АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/7548/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/1751/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 28.10.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволенено клопотання слідчого СВ Харківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9

28.10.2016 року до суду першої інстанції надійшло клопотання слідчого СВ Харкіського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_8 , в якому просить застосувати запобіжний захід до підозрюваного ОСОБА_9 , 1963 року народження, у вигляді тримання під вартою, без можливості внесення застави.

В обгрунтуваня клопотання слідчий посилається на те, що 27 жовтня 2016 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 25 жовтня 2016 року в вечірній час він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в квартирі свого батька ОСОБА_10 вступив з останнім в конфліктну ситуацію, в ході якої ОСОБА_9 , діючи умисно, керуючись мотивом тривалого неприязного відношення до свого батька, який був похилого віку, з метою умисного протиправного заподіяння йому смерті ОСОБА_9 наніс своєму батькові удар рукою в область голови, після того як останній впав на підлогу, ОСОБА_9 продовжив його побиття, наносячи численні удари кулаками рук, як в область голови, так і в область тулуба, тобто спричинив ОСОБА_10 множинні переломи кісток скелету, сполучену тупу травму тіла, що стало причиною смерті ОСОБА_10

26 жовтня 2016 року о 18-25 за підозрою у вчиненні злочину ОСОБА_9 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

В клопотанні слідчий вказує на наявність обґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя визнав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_9 ніж тримання під вартою є недостатнім та не може запобігти доведеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисником ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при застосуванні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 слідчий суддя послався на суб`єктивну думку слідчого та прокурора, підозра ОСОБА_9 є необґрунтованою, а ризики, передбачені ч.1 счт. 177 КПК України є недоведеними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , на підтримку своїх апеляційних вимог, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного зхаходу у вигляді тримання під вартою, слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України; наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України; недостатність застосування до ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необґрунтоване застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспроможними, оскільки обставини щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України підтверджуються наявними в матеріалах судового провадження даними, які колегія суддів вважає об`єктивними.

Більш того, у розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. Як вірно зазначив слідчий суддя, «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий в обгрунтування клопотання та наведені в оскаржуваній ухвалі, свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а обставини ймовірного здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його безперечної причетності до інкримінованого злочину, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя людини свідчить про його підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі до 15 років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування інкримінований злочин вчинив, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що в цілому негативно впливає на його репутацію, з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовують доводи захисника про можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наявності обставин, передбачених п.2 ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст.ст.177 та 178 КПК України, які викладені у мотивувальній частині ухвали, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжног заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , а доводи апеляційної скарги захисника правильності цього висновку не спростовують. Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Харківуського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року щодо обрання у відношенні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: