено об`єктивних даних щодо діянь саме ОСОБА_9 Розділення в окреме провадження матеріалів справи відносно інших співучасників досвідчених діючих на той час працівників міліції , направлення на додаткове розслідування і відсутність такої справи в суді вказує на те, що слідство поза розумним строком так і не визначилося щодо конкретних обставин справи. В зв`язку з цим неможливе, навіть теоретично, постановлення щодо одного із співучасників обвинувального вироку, якщо та сама подія ще не знайшла свого доказового підтвердження в іншому провадженні.

Доводи прокурора в частині неповноти дослідження показань потерпілого та інших доказів є безпідставними. Крім цього, обвинувачення насичене рядом даних, що істотно не впливають на доведення вини конкретної особи. Серед таких надто деталізоване дослідження відповіді ПАТ «Київстар», яка була надана на постанову Долинського районного суду від 21.02.2012 року, і яка на думку прокурора спростовує сумніви суду першої інстанції про присутність свідка ОСОБА_14 на зупинці в с. Тростянець.

Так, згідно наданої Львівською філією ПрАТ «Київстар» відповіді, інформацією про конкретне місцезнаходження абонента Київстар не володіє, тому нанести на карту місцевості такі дані немає можливості. В той же час в компанії наявна інформація відносно адреси місцезнаходження базової станції, номер сектору та його азимуту за допомогою яких спілкувався абонемент, і відповідний додаток було надано суду.

Отже базова станція тільки зафіксувала роботу мобільного телефону ОСОБА_14 що жодним чином не підтверджує ту обставину, що вказаний свідок 11 липня 2011р. в період з 20 год. 00 хв. до 21 год.00 хв. знаходився саме в місці скоєння злочину, а свідчить про те, що він знаходився в радіусі розміщення базової станції, яка знаходиться на території приватного підприємства в с. Тростянець Долинського району Івано-Франківської області, що не може бути достатнім доказом вини ОСОБА_9 .

Безпідставними є доводи прокурора в частині не витребування правовстановлюючих документів, про право власності на будинок, в якому проводився огляд, оскільки наявність чи відсутність таких даних, жодним чином не може вплинути на кваліфікацію дій обвинуваченого. Крім того, згода на огляд будинку, була правомірно надана користувачами вказаного приміщення, однак такий огляд та фотографування здійснювались працівниками прокуратури в зимову пору року, що суттєво впливає на інформативний характер для з`ясування обставин вчинення злочину.

Вказуючи на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, прокурор зазначає, що суд першої інстанції порушив принцип усності та безпосередності судового процесу та положення ст. 323 КПК України, оскільки детально не розмежував надані показання свідками ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_13 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , та не дав їм правову оцінку окремо. Однак такі доводи прокурора є безпідставними, та такими, що зводяться до одностороннього тлумачення принципу безпосередності судового процесу та оцінки судом доказів. Так, в мотивувальній частині рішення, судом відображено показання кожного із вказаних свідків окремо, які були надані ними як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи, а відтак судом проведено зіставлення відомостей, що стосуються тієї самої обставини, із відповідним змістом аналогічного джерела доказів; досліджено їх в сукупності всебічно, повно, та об`єктивно.

Голослівними також є твердження прокурора про порушення судом першої інстанції передбачених КПК України правил оцінки доказів через надання переваги доказам сторони захисту. Матеріали кримінального провадження свідчать, що сторона захисту скористалась рівним зі стороною обвинувачення правом на збирання та подання до суду доказів та клопотань законними засобами.

Оцінивши безпосередньо досліджені докази за правилами ст. 67 КПК України, у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи загальну засаду кримінального провадження - презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини (поза розумним сумнівом), обов`язки доказування, які за загальними правилами покладаються на слідчого, прокурора відповідно до ст. 66 КПК України, а також положення ст. 62 ч. 3 Конституції України про необхідність тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь, апеляційний суд дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази беззаперечно не доводять висунуте ОСОБА_43 обвинувачення відповідно до обвинувального висновку.

Вказівка суду про закриття справи після ухвалення виправдувального вироку є помилкою, яка при необхідності може бути виправлена в установленому порядку і не є істотною для скасування чи зміни виправдувального вироку.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377, 379 КПК України (в ред. 1960 р.), колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду від 03 червня 2016 року щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2. ст.365 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5