АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
06 квітня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Не погоджуючись із прийнятим рішенням прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 .
Як убачається з наданих суду матеріалів, захисник ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 у порядку ст. 303 КПК України звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на рішення органу досудового розслідування.
Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування передбачено § 2 Глави 26 КПК України.
Частинами 1 та 2 статті 309 КПК України передбачені види ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Ухвала слідчого судді про скасування постанов слідчого про зупинення досудового розслідування, оголошення розшуку, зобов`язання слідчого, прокурора вчинити дії, а також про скасування ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання, не входить до переліку, встановленого ч. 1 та ч. 2 ст. 309 КПК України, тобто така ухвала відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону апеляційному оскарженню не підлягає.
Обґрунтовуючи право прокурора на оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року апелянт посилається на необхідність дотримання принципу законності та вказує, що дана ухвала є незаконною, тягне за собою суттєві негативні правові наслідки на даній стадії кримінального провадження, а тому не може залишатися в силі. Залишення цього судового рішення без змін не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, а також перешкоджатиме ухваленню остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні та не сприятиме зміцненню основоположних засад правової держави і підвищенню поваги до органу правосуддя.
Суд вважає, що посилання апелянта на принцип законності та можливе невиконання завдань кримінального судочинства, як на підстави для оскарження ухвали слідчого судді, є невиправданим з огляду на загальні засади кримінального провадження та конкретні норми КПК України.
Так, відповідно до ст. 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься принцип законності, зміст якого передбачено ст. 9 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Нормами кримінального процесуального закону не передбачена можливість апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про скасування постанов слідчого про зупинення досудового розслідування, оголошення розшуку, зобов`язання слідчого, прокурора вчинити дії, а також про скасування ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання, тому на виконання вимог ч. 4 ст. 399 КПК України апеляційний суд має прийняти рішення про відмову у відкритті провадження, оскільки прокурором подана апеляція на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Крім того, прокурор, обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про скасування постанов слідчого про зупинення досудового розслідування, оголошення розшуку, зобов`язання слідчого, прокурора вчинити дії, а також про скасування ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання, послався на вимоги ст. 55 Конституції України, яка гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а також на ст. 8 Основного Закону щодо визнання і дії в Україні принципу верховенства права, що в даному випадку є необгрунтованим.
Прокурору, на якого статтею 121 Конституції України покладено підтримання державного обвинувачення в суді, нагляд за додержанням законів, органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство та нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, гарантується право на звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина (ч. 3 ст. 8 Конституції України).
Передбачене ст. 55 Конституції України право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є конституційним правом людини і громадянина.
Щодо посилання прокурора на статтю 55 Конституції України як на підставу для апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, яка відповідно до вимог чинного кримінального процесуального кодексу не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, то суддя-доповідач, враховуючи офіційне тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, викладене в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, вважає, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Оскаржуючи до апеляційної інстанції ухвалу слідчого судді про скасування постанов слідчого про зупинення досудового розслідування, оголошення розшуку, зобов`язання слідчого, прокурора вчинити дії, а також про скасування ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання, прокурор не вказав обставин, які б давали підстави вважати, що прокурор звертається до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Також прокурор в апеляційній скарзі посилався на те, що ухвала слідчого судді є неправосудним рішенням, яке має бути скасованим, а також на невиконання завдань кримінального провадження, те, що залишення в силі незаконного судового рішення слідчого судді не сприятиме зміцненню основоположних засад правової держави та підвищенню поваги до органу правосуддя. Отже, оскаржуючи до апеляційної інстанції ухвалу слідчого судді про скасування постанов слідчого про зупинення досудового розслідування, оголошення розшуку, зобов`язання слідчого, прокурора вчинити дії, а також про скасування ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання, прокурор не мав на меті захист конституційних прав і свобод людини і громадянина, тому у даному випадку, на думку судді, прокурор не дотримався вимог ч. 1 ст. 8 КПК України, відповідно до якої додержання принципу верховенства права полягає у тому, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що при вирішенні питання про можливість апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді необхідно керуватись вимогами ч. 6 ст. 9 КПК України. Однак, у разі, якщо положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Суддя не може погодитись з таким твердженням, оскільки питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані нормами чинного кримінального процесуального закону.
Таким чином, суддя-доповідач, вважаючи, що ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора про необхідність відкриття апеляційного провадження суперечать вимогам ч. 3 ст. 307, ст. 309 КПК України, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року.
Керуючись ч.4 ст. 399 КПК України, суддя, -
ПОСТАНОВИЛА:
Відмовити у відкритті апеляційного провадження заапеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року.
Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Суддя Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1

Справа № 11сс/796/1208/2016
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1