Провадження № 1-кп/736/92/16
Єдиний унікальний № 736/748/16-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Корюківка
Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань суду у м. Корюківці кримінальне провадження № 0000227, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, непрацюючої, із повною загальною середньою освітою, неодруженої, маючої на утриманні чотирьох малолітніх дітей, раніше судимої:

09.02.2016 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.125 КК України до 60 годин громадських робіт, судимість не знята та не погашена,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 будучи засудженою 09.02.2016 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 60 годин громадських робіт, перебуваючи на обліку в Корюківському районному секторі КВІ Управління державної пенітенціарної служби України, будучи ознайомленою під розпис з порядком, терміном та умовами відбування покарання, попередженою про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування покарання, умисно, без поважних причин ухилилася від відбування призначеного судом покарання за наступних обставин.

ОСОБА_3 достовірно знаючи про обов`язковість відбуття покарання, починаючи з 25.03.2016 року умисно, без поважих причин стала ухилятись від відбування громадських робіт в Охрамієвицькій сільській раді Корюківського району Чернігівської області, а саме в березні 2016 року із запланованих по графіку 24 годин відпрацювала 2 години.

15.04.2016 року Корюківською КВІ з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду та повторно попереджено останню про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт.

Однак, незважаючи на неодноразові попередження Корюківського районного сектору КВІ та профілактичні бесіди, усвідомлюючи відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, ОСОБА_3 умисно продовжила ухилятися від відбування покарання, а саме без поважних причин протягом квітня 2016 року із запланованих по графіку 58 годин не відпрацювала жодної години громадських робіт, в травні 2016 року із запланованих по графіку 60 годин нею не відпрацьовано жодної години громадських.

Таким чином, із призначених судом 60 годин громадських робіт з 24.03.2016 року по 30.05.2016 року ОСОБА_3 відпрацьовано лише 2 години.

Обвинувачена ОСОБА_3 , допитана у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст.389 КК України визнала повністю та підтвердила фактичні обставини, викладені в обвинуваченні. Пояснила, що вона була засуджена до покарання у виді громадських робіт, її було під підпис ознайомлено із графіком їх відпрацювання, проте за вказаним графіком обвинувачена відпрацьовувати їх не могла, а виконувати громадські роботи їй було важко. Вона дійсно ухилилася від відбування громадських робіт.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченої та кваліфікація її дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, допитавши обвинувачену, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а її дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченій, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність цивільного позову по справі, особу обвинуваченої її вік, освіту, сімейний стан, стан здоров`я, освіту, те, що Охрамієвицька сільська рада Корюківського району Чернігівської області характеризує її посередньо, обвинувачена не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах Корюківської ЦРЛ, повністю визнала свою вину. Суд також враховує те, що обвинувачена ОСОБА_3 раніше судима, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій, є щире каяття в скоєному злочині.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій, є рецидив злочинів.

Санкцією ч.2 ст.389 КК України передбачені покарання у виді арешу та обмеженням волі.

Відповідно до ч.3 ст.60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Згідно з ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Як вбачаться з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_3 на час постановлення вироку є вагітною та має чотирьох малолітніх дітей віком 7, 5, 3 та 2 роки.

Отже, жоден із видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.389 КК України (ареш та обмеження волі) не може бути призначений обвинуваченій ОСОБА_6 .

Суд також, враховуючи роз`яснення п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких він не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані, не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченої ст.69 КК України та переходу до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст.389 КК України.

Згідно з роз`ясненнями п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані, суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що обвинувачену ОСОБА_3 слід визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та звільнити її від покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не заявлялось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-374, 376 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та звільнити її від покарання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Корюківського районного суду Чернігівської області.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити ОСОБА_6 та прокурору.

Суддя Корюківського районного суду
Чернігівської області ОСОБА_1