Справа № 306/262/15-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

16.06.2016 м. Ужгород
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , священнослужитель, одружений, не судимий,
засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.
ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 24 грудня 2014 року близько 16 години 40 хвилин за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово у нього з дружиною ОСОБА_9 , наніс їй декілька ударів кулаками по грудній клітці у верхній частині, після чого наніс ще один удар в праве передпліччя та ліву кисть, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, ОСОБА_7 03.07.2015 року близько 18 години 30 хвилин на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив сварку з своєю дочкою ОСОБА_6 , під час якої наніс їй удар рукою по обличчю та декілька ударів металевими граблями і металевим кілком по ногах, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 просять вирок суду скасувати, а провадження в справі закрити. Вважають вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Посилаються на те, що у вироку не викладені показання обвинуваченого щодо обставин подій, не висвітлені показання свідків, не мотивовано відхилення одних та прийняття інших свідчень серед тих, що суперечили одне одному. Стверджують, що в провадженні не встановлено час події кримінальних правопорушень - 24.12.2014 року та 03.07.2015 року, оскільки в обвинувальному акті зазначено один час їх вчинення, а потерпіла стверджує про інший період скоєння такого. Також судом не взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпіла після сварки та нанесення йому удару, взяла до рук металевий кілок (арматуру) та направилася до автомобіля, що був припаркований у дворі, з метою пошкодження такого, в свою чергу він став на захист автомобіля, викрутив металевий кілок з рук потерпілої, від чого вона впала на землю. Однак остання не заспокоїлась, знову схопила цей кілок і намагалась вдарити обвинуваченого. Забравши кілок від неї, ОСОБА_7 відігнав автомобіль до сусідки ОСОБА_10 , де той перебував декілька днів. Зазначають, що судом не взято до уваги постанову Свалявського районного суду від 23.04.2015 року про притягнення ОСОБА_9 , тобто потерпілої, до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. На думку апелянтів докази здобуті під час слідчих експериментів від 17.01.2015 року є недопустимими, так як ці експерименти проведені з істотними процесуальними порушеннями. Наголошують, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 під час проведення слідчих експериментів могли бачити свідчення одне одного та узгодити їх зміст, а сама тривалість слідчої дії не відповідає фактичним проміжкам часу, які потрібні для того, щоб витратити для поїздки з м. Свалява до с. Плоске і назад. Вказують, що показання потерпілих є суперечливими щодо часу правопорушення, предметів, якими наносились удари, хронології подій і не можуть бути взяті до уваги. Наголошують, що у висновку експерта № 113 від 08.07.2015 року зазначено, що виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження нанесені 13.06.2015 року, а не 03.07.2015 року, як вказано в обвинувальному акті.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про підтримання апеляційної скарги, промову прокурора, пояснення потерпілої ОСОБА_6 , які вважають вирок законним, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим і відповідати вимогам, зазначеним у статтях 373, 374 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначених норм кримінального процесуального закону суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження не дотримався та ухвалив вирок, який не відповідає вимогам закону.
Так, у вироку не наведено пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 . Суд не дав оцінки його версії щодо обставин, які передували подіям вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі стосовно здійснення протиправних дій потерпілими, а також необхідність вчинення ним дій для захисту належного йому майна. Натомість, замість перевірки заяви обвинуваченого, який протягом усього розгляду кримінального провадження вказував на те, що зазнав протиправних дій з заподіянням йому дружиною та донькою тілесних ушкоджень, суд у вироку звів викладення показань обвинуваченого ОСОБА_7 до констатування невизнання ним вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
У вироку відсутня оцінка отриманих обвинуваченим тілесних ушкоджень.
Суд не встановив і у вироку не вказав точне місце вчинення кримінальних правопорушень, обмежився зазначенням адреси місця проживання учасників подій при тому, що за таким адресом розташована значна за розміром земельна ділянка, два жилих будинки, літня кухня тощо.
Всупереч ст. 374 КПК України та ст. 65 КК України у мотивувальній частині вироку відсутні обґрунтування рішення щодо розміру і виду призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання. Суд не дотримався загальних засад призначення покарання, не врахував особу обвинуваченого, його характеризуючи дані і не дав їм оцінки, своє рішення щодо цього належним чином не мотивував.
Крім цього висновки, викладені у мотивувальній частині вироку щодо вини і призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 125 КК України суперечать резолютивній частині вироку, згідно якої ОСОБА_7 призначено покарання тільки за ч. 1 ст. 125 КК України. Відтак, рішення суду першої інстанції щодо призначеного покарання не можна визнати законним та обґрунтованим.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині незаконності вироку є підставними і підлягають задоволенню, а вирок скасуванню з наведених підстав.
Разом з тим, на підставі положень ч. 2 ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі апеляційних вимог у зв`язку з наступним.
Всупереч вимогам ст. 291 КПК України в обвинувальному акті від 27.01.2015 року відсутнє формулювання обвинувачення, а в обвинувальному акті від 23.09.2015 року не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідство вважає встановленими.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Вичерпні вимоги до обвинувального акту в собі містить ст. 291 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
При цьому обвинувачення, як передбачає п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України - є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому приписами КПК України.
П. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального правопорушення обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 від 27.01.2015 року (т.1 а.к.п.1-2) не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання висунутого йому обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з посиланням на обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. В ньому викладені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю про кримінальну відповідальність.
Таке формулювання обвинувачення, крім обставин, зазначених в диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, повинно містити посилання на наявність доведених даних про саму подію кримінального правопорушення, час, місце, спосіб, форму вини, мотив і мету його вчинення, а також інші обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, в даному випадку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Водночас в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 від 23.09.2015 року (т. 2 а.к.п.1-2) в порушення вимог кримінального процесуального закону, викладено зміст підозри у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 125 КК України, що не підтверджує доведеність його винуватості на стадії досудового розслідування.
Проте суд першої інстанції на це увагу не звернув і, за відсутності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення в одному з вказаних актів та за відсутності викладення фактичних обставин кримінального правопорушення в іншому, передчасно об"єднав їх в одне провадження, призначив та провів їх судовий розгляд і ухвалив обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
Невідповідність такого обвинувачення вимогам закону, відтак неналежне пред"явлення його, порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Допущення наведених істотних порушень закону під час судового розгляду даного провадження перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є підставою для скасування вироку.
За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень і переглянути вирок щодо ОСОБА_7 , тому скасовує вирок з наведених підстав і призначає новий розгляд кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання.
Під час нового розгляду суду необхідно усунути наведені істотні порушення кримінального процесуального закону, виконати вимоги ст. ст. 314-316 КПК України, врахувати доводи апеляційної скарги і прийняти законне, обґрунтоване, вмотивоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: