Провадження № 1-кп/734/63/16 Справа № 734/1200/16-к
іменем України
13 липня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Челябінської області, Російської Федереції, росіянина, громадянина України, із середньою технічною освітою, неодруженого, курсанта, старшого солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
Старший солдат ОСОБА_4 9 лютого 2015 року призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 454/2014 від 06 травня 2014 року та в той же день був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Військову службу ОСОБА_4 проходив в декількох військових частинах на різних посадах. В подальшому його було направлено для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та наказом командира вказаної частини № НОМЕР_3 від 16 грудня 2015 року ОСОБА_4 зараховано до списків прикомандированого особового складу військової частини, поставлено на котлове забезпечення і призначено на посаду курсант у військовому званні «старший солдат».
30 грудня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 був звільнений з розташування частини по місцю свого проживання строком на три доби, факт його звільнення підтверджено записом в книзі обліку звільнених 4 навчальної механізованої роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_4 , 03 січня 2016 року після закінчення терміну звільнення, без поважних причин своєчасно не з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , та до повернення на місце несення служби 14 січня 2016 року проводив час на власний розсуд, тобто ОСОБА_4 несвоєчасно з`явився на місце несення служби та не виконував обов`язки військової служби тривалістю десять днів в умовах особливого періоду, який відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, розпочався 17 березня 2014 року.
Отже, ОСОБА_4 , проходячи військову служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, 03 січня 2016 року, після закінчення терміну звільнення, без поважних причин своєчасно не з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Усвідомивши протиправність своїх дій, ОСОБА_4 14 січня 2016 року повернувся на місце несення служби, про що командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 було видано наказ № 14 від 20 січня 2016 року та старшого солдата ОСОБА_4 зараховано на котлове забезпечення вказаного підрозділу.
Під час незаконного перебування за межами вказаної військової частини, в період з 03 січня 2016 року по 14 січня 2016 року, старший солдат ОСОБА_4 , займаючись справами, не пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме несвоєчасно з`явився на службу зі звільнення, вчинене в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, та дав показання, що все було так, як вказано в обвинувальному акті.
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку і на підставі допиту обвинуваченого суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у інкримінованих йому діях.
Вина обвинуваченого у вчиненні і інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) доведена повністю, його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковано:
за ч. 4 ст. 407 КК України несвоєчасно з`явився на службу зі звільнення, вчинене в умовах особливого періоду.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.
До обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаюється у скоєному, повністю визнає свою вину, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлені.
З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цих законом санкцій, з урахуванням особи обвинуваченого, який свою вину у скоєному визнав, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, суд вважає за доцільне та необхідне призначити обвинуваченому покарання, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення і запобіганню вчинення нових злочинів, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 550 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 550 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить9 350 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1