Справа №477/719/15-к 03.03.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000218, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тихвін Ленінградської області РФ, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити призначене йому судом 1-ої інстанції покарання.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання - 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.06.2005р., та остаточно призначено покарання - 3 роки 3 місяця позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України вирішив питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію його дій, вважає вирок суду суворим, а призначене покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Вважає, що при призначенні покарання, суд не врахував те, що він повністю визнав свою вину, щиро кається в скоєному та сприяв встановленню істини по справі, крім того, потерпілий не має до нього претензій.

Згідно вироку суду 10.03.2015р. близько 24.00 год. ОСОБА_5 таємно проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_1 , де розбивши молотком скло у вікні другого поверху, через віконний отвір проник до дачного будинку, звідки таємно викрав майно належне потерпілому ОСОБА_8 , а саме: шліфувальну машину вартістю 700 грн, перфоратор вартістю 1500 грн., а всього на загальну суму 2200 грн.. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 3ст. 185 КК України, як таємне викрадення майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття. Судом також враховано особу обвинуваченого, який характеризується негативно, вчинив кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за попереднім вироком, не працевлаштований, перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом синдром залежності від опіатів.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом та викладених у вироку , відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України. В цій частині вирок не оскаржується.

Відповідно до п.п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Дані вимоги судом виконано, так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, характеризується негативно, перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом синдром залежності від опіатів, вчинив кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за попереднім вироком. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання апелянта на те, що судом при призначенні покарання не враховано такі обставини, як, визнання своєї вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції дані обставини були враховані як обставини, які пом`якшують покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2005 року був засуджений за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 187, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2008 року невідбута частина покарання у вигляді позбавлення волі замінена на виправні роботи на строк 2 роки. Згідно повідомлення кримінально-виконавчої інспекції Заводського району Миколаївської області за 354029 від 11.12.2015 року ОСОБА_9 з 10.11.2008 року перебуває на обліку кримінально-виконавчої інспекції Заводського району Миколаївської області. З грудня 2009 року від відбування покарання ухиляється. Станом на 11.12.2015 року невідбутий строк покарання складає 1 рік 10 днів виправних робіт.
Таким чином , суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що ОСОБА_5 вчинив злочин в період невідбутого покарання за попереднім вироком і вірно призначив обвинуваченому покарання за правилами ст. 71 КК України.
Тому підстав для зміни вироку та пом`якшення ОСОБА_5 покарання колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча
Судді