Ухвала
іменем україни
15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 липня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003917, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Виступовичі Овруцького району Житомирської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз 24 вересня 2007 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Також цим вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 14 липня 2015 року вирок місцевого суду змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ протокол слідчого експерименту від 29 жовтня 2014 року проведеного за участю ОСОБА_8 та показання свідка ОСОБА_9 . Визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 з`явлення із зізнанням. В порядку ст. 404 КПК виключено з мотивувальної частини вироку вказівку суду такого змісту «Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив у суді, що він не хотів вбивати ОСОБА_10 ,але суд відхиляє такі твердження обвинуваченого тому, що вони не підтверджуються об`єктивними доказами». В решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що його вину не доведено, а докази на яких ґрунтується обвинувачення є недопустимими. Зокрема ставить під сумнів законність проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання від 01 жовтня 2014 року та показання свідка ОСОБА_9 . Зазначає про суперечливість висновків суду першої інстанції з приводу моменту виникнення у нього із ОСОБА_8 умислу на викрадення майна ОСОБА_11 .
Згідно з вироком суду, 24 липня 2014 року близько 03.45 год ОСОБА_5 , перебуваючи біля торгового кіоску «Смачний світ», що по вул. Київській, 102 в м. Житомирі, діючи повторно, попередньо домовившись з ОСОБА_8 про вчинення злочину, розподіливши між собою ролі, згідно яких він спостерігав за навколишньою обстановкою і за відсутністю перешкод, за допомогою жестів, надав відповідну вказівку ОСОБА_8 на відкрите заволодіння особистим майном продавця кіоску ОСОБА_11 , зірвавши у неї з шиї частину ланцюжок з дорогоцінного металу золота 585 проби, вагою 4,95 г, вартістю 1 389, 22 грн.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, пояснення захисника на підтримку касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно дост. 433 КПК суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. З урахуванням вимогст. 438 КПК неповнотасудового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що фактично зазначає засуджений ОСОБА_5 у касаційній скарзі, не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції. Отже, касаційний суд при розгляді скарги засудженого виходить із обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень в тій частині, в якій вони були оскаржені. Щодо засудженого ОСОБА_8 судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.
В основу вироку за фактом відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб за участю ОСОБА_5 , обґрунтовано було покладено дані, встановлені із показань потерпілої ОСОБА_11 , яка у ході пред`явлення особи для впізнання та в судовому засіданні указала на ОСОБА_5 , як на чоловіка, що знаходився з ОСОБА_8 під час вчинення злочину щодо неї, вказала на його жести, котрими він повідомив своєму товаришу, щоб той ривком зірвав з її шиї ланцюжок, а також підтвердила обставини указані у і її заяві про вчинення злочину.
Окрім того, винуватість засудженого ОСОБА_5 суд встановив на підставі досліджених в судовому засіданні відеозаписів з камер відео спостереження від 24 липня 2014 року, в яких відображено обставини вчинення злочину, кількість осіб причетних до нього та рольові дії кожного з засуджених, а також інших письмових доказів.
З приводу тверджень засудженого про порушення органами досудового слідства вимог кримінального процесуального закону під час проведення пред`явлення його для впізнання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки протокол від 01 жовтня 2014 року за участю потерпілої ОСОБА_11 складений відповідно до вимог ст. 228 КПК. Крім того потерпіла неодноразово в судовому засіданні підтверджувала, що другою особою, яка приймала участь у вчиненні злочину був саме ОСОБА_5 та наполягала на тому, що бачила саме його в момент пограбування.
Аналогічні доводи про недопустимість здобутих доказів та недоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції та знайшли свою оцінку в рішенні цього суду. При цьому деякі з них, у тому числі показання свідка ОСОБА_9 , на незаконність яких посилається у касаційній скарзі засуджений, було обґрунтовано виключено з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції.
З урахуванням зібраних у справі органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, злочинні дії ОСОБА_5 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК, тобто закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно.
Покарання засудженому ОСОБА_5 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження ним нових злочинів.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні не допущено, тому законних підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_5 судових рішень за доводами його касаційної скарги, колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3