провадження 11-кп/781/438/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.06.2016 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002320 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, який має середню-спеціальну освіту, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , востаннє короткостроково проживаючого в АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості

засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі. Зараховано у строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, який рахується з 08.05.2015 року, до моменту постановлення вироку 01.03.2016 року

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок районного суду та пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення ст.75 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок щодо нього є занадто суворим та не відповідає особі обвинуваченого. Зазначає, що він повністю визнав свою вину, сприяв розкриттю злочину. Вказує, що він не вчиняв злочин в стані алкогольного сп`яніння, а тому дана обставина не може бути прийнято судом як обставина, яка обтяжує покарання.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 23.03.2015 року близько 20 годин 30 хв. разом з раніше відомим йому ОСОБА_9 , знаходились на перехресті вулиць Кіровоградської та Микитенка в м. Кіровограді, де зустріли раніше невідомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , в ході розмови, виник словесний конфлікт, що обурило ОСОБА_6 , внаслідок чого в останнього виник умисел на нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , діставши саперну лопатку, яка була при ньому, та тримаючи її в правій руці, наніс нею один цілеспрямований удар в область голови ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тяжі тілесні ушкодження, які є небезпечними в момент їх заподіяння, у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, лінійного перелому скроневої кістки зліва, крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва, рани в завушній ділянці в проекції лівої скроневої кістки. Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, саперну лопатку, якою наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 , викинув.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та не заперечував про застосування до останнього положення ст.75 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляції, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, кваліфікувавши його дії, як спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнав частково, не визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та детально розповів про обставини вчинення злочину, які відповідають обвинувальному акту.

Крім того, вина ОСОБА_6 у нанесенні ОСОБА_10 тілесних ушкоджень підтверджується показаннями як самого потерпілого ОСОБА_10 , так і показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Також вина ОСОБА_6 підтверджується і письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 24.03.2015 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою до протоколу від 24.03.2015 року за участю свідка ОСОБА_11 , згідно яких свідок впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка нанесла 23.03.2015 року ОСОБА_10 тілесні ушкодження; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою до протоколу від 25.03.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , згідно яких потерпілий впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка нанесла йому 23.03.2015 року удар невідомим предметом в голову; протоколом слідчого експерименту від 11.05.2015 року з ілюстративною таблицею до протоколу за участю потерпілого ОСОБА_10 , який відтворив обставини, за яких ОСОБА_6 наніс йому тілесні ушкодження; протоколом слідчого експерименту від 11.05.2015 року з ілюстративною таблицею до протоколу за участю свідка ОСОБА_11 , який відтворив обставини, за яких ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження; протоколом слідчого експерименту від 19.05.2015 року та відеозаписом даного слідчого експерименту (на диску DVD+RW 4,7 GB) за участю підозрюваного ОСОБА_6 , який у присутності захисника ОСОБА_15 відтворив обставини, за яких він, вживши перед цим алкогольний напій горілку, стоячи позаду чи з боку потерпілого ОСОБА_10 , наніс останньому тілесні ушкодження, завдавши удар саперною лопаткою в голову; висновком експерта №605 від 22.05.2015 року, згідно якої у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, лінійного перелому скроневої кістки зліва, крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва, рани в завушній ділянці в проекції лівої скроневої кістки. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними в момент їх заподіяння. Дані тілесні ушкодження могли утворитись від травматичного контакту з тупим об`єктом.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, частково відшкодував шкоду потерпілому, позитивно характеризується, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, однак проходив у квітні 2015 року лікування у психіатра з діагнозом «реакція на важкий стрес та розлади адаптації», приймав участь у антитерористичній операції на території Луганської та Донецької області з 18.04.2014 року по 11.07.2014 року, обставини, що пом`якшують покарання відсутні, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення.

Разом із тим, з огляду на положення ст.65 КК України та постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції хоча і послався на те, що врахує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, але в достатній мірі цих обставин не врахував.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами.

У статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За змістом ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 визнав повністю себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, а прокурор не заперечував про пом`якшення останньому покарання.

Крім того, колегія суддів вважає, що місцевий суд не в достатній мірі врахував те, що ОСОБА_6 частково відшкодував завдану шкоду, позитивно характеризується по місцю проживання, приймав участь з квітня по липень 2014 року в антитерористичній операції на території Луганщини та Донецької області, в зв`язку з чим погіршився його стан здоров`я та у квітні 2015 року лікувався у лікаря психіатра з діагнозом реакція на важкий стрес та розлади адаптації.

Також колегією суддів встановлено, що згідно висновку судової психолого-психіатричної експертизи №5 від 12.01.2016 року дії потерпілого ОСОБА_10 впливали на поведінку обвинуваченого, а тому колегія суддів приходить до висновку, що саме дії потерпілого спровокували таку поведінку ОСОБА_6 .

З урахуванням цих обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.66 КК України, по справі є ряд обставин, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Таким чином, з огляду на викладені обставини та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, зазначених вище даних про особу ОСОБА_6 , наведених у вироку обставин, виходячи з принципів індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого в даному конкретному випадку можливе за коротший строк, ніж це визначив суд першої інстанції, а тому вважає за необхідне ОСОБА_6 пом`якшити покарання із застосуванням положень ст.69 КК України до ст.121 ч.1 КК України, яке буде необхідним та достатнім для попередження та вчинення ним нових злочинів і буде адекватним скоєному, а підстав для застосування положень ст.75 КК України , колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовному скасуванню судового рішення у справі не виявлено, і таких порушень в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні з пом`якшенням призначеного йому судом покарання.

Водночас, як убачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 утримувався під вартою з моменту його затримання, тобто 08.05.2015 року.

Суд першої інстанції правильно у вироку зазначив, що ОСОБА_6 у строк відбуття покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 08.05.2015 року по 01.03.2016 року.

Проте, даний вирок 01.03.2016 року не втупив в закону силу, а тому колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду в цій частині уточнити строк попереднього ув`язнення.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 08.05.2015 року по 21.06.2016 року, тобто до моменту набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2016 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 08.05.2015 року по 21.06.2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2