Номер провадження: 11-сс/785/864/16
Номер справи місцевого суду: 520/3144/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_7 в ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2016 року якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 та накладено арешт на нерухоме майно,

встановила:
З матеріалів справи вбачається, що до Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 по матеріалам досудового розслідування, несеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004263 за ч. 4 ст. 190 КК України від 20.08.2015 року про арешт майна. З клопотання вбачається, що 20.08.2015 року СВ Кивського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області розпочато досудове розслідування за заявою ОСОБА_9 про те, що в період часу з липня 2006 року по грудень 2007 року, знаходячись в м. Одесі, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 , шляхом обману та зловживання довірою, під приводом купівлі та продажу об`єктів нерухомості на території Київського району м. Одеси, заволоділа його грошовими коштами в особливо великих розмірах, чим спричинила йому матеріальні збитки на загальну суму 1 450 000 доларів США.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ухвалою від 22.03.2016 року задовольнив вказане клопотання та наклав арешт на нерухоме майно, а саме, на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляції на вказану ухвалу, адвокат, діючи в інтересах ОСОБА_11 , вказуючи на те, що копія ухвали не була отримана ОСОБА_12 , в судовому засіданні вона не була присутня, просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу суду першої інстанції, винести нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна ОСОБА_11 , а саме, на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись, на те, що право власності на вказаний будинок ОСОБА_11 виникло на підставі договору купівлі-продажу, гроші для придбання вказаного будинку були отримані ОСОБА_11 в банку у вигляді кредиту. та у подальшому було підписано договір іпотеки для забезпечення договору кредиту, та предметом іпотеки виступив вказаний будинок. На будинок же встановлена заборона відчуження майна, згідно із договором іпотеки № 13082, в якому іпотеко держателем є АППБ «Аваль», крім того, апелянт вказує, що немає доказів, що ОСОБА_11 знала, що її будинок відповідає ознакам, зазначеним в п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, адвоката який підтримав апеляцію, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляції, приходить до висновку, що апеляція підлягає задоволенню.

Відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно, або за вищу або нижчу ціну ринкової вартості і знала, чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, зазначених у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, а саме: 1) одержане внаслідок чинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалося (використовувалося) для схилення особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3 було предметом злочину, крім тих, що повертається власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Натомість, з матеріалів справи вбачаться, що право власності на вказаний будинок ОСОБА_11 виникло на підставі договору купівлі-продажу, гроші для придбання вказаного будинку були отримані ОСОБА_11 в банку у вигляді кредиту. та у подальшому було підписано договір іпотеки для забезпечення договору кредиту, предметом іпотеки виступив вказаний будинок. Отже, на будинок вже встановлена заборона відчуження майна, згідно із договором іпотеки № 13082, в якому іпотеко держателем є АППБ «Аваль». За таких обставин, колегія вважає, що ні, слідчим в клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні, не було надано жодних доказів, що існують ризики реалізації вказаного майна.

Незважаючи на те що кримінальне провадження розпочато с серпня 2015 р.,органами досудового слідства до моменту розгляду в суді клопотання про накладення арешту, жодній особі не повідомлено про підозру, але в клопотанні прокурора так і в ухвалі суду першої інстанції містяться твердження про те що нерухоме майно, а саме будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . здобуте шахрайським шляхом, що на думку колегії є передчасним та недопустимим висновком.

Керуючись ст. ст.170, 405, 407, 422 КПК України колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:
поновити строк на апеляційне оскарження, апеляцію адвоката задовольнити, ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2016 року якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме, на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Винести нову ухвалу якою в клопотанні прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 по матеріалам досудового розслідування, несеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004263 за ч. 4 ст. 190 КК України від 20.08.2015 року про арешт майна,а саме, на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Суддя апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4