Справа 688/5112/13-к
№ 1-кп/688/39/16
Ухвала
про повернення обвинувального акта.

03 березня 2016 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000058 з обвинувальним актом відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року скасовано вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2014 року, яким ОСОБА_5 визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 08 квітня 2013 року), та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Хмельницької області від 26 березня 2015 року, якою вказаний вирок залишено без змін, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Однією з підстав скасування судом касаційної інстанції рішень суду першої та апеляційної інстанції, як слідує з ухвали суду касаційної інстанції, є неконкретне формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, зокрема, не зазначено у який спосіб ОСОБА_5 використав службове становище та які службові обов`язки він порушив.

За обвинувальним актом ОСОБА_5 підозрюється у тому, що працюючи з 04.10.2006 року на посаді начальника загону воєнізованої охорони у військовій частині НОМЕР_1 , будучи службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, зобов`язаний діяти відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, згідно якої посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В коло його службових обов`язків згідно «Положення про військову частину НОМЕР_1 », затвердженого начальником служби ракетно-артилерійського озброєння логістики ІНФОРМАЦІЯ_1 18.04.2008 року, зокрема, входить разом з кадровим органом і заступником командира з виховної роботи забезпечувати якісний підбір особового складу для загону ВОХОР. У вересні 2013 року, в порушення вказаних вище вимог законодавства та своїх службових обов`язків ОСОБА_5 , як службова особа, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, став на шлях злочинної діяльності. Так, 11 вересня 2013 року за можливе вирішення питання щодо працевлаштування ОСОБА_6 поставив йому протиправну вимогу про передачу за це неправомірної вигоди в розмірі 2500грн., або 300 доларів США, на що останній погодився. 12 вересня 2013 року ОСОБА_7 на виконання вимоги ОСОБА_5 передав сину останнього Гульку кошти в сумі 2500грн.

Прокурор вважає за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, клопотань не заявляє.

Обвинувачений та його захисник при вирішенні питання щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду покладаються на розсуду суду, клопотань не заявляють.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками до нього, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акта прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відноситься законність.

В силу ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В силу імперативного припису, викладеного у п. «а» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до пунктів 3, 5, 7 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити: анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Потерпілим у кримінальному провадженні, в розумінні положень ч.1 ст. 55 КПК України, може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

З обвинувального акта слідує, що ОСОБА_5 висунуто підозру в одержанні 12 вересня 2013 року службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої влади чи службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди у ОСОБА_7 належних йому грошових коштів в сумі 2500грн.

В порушення вимог ст. 55 КПК України, в ході досудового розслідування ОСОБА_7 , як особа право на працевлаштування якої порушено інкримінованими підозрюваному діями, тобто злочин вчинено і відносно нього, потерпілим у вказаному кримінальному провадженні не визнавався.

Обвинувальний акт взагалі не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, після чого викладено формулювання обвинувачення ОСОБА_5 .

Формулючи ОСОБА_5 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України за ознакою використання наданої йому влади, орган досудового розслідування не вказав, якими владними повноваженнями був наділений останній та які з них використав для вчинення злочину.

Крім того, формулючи обвинувачення у скоєнні вищевказаного злочину шляхом використання службового становища, орган досудового розслідування в обвинувальному акті не зазначив, який конкретно пункт, частину, статтю, якого нормативного акта, що регламентує службові обов`язки ОСОБА_5 , ним порушено, порушення яких конкретно за змістом його службових обов`язків призвело до інкримінування йому злочину, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, а обмежився лише формулюванням «в порушення вказаних вище вимог законодавства та своїх службових обов`язків».

Зазначені обставини вказують на неконкретне формулювання обвинувачення, що прямо визнано судом касаційної інстанції в ухвалі про скасування судових рішень судів нижчих інстанцій у даній справі, як підставу до їх скасування.

Фактичні обставини та формулювання обвинувачення повинні бути викладені з урахуванням вимог ст.ст. 91, 374 КПК України, якими визначено перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто, виходячи із системного аналізу кримінального процесуального законодавства, у викладені фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення обов`язково зазначається місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, його форми вини і мотиви.

Відсутність формулювання фактичних обставин, чіткого та конкретного формулювання обвинувачення є не тільки порушенням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, КПК України, а й порушенням конституційного права обвинуваченого на захист, оскільки обвинувачений позбавлений можливості захищатися належним чином в зв`язку з висуненням йому неконкретного обвинуваченя, а суд позбавлений належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення відповідно до вимог ч.1 ст.348 КПК України, встановити істину у провадженні, повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, а також провести і завершити судовий розгляд протягом розумного строку.

Така судова практика встановлена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 07.03.2000 року у справі «Маточча проти Італії», згідно якої обвинувачені мають у будь-якому разі отримувати достатню інформацію, необхідну для повного розуміння обсягу висунутих проти них обвинувачень, з огляду на підготовку відповідного захисту.

За наведених обставин обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000058 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.4 ст. 368 КК України не відповідає вимогам ч.1 ст. 91, ч.2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000058 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України повернути військовому прокурору Хмельницького гарнізону, для виконання вимог ст. 291 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Суддя: ОСОБА_1 .