АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1600/16 Справа № 191/3102/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

за участю в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7

27 липня 2016 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку дистанційного судового провадження в режимі відео конференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, засудженого 05.09.2014 року Кіровським райсудом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міськрайсуду Дніпропетровської області від 28.03.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано попереднє ув`язнення з 15.08.2014 року по 18.11.2014 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку- 15.08.2014 року, кінець строку- 12.06.2018 року,

в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 у скоєному злочині не розкаявся, на шлях виправлення не став, його поведінка не є сумлінною, а також з урахуванням того, що заміна засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким є правом, а не обов`язком суду, прийшов до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування ст. 82 КК України задоволенню не підлягає.
На зазначену ухвалу ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього ст. 82 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог засуджений посилається на те, суд першої інстанції не взяв до уваги ряд позитивно характеризуючи даних, а саме, що перебуваючи у виправній колонії він був працевлаштований, приймав участь у ремонтних роботах по благоустрою відділення, має заохочення, позитивно характеризується, як з боку адміністрації та і засуджених. Також зазначає, що в ході судового слідства щиросердно розкаявся у вчиненому, матеріальний збиток відшкодував, активно сприяв слідству.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього ст. 82 КК України.

Прокурор проти апеляційної скарги засудженого заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`якою згідно з ч.3 ст. 82 КК України може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи за необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Згідно ч.3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як видно з ухвали суду першої інстанції, суд в судовому засіданні, на підставі даних про особу засудженого ОСОБА_7 , а також з урахуванням відбутого строку покарання, керуючись вимогами кримінального та кримінально-процесуального законодавства, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. При цьому суд навів доводи прийняття такого рішення, які підтверджені матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину та станом на 27.05.2016 року відбув 1/2 частину призначеного судом покарання.
За час відбування покарання в СВК-94 ОСОБА_7 має 1 заохочення та 2 стягнення, які погашені в установленому законом порядку. Згідно характеристики, наданої начальником відділення СПС №1 СВК-94, за час відбування покарання засуджений зарекомендував себе посередньо, працевлаштований, ставлення до праці задовільне, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, правомірних та ввічливих взаємовідносин дотримується з метою отримати поблажливість, до виконання передбачених законом вимого персоналу ставиться не завжди сумлінно. Вину у скоєному визнає, але розкаюється не щиро.

При вирішенні питання про можливість застосування засудженому заміни невідбутої частини покарання більш м`яким суд аналізує дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

При цьому слід розуміти, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Судова колегія встановила, що суд при прийнятті свого обґрунтованого рішення, правильно керувався чинним кримінальним та кримінально-процесуальним законодавством, діючи у рамках вимог ст. 82 КК України та ст. 539 КПК України.

Всупереч твердженням апелянта, місцевий суд при винесенні рішення всебічно і повно дослідив всі обставини справи та дав їм відповідну оцінку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її зміни чи скасування, в зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б порушили законні права засудженого, або перешкодили, чи могли перешкодити винесенню судом правильного рішення, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4