№ 522/9943/13-к

20 липня 2016 року м. Одеса
Колегія суддів Приморського районного суду м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілої - ОСОБА_8
представника потерпілої - ОСОБА_9
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, колегія суддів -
ОСОБА_10 , діючи умисно та за попередньою змовою із ОСОБА_11 , засудженої вироком Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2013 року за ст. 190 ч. 4 КК України, згідно розподілу своєї злочинної ролі, незаконно заволоділи квартирою АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_12 та в подальшому, шляхом обману, продали вищезазначену квартиру ОСОБА_8 за 31 400 доларів США, що еквівалентно 167 503, 30 грн., яку судовим рішенням було вилучено із незаконного володіння, чим завдано збитки ОСОБА_8 у особливо великих розмірах.
Згідно заздалегідь розподіленої ролі, ОСОБА_11 звернулася 18.12.2002 до Центрального районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_12 про визнання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 дійсним та одночасного визнання за нею права власності на вказану квартиру. При цьому, ОСОБА_11 надала до суду підроблений документ, зокрема: 2 примірника договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 від 22.07.2000 згідно якого, ОСОБА_12 нібито продала ОСОБА_11 вищезазначену квартиру за 15 тисяч доларів США.
Однак, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1721/02 від 06.05.2004 підписи від імені ОСОБА_12 у двох примірниках договорів купівлі - продажу від 22.07.2000 виконані не ОСОБА_12 , а іншою особою (особами), шляхом перемалювання на просвіт початкової моделі підпису, для чого послужив підпис ОСОБА_12 у договорі № Н-95-0790 купівлі-продажу нерухомого майна від 11.01.1996.
На підставі наданих до суду підроблених документів, суддею Центрального районного суду м. Одеси винесене рішення від 25.12.2002, згідно якого позов ОСОБА_11 задоволено у повному обсязі, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 22.07.2000 визнано дійсним, у зв`язку із чим, право власності на квартиру АДРЕСА_3 , визнано за ОСОБА_11 .
Після отримання вищезазначеного рішення суду та продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 звернулася до Одеського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості з метою отримання технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 .
Разом із тим, ОСОБА_10 , діючи умисно та за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 , виконуючи свою злочинну роль, достовірно знаючи про те, що вказана квартира оформлена на його дружину ОСОБА_11 на підставі підроблених документів, після отримання технічного паспорту виставив вказану квартиру у продаж через агентство нерухомості - «Олександр - Н».
Продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, 01.04.2003, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , знаходячись у приміщенні 7 нотаріальної контори, яка розташована у АДРЕСА_4 , продали квартиру АДРЕСА_5 громадянці ОСОБА_8 за грошові кошти у сумі 31 400 доларів США. При цьому, усі переговори із покупцями квартири проводив особисто ОСОБА_10 , який шляхом обману, завіряв останніх щодо легітимності та правомірності документів, які підтверджували право власності на вказану квартиру.
Будучи введеними ОСОБА_10 в оману, покупець квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_8 , у присутності ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , передала грошові кошти у сумі 31 400 доларів США ОСОБА_10 , що на день складання договору купівлі - продажу еквівалентно 167 503, 30 грн., але розписку про їх отримання написала власноручно ОСОБА_11
16.06.2004 суддею Малиновського району м. Одеси винесено судове рішення, згідно якого квартиру АДРЕСА_3 витребувано з чужого володіння - ОСОБА_8 та повернуто у власність ОСОБА_15 внаслідок чого, шахрайськими діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потерпілій ОСОБА_8 спричинено матеріальні збитки у сумі 31 400 доларів США, що в еквіваленті складає 167 503, 30 грн. та на день скоєння злочину, є особливо великим розміром.
-Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, не визнав та пояснив, що у 2003 році, на прохання його колишньої дружини, ОСОБА_11 , він був присутній при оформленні завдатку за квартиру, яку вона продавала, для того, щоб перевірити грошові кошти на достовірність. З 1989 року по 1992 рік він був одружений із ОСОБА_11 , та після розірвання шлюбу вони мешкають окремо, однак підтримують стосунки. Про те, яку саме квартиру продавала ОСОБА_11 та які на неї мались правоустановчи документи йому нічого не відомо. У день оформлення завдатку, він попросив ОСОБА_11 показати йому квартиру, яку вона продає та він її оглянув. ОСОБА_11 сказала, що продає квартиру за 34 000-35 000 доларів США, на що він сказав, що дана квартира коштує більше. Також, на прохання його колишньої дружини, ОСОБА_11 він був присутній при оформленні угоди у нотаріуса для того, щоб перевірити грошові кошти на достовірність. При оформленні угоди були присутні Груздеви, ОСОБА_8 , директор агентства нерухомості «Олександр-Н», нотаріус, він та ОСОБА_11 . Після того, як він перевірив грошові кошти, він передав їх ОСОБА_11 , яка поклала їх всумку. Після укладання угоди він відвіз ОСОБА_11 до банку та поїхав. Змови з ОСОБА_11 на заволодіння грошовими коштами потерпілої, у нього не було. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4 495 844 гривень та стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень не визнав.
Однак, незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 його провина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:
-показами потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні пояснила, що у 2003 році при огляді квартири, яку вона у подальшому придбала, вона познайомилась з ОСОБА_10 та його дружиною ОСОБА_11 , які обманули її та продали квартиру, яка їм не належала. ОСОБА_10 усе заперечує та посилається на свою дружину, однак вони продавали квартиру разом, разом були у нотаріуса при укладанні угоди, брали кошти та перераховували їх. Цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4 495 844 гривень та стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, підтримала.
-показами свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні пояснив, що познайомився з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в кінці 2005 року, коли мав намір придбати земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_10 та ОСОБА_11 представились йому як чоловік та дружина. Зазначену земельну ділянку йому запропонували придбати ОСОБА_11 . З ОСОБА_10 вони обговорили усі питання, які його цікавили. При оформленні відповідних документів на земельну ділянку він дізнався, що на неї накладено арешт, однак ОСОБА_10 сказав, що усе буде нормально. Проте, до тепер у нього проблеми із зазначеною земельною ділянкою. Грошові кошти за земельну ділянку він передавав ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вони їх перераховували. На усіх зустрічах ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були разом. З 2007 до 2010 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом з дітьми мешкали також в АДРЕСА_7 , були його сусідами.
-показами свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що є дружиною ОСОБА_18 , який є братом обвинуваченого ОСОБА_10 . Знайома з ОСОБА_10 з 1992 року та з ОСОБА_11 з 1993 року, які є чоловіком та дружиною. Наскільки їй відомо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 займались купівлею продажем нерухомості, та завжди мешкали разом, хоча формально шлюб було розірвано. У 2005 році у них народилась донька, а у 2008 році народився син. У 2003 році ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також займались купівлею продажем нерухомості, мешкали разом та на усі заходи приходили разом, як чоловік та дружина.
-показами свідка ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні пояснила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_8 з 1995 року. У квартирі АДРЕСА_5 тривалий час ніхто не мешкав. Взимку 2003 року вона побачила обвинуваченого ОСОБА_10 , який був з жінкою, яку він представив як свою дружину, які повідомили їй, що вони є новими власниками зазначеної квартири та вона дала їм ключі він квартири. Через деякий час їй подзвонив, як власник житла, ОСОБА_10 та спросив дозволу, чи можливо зробити офіс з зазначеної кватири, яка розташована над її квартирою, однак вона відмовила, у зв`язку із тим, що дім був старий. Через декілька місяців у 2003 році у зазначеній квартирі з`явились нові власники - Груздеви ОСОБА_20 і ОСОБА_21 та їх мати.
-показами свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що познайомилась з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 при огляді квартири АДРЕСА_3 , яку вони продавали. В подальшому вона бачила ОСОБА_10 та ОСОБА_11 при оформленні завдатку за квартиру та при укладанні угоди покупки зазначеної квартири. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були присутні, як власники квартири, які на її думку є чоловіком та дружиною, оскільки усе робили разом. При оформленні завдатку за квартиру саме ОСОБА_10 повідомив про те, що сума продажу квартири збільшується на декілька тисяч доларів, на що вони погодились. На її питання, ОСОБА_10 повідомив, що при укладені угоди усе буде добре. При оформленні угоди були присутні: нотаріус, ОСОБА_8 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , його дружина ОСОБА_11 , ріелтор та вона. Її чоловік передав ОСОБА_10 грошові кошти, він перерахував їх та поклав у сумку ОСОБА_11 . Власником квартири була ОСОБА_11 , вона виступала, як продавець квартири, однак ОСОБА_10 приймав активну участь в усіх заходах. Покупцем квартири була її мати - ОСОБА_8 . Через декілька днів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прийшли та передали документи на лічильники.
-показами свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що з 1995 по 2010 рік вона працювала на промтоварному ринку «7 км». У зв`язку із тим, що ОСОБА_12 , заборгувала їй за товар грошові кошти у розмірі більш 5000 доларів США, вона придбала у останньої квартиру АДРЕСА_3 , при цьому сплативши останній 15 000 доларів США. У зв`язку із тим, що у ОСОБА_12 не було паспорту для оформлення нотаріальної угоди, вони оформили між собою договір купівлі-продажу, який вона передала ОСОБА_12 для ознайомлення, а остання повернула його підписаним. Право власності на зазначену квартиру було оформлено нею за рішенням Приморського районного суду м. Одеси. У 2003 році у неї виникла необхідність продати зазначену квартиру та вона надала відповідне оголошення про її продаж. У зв`язку із тим, що їй терміново потрібні були гроші, вона погодилась продати квартиру за ціною, яка була нижче її ринкової вартості. Покупцем квартири був ОСОБА_13 . Шлюб між нею та обвинуваченим ОСОБА_10 було розірвано в 1992 році, у зв`язку із чим, останній не мав ніякого відношення до покупки або продажу зазначеної квартири, та документів на квартиру не бачив, однак вона попросила його бути присутнім під час оформлення договору завдатку та при нотаріальному оформленні угоди, для того, щоб він перевірив долари США на достовірність. Будь-якої змови з ОСОБА_10 на здійснення шахрайських дій, у них не було. Про те, що підпис ОСОБА_12 на договорі купівлі-продажу є підробленим, їй відомо не було.
-показами свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює керуючим філії агентства нерухомості «Олександр-Н». До них у філію звернувся ОСОБА_22 з приводу придбання квартири. При перегляді варіантів квартир, ОСОБА_22 вирішив придбати квартиру, розташовану на першому поверсі, точної адреси якої він не пам`ятає. Власниками квартири були чоловік та дружина. Жінку звали ОСОБА_24 . На скільки він пам`ятає правовстановлюючими документами на квартиру було рішення суду про визнання права власності. Офіційно угода між покупцем та агентством нерухомості не укладалася. Агентство нерухомості отримало винагороду від продажу даної квартири.
-показами свідка ОСОБА_25 , яка в судовому засіданні пояснила, на початку 2000 років, більш точно рік, вона не пам`ятає, вона працювала ріелтором в АН «Олександр-Н» та до неї звернувся ОСОБА_22 з приводу придбання квартири. Після огляду об`єктів нерухомості, він вирішив придбати квартиру, розташовану на АДРЕСА_5 . Власниками квартири були ОСОБА_10 та його дружина, які завжди були разом. При ознайомлені з правоустановчими документами стало відомо, що зазначена квартира належала власнику за рішенням суду. Однак, ріелтор повідомила, що знає продавців квартири, оскільки вони неодноразово продавали об`єкти нерухомості через зазначене агентство нерухомості. Також, ОСОБА_10 пропонував ОСОБА_22 придбати земельну ділянку. При оформленні завдатку, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_22 , що вартість квартири буде збільшено, на що останній погодився. При оформленні угоди були присутні ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , директор агентства нерухомості ОСОБА_23 та ОСОБА_10 з дружиною. Документи щодо продажу квартири підписувала дружина, однак, на її думку, ОСОБА_10 відповідав за проведення угоди.
-показами свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні пояснив, що весною 2003 року, на прохання своєї тещі, він звернувся до ОСОБА_26 , яка працювала ріелтором АН «Олександр-Н» з приводу придбання квартири. Після огляду декількох варіантів об`єктів нерухомості, вони вирішили придбати квартиру, розташовану на АДРЕСА_5 , у зв`язку із чим, була призначена зустріч з власниками квартири у філіалі зазначеного агентства нерухомості, яке розташовано на АДРЕСА_7 . На зазначеній зустрічі були присутні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , директор агента, він та його дружина ОСОБА_14 . ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були присутні на зустрічі у якості власників квартири, та було обговорено питання щодо безпеки угоди оскільки квартира належала власникам на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси. Також, ОСОБА_10 сказав, що вартість квартири буде збільшено на 2000 або 3000 доларів США від початкової вартості, на що вони погодились. ОСОБА_10 зазначив, що гарантує, що угода є безпечною, після чого був переданий завдаток у розмірі приблизно 3000 доларів США та була призначена дата укладення угоди. При оформленні угоди були присутні директор АН «Олександр-Н», він, його дружина, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Вони зайшли до кімнати нотаріуса та після підготовки відповідних документів, він передав грошові кошти ОСОБА_10 , який їх перевірив спеціальним приладом та перерахував, після чого сказав ОСОБА_11 , щоб підписувала договір купівлі-продажу та вона і ОСОБА_8 підписали його.
Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України підтверджується письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду:
- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1721/02 від 06.05.2004 року, згідно якого підписи від імені ОСОБА_12 у двох екземплярах договору купівлі-продажу від 22.07.2000 року виконані не ОСОБА_12 , а іншою особою.
- рішення міського суду Центрального району м. Одеси від 25.12.2002 року, згідно якого позов ОСОБА_11 задоволено у повному обсязі. Угода купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 22.07.2000 року, дійсна, та за ОСОБА_11 визнано право власності на зазначену квартиру.
- договір купівлі-продажу від 01.04.2003 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 щодо придбання квартири АДРЕСА_5 , засвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано у реєстрі за № 2-1376.
- розписка про отримання ОСОБА_11 у розрахунок за продану квартиру АДРЕСА_5 від ОСОБА_8 , грошових коштів у розмірі 31 000 доларів США.
- рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.07.2044 року, яким відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_11 до ОСОБА_27 щодо визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_5 . Позовні вимоги ОСОБА_28 до ОСОБА_11 та ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та вилучення майна з чужого незаконного воловня, задоволені. Зазначену квартиру вилучено з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 та повернуто у власність ОСОБА_12
- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2013 року, згідно якого ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, скоєного за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ст. 358 ч. 4, 70 КК України та останній призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
- ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.04.2016 року, згідно якої апеляцію ОСОБА_11 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2013 року задоволено частково. Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.203 року змінено. Скасовано вирок Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2013 року в частині засудження ОСОБА_11 за ст. 358 ч. 4 КК України. На підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ст. 358 ч. 4 КК України, провадження за кримінальною справою в зазначеній частині закрити. Вважати ОСОБА_11 засудженою за ст. 190 ч. 4 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Покази обвинуваченого ОСОБА_10 в частині того, що він не мав наміру шахрайським чином заволодіти грошовими коштами потерпілої та на прохання його колишньої дружини, ОСОБА_11 , з якою він не мешкає однією сім`єю, він був присутній при оформленні завдатку за квартиру, яку вона продавала, та при оформлені угоди щодо продажу зазначеної квартири, для того, щоб перевірити грошові кошти на достовірність, суд не приймає до уваги, оскільки вони суперечать іншим зібраним за справою доказам, які суд вважає достовірними та узгодженими між собою.
При цьому, судом прийнято до уваги, що потерпіла зазначила про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були присутні при огляді квартири як чоловік та дружина. Свідок ОСОБА_16 , якому ОСОБА_10 продав земельну ділянку та він був сусідом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також ОСОБА_17 , яка є дружиною брата ОСОБА_10 , підтверджують, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 після розірвання шлюбу мешкали разом. Свідок ОСОБА_19 у своїх показах зазначила, що у 2003 році, ОСОБА_10 приїхав до квартири АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_11 , яку представив як його дружину, та сповістив, що вони є новими власниками зазначеної квартири, та через деякий час ОСОБА_10 питав її дозволу, як сусідки, щодо можливості зробити з вказаної квартири офісне приміщення. Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_23 зазначили, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були разом, та виступали, як чоловік та дружина. Як зазначає свідок ОСОБА_25 , на її думку саме ОСОБА_10 відповідав за проведення угоди. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_22 у своїх показах зазначили про те, що знали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як дружину та чоловіка, які є власниками зазначеної квартири, та саме ОСОБА_10 під час оформлення завдатку на квартиру сповістив, що вартість квартири збільшиться та зазначив, що він гарантує, що угода є безпечною.
Покази свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_10 був присутній під час оформлення завдатку на квартиру та оформлення угоди купівлі-продажу квартири лише з метою перевірки грошових коштів на достовірність, не знав про те, які саме правоустановчі документи наявні на квартиру та не мав ніякого відношення до продажу зазначеної квартири, оскільки вони розлучені, суд не приймає до уваги, оскільки вони суперечать іншим зібраним за справою доказами, та суд вважає, що зазначена позиція ОСОБА_11 є бажанням уникнути ОСОБА_10 кримінальної відповідальності та цивільно-правових наслідків.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що провина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Таким чином, враховуючи викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_10 за ст. 190 ч. 4 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах,за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , згідно ст. 66 КК України, є те, що ОСОБА_10 раніше не засуджений.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_10 необхідно застосувати покарання в межах, встановлених у санкції ст. 190 ч. 4 КК України з призначенням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
Розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4 495 844 гривень та стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, суд вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки зазначені вимоги ОСОБА_8 були предметом розгляду при ухваленні вироку Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2013 року та з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 1 087 048 гривень та моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.
Згідно ст. 124 КПК України, на обвинуваченого слід покласти витрати пов`язанні із проведенням комп`ютерно-технічної експертизи.
Питання про речові докази вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, колегія суддів -
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю ОСОБА_10 .
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 у вигляді підписки про невиїзд, до вступу вироку у закону силу - залишити без змін.
У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4 495 844 гривень та стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави в особі Державного НДЕКЦ в Одеській області, процесуальні витрати у сумі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_3
Суддя ОСОБА_2
20.07.2016