АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/929/16 Справа № 712/4456/16-к Категорія: ч. 2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Черкаси, громадянин України, освіта середня, офіційно не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, депутатом, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, учасником бойових дій не являється, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі; строк відбуття покарання вирішено рахувати з 15.08.2016 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 21.01.2016 року по 14.08.2016 з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі; запобіжний захід залишено без змін у виді тримання під вартою до набуття вироком законної сили; вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 08 січня 2016 року близько 14.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин після спільного вживання алкогольних напоїв, поваливши потерпілого на підлогу, умисно завдав ОСОБА_10 , 1958 року народження, численні удари руками і ногами в різні частини тіла, в результаті чого спричинив останньому наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки у вигляді переломів ребер з обох боків, забою правої легені, синці на передній поверхні лівої та правої половини грудної клітки, синець на правій боковій поверхні живота з переходом на поперекову ділянку справа та у праву сідничну ділянку, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/58 від 20 січня 2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; закритий перелом 5-го пальця правої кисті, який згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/58 від 20 січня 2016 року відноситься до категорії тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості; синець у лівій виличній ділянці з переходом на ліву щоку та підборіддя, синець у правій виличній ділянці з переходом на праву щоку, синець на переніссі, синець на лівому стегні, синець та садна на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, садно на зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/58 від 20 січня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/58 від 20 січня 2016 року, причиною смерті ОСОБА_10 є закрита травма грудної клітки у вигляді переломів ребер з обох боків, забою правої легені, що ускладнилось гемотораксом з нагноєнням та привела до розвитку поліорганної недостатності.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник в апеляційній скарзі первинно просив скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.08.2016 року та постановити новий, яким визнати обставини, які суттєво пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме надання медичної та іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності. При постановленні нового вироку просив врахувати перелічені в його апеляційній скарзі докази та обставини справи. Також просив призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, тобто із застосуванням ст. 69 КК України ,у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Потім після узгодження своєї позиції з обвинуваченим захисник уточнив свої апеляційні вимоги, підтримавши їх у тому вигляді, у якому вони висловлені в апеляційній скарзі обвинуваченого, тобто щодо перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 119 КК України.

Указує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Зазначає, що в ході судового розгляду справи судом допитано свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що ОСОБА_10 тривалий час проживав разом з ОСОБА_7 , вони перебували в дружніх стосунках, сварки були відсутні. Крім того, ОСОБА_10 розповідав ОСОБА_11 , що його побили невідомі хлопці; від швидкої медичної допомоги ОСОБА_10 добровільно відмовлявся, про бійку просив нікому не казати. Разом з тим, показання свідка місцевий суд не взяв до уваги як докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Також вказує, що телефон ОСОБА_10 завжди був з ним, тому він сам міг викликати швидку допомогу в зручний для нього час.

Крім цього, висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме в ході судового дослідження різних доказів (показань ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 ; даних зі слідчого експерименту) встановлено, що почав бійку ОСОБА_10 , й саме він почав душити обвинуваченого, у зв`язку із чим останньому необхідно було захищатися, що він і зробив.

Також апелянт указує, що місцевим судом не враховано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, надання медичної та іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину (надання ліків, перебування на фактичному утриманні), який був вчинений з перевищенням меж крайньої необхідності.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.08.2016 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, згідно з яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не враховано вимоги ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вказує, що місцевим судом встановлено, що обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, однак покарання, яке суд призначив, є найбільш м`яким у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, що в свою чергу є недостатнім для виправлення засудженого. Таким чином, стверджує прокурор, суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_7 , яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, та не врахував обставину, що обтяжує покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст.119 КК України. Просить призначити покарання на розсуд суду.

Указує, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Зазначає, що у вироку спотворені його показання, а саме, що він умисно завдав побої, що не відповідає дійсності, оскільки він не надавав такі показання. Вказує, що вчинив злочин ненавмисно, не маючи умислу, оскільки захищався від ОСОБА_10 , який напав на нього першим, вдарив його та став душити.

Також, зазначає апелянт, свідок ОСОБА_12 надавав інші показання, ніж ті, що він надавав в судовому засіданні, а саме, що ОСОБА_10 почав першим душити нього, після чого ОСОБА_7 був змушений захищатися. Крім того, не зазначено, що він просив у ОСОБА_12 гроші на ліки для ОСОБА_10 .

Зазначає, що у вироку відсутні показання свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що ОСОБА_10 тривалий час проживав з ОСОБА_7 , перебуваючи у дружніх відносинах. Сам ОСОБА_10 розповідав ОСОБА_11 , що його побили невідомі хлопці, та від швидкої допомоги ОСОБА_10 добровільно відмовився.

Також вказує апелянт, у вироку відсутні показання потерпілої ОСОБА_13 , сестри ОСОБА_10 , яка повідомила, що жодних претензій до нього не має.

Вважає, що зібрані в справі докази вказують на те, що, обороняючись, він, не маючи умислу, завдав побої, тому його дії слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст.119 КК України.

В заперечення на апеляційну скаргу прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 захисник ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволені, вважаючи її безпідставною, необґрунтованою та такою, яка не ґрунтується на фактичних обставинах кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції виконав вимоги ч. 2 ст. 67 КК України та навів мотиви свого рішення в оскаржуваному вироку, оскільки суд не зобов`язаний визнавати обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

У своїх заперечення на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що прокурор, ставлячи питання про призначення обвинуваченому покарання у виді 8 років позбавлення волі, не враховує обставини, які суттєво пом`якшують покарання, а саме надання медичної та іншої допомоги після вчинення злочину, який був вчинений з перевищенням меж крайньої необхідності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подані ними апеляційні скарги, заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили її відхилити. При цьому захисник уточнив вимоги за своєю скаргою, підтримавши їх у тому вигляді, у якому вони висловлені в апеляційній скарзі обвинуваченого, тобто щодо перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 119 КК України.

Прокурор у судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури підтримав, вказавши, що обвинуваченому необхідно збільшити покарання до 8 років позбавлення волі, заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив їх відхилити.

Потерпіла ОСОБА_13 щодо розгляду апеляційних скарг поклалася на розсуд суду. В подальшому просила її не викликати до суду, про що написала відповідну заяву.

За клопотанням захисника у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції були допитані свідок ОСОБА_11 , а також обвинувачений. Захисник також клопотав про допит свідка ОСОБА_12 , однак вказаний свідок кілька раз не з`явився в судове засідання, й адвокат відкликав це клопотання. Також адвокат просив переглянути відеозапис проведення слідчого експерименту в ході досудового розслідування за участю обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 показав, що з потерпілим ОСОБА_10 він проживав разом як квартирант близько двох з половиною років. Потерпілий часто зловживав алкоголем. Однак відносини у них були нормальні, конфліктів не бувало. Вечором 07 січня 2016 року обвинувачений прийшов додому з дівчиною на ім`я ОСОБА_14 . Разом з потерпілим вони організували застілля, де разом вживали спиртні напої. Після цього обвинувачений з дівчиною пішли до своєї кімнати спати, й потерпілий також пішов спати до своєї кімнати, яка була прохідною до іншої кімнати. Серед ночі потерпілий розбудив їх обох й запропонував ще випити алкоголю. Вони погодилися й ще разом випили по кілька чарок горілки. Оскільки він (обвинувачений) був дуже втомлений, то пішов спати, а потерпілий і ОСОБА_14 залишилися за столом. Прокинувшись вранці, обвинувачений виявив, що дівчини в квартирі немає. На запитання про це, потерпілий відповів, що він її вигнав. Не надавши цього значної уваги, обвинувачений далі займався домашніми справами: сходив до магазину, виніс сміття, приготував поїсти, й в обідню пору вони знову з потерпілим за обідом почали вживати алкоголь. Під час цього обвинувачений знову почав розпитувати потерпілого про те, чому він вигнав ОСОБА_14 , адже була ніч і дуже холодно. Потерпілий нічого не відповів й несподівано спробував ударити обвинуваченого кулаком в шию. Удар не вийшов, тому потерпілий почав хапати обвинуваченого за одяг і почав душити руками. Вони почали боротися без завдання ударів, а потім разом упали на підлогу. Обвинуваченому вдалося вирватися, й він завдав декілька (близько 5-7) ударів кулаком руки по обличчю і в груди потерпілому. Після цього бійка припинилася. Обвинувачений далі вийшов на кухню, покурив і повернувся. Потерпілий сидів біля столика. Обвинувачений запропонував на знак примирення випити по чарці. Потерпілий погодився, вони випили і фактично помирилися. Потерпілий казав, що у нього з`явився біль у грудях, однак вони подумали, що просто забій. Наступного дня потерпілий скаржився на те, що біль у грудях посилився. Обвинувачений купив його знеболювальні пігулки, від яких тому ставало краще. Потім надалі протягом кількох днів з 08 по 18 січня 2016 року він купував ще ліки для потерпілого, на які навіть позичав гроші у інших осіб, зокрема у свідка ОСОБА_12 ; допомагав потерпілому з харчуванням, по господарству тощо, хоча був з потерпілим не постійно, оскільки мав ходити на роботу. В цей період він бачив, що синяки на обличчі потерпілого збільшуються, йому стає гірше. Тіла потерпілого він не бачив, оскільки той був одягнений. Він неодноразово пропонував потерпілому викликати швидку допомогу, однак той категорично відмовлявся. Про те, що його побили інші особи, потерпілий нічого не казав. 18 січня 2016 року потерпілому стало геть зле, й він доставив його до лікарні, де той помер.

Фактично обвинувачений вказав, що не заперечує той факт, що він побив потерпілого, однак вказує, що оборонявся, оскільки той першим напав на нього і почав душити. Також просить звернути особливу увагу на те, що він допомагав потерпілому як одразу після інциденту, так і протягом кількох днів після того.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні в суді в суді апеляційної інстанції показав, що він є сусідом потерпілого. Йому відомо, що після різдва цьому (2016) році потерпілий був побитий. Він заходив до потерпілого приблизно 10 січня 2016 року (точної дати не пам`ятає). Потерпілий казав, що його побили якісь неповнолітні. У нього було синє обличчя. Він скаржився на те, що в нього, мабуть, зламані ребра. Потерпілий ледве міг пересуватися по квартирі, однак відмовлявся звертатися до лікарів й про придбання ліків його не просив.

Потерпілий дав йому ключ від його квартири і попросив допомоги по господарству. Протягом кількох днів він інколи заходив до потерпілого, допомагав йому. ОСОБА_15 , якого він знає як квартиранта потерпілого, в ці дні він не бачив, й на нього потерпілий не скаржився. 19 січня 2016 року до нього додому прийшли працівники поліції й повідомили, що потерпілий помер у лікарні. Вони забрали у нього ключ від квартири потерпілого. Більше йому нічого не відомо.

За клопотанням захисника у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції також був переглянутий відеозапис слідчого експерименту на місці вчинення злочину, де обвинувачений вказує на окремі обставини події. Зокрема, в ході слідчого експерименту обвинувачений детально безпосередньо на місці події показує обставини інциденту між ним і потерпілим. В цілому ці обставини відповідають змісту його показів в суді апеляційної інстанції. Він указує, що потерпілий першим напав на нього; що вони боролися; що він вирвався й завдав кілька ударів, можливо й ногами (точно не пам`ятає); що потім вони помирилися; що потерпілий не хотів звертатися до лікарні і вигадав «легенду» про те, що його начебто побили інші особи.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, його захисника, свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши часткове повторне дослідження окремих доказів, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог в цілому дотримався.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, дослідженими в під час судового розгляду та оціненими місцевим судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_7 , призначив йому обґрунтоване, законне і справедливе покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, його характеру, враховує особу винного. Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував щире каяття обвинуваченого, визнання ним вини, та його активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, та вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що його обтяжує.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування місцевим судом обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вбачає необґрунтованими, оскільки згідно з оскаржуваним вироком суду ця обставина зазначена та врахована судом при призначенні покарання обвинуваченому, яке суд визнав достатнім для виправлення останнього.

Тому колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційного скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання, вважаючи, що наявність кількох врахованих судом першої інстанції обставин, які пом`якшують покарання, давало суду обґрунтовані підстави призначити обвинуваченому покарання, яке відповідає мінімуму санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України, навіть за наявності такої обставини, яка обтяжує покарання, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Твердження захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що останній вчинив злочин з перевищенням меж крайньої необхідності (фактично у судовому засіданні мова йшла про необхідну оборону), захищаючись від ОСОБА_10 , який напав першим, колегія суддів оцінює критично, як такі, що продиктовані бажанням змінити кваліфікацію дій обвинуваченого на менш тяжкий злочин. Це твердження спростовується показами самого обвинуваченого, наданими в ході допиту в суді апеляційної інстанції, де він вказав, що в ході боротьби з потерплим він вирвався з його рук й лише після цього завдав кілька ударів в обличчя та різні частини тіла потерпілого. Це вказує на те, що стан необхідної оборони вже був відсутній, оскільки посягання на момент завдання цих ударів вже було припинене.

Стосовно доводів про можливий стан крайньої необхідності у діях обвинуваченого, колегія суддів також не може визнати ці доводи обґрунтованими, оскільки під цим закон має на увазі відповідно до положень ст. 39 КК України заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами. При цьому ключовим критерієм дій особи в стані крайньої необхідності є те, що відвернута такими діями шкода особи має бути більшою від завданої. Таким чином, описані в обвинуваченні події взагалі не співвідносяться зі станом крайньої необхідності як обставиною, що виключає злочинність діяння.

Щодо вимог захисника та обвинуваченого про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 119 КК України (вбивство з необережності), колегія суддів також вбачає ці вимоги безпідставними. З показів обвинуваченого чітко слідує, що він умисно завдавав ударів потерпілому, хоча ці удари, зі слів обвинуваченого, й були реакцією на неправомірну поведінку самого потерпілого. Крім цього, опосередкованість наслідку у виді смерті особи певними травмами внутрішніх органів, які кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження, про що вказано в змісті обвинувачення, говорить про те, що й з об`єктивної сторони дії обвинуваченого кваліфіковані вірно саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Доводи сторони захисту про необхідність врахування у якості додаткових обставин, які пом`якшують покарання, те, що обвинувачений одразу після події злочину і протягом кількох днів допомагав потерпілому ліками та іншим чином, в цілому заслуговують на увагу, оскільки ці обставини ніким не заперечуються. Однак, в контексті п. 2-1 ч. 1 ст. 66 КК України такою, що пом`якшує покарання визнається обставина щодо надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. Тобто ключову роль в цьому питання відіграє час, коли така допомога за наявності потреби була надана. З показів обвинуваченого слідує, що одразу після конфлікту потерпілий не просив і не потребував окремої допомоги, й вони навіть вживали разом алкоголь на знак примирення. Це вказує на те, що подальша допомога обвинуваченого стосовно купівлі ліків потерпілому як реакція на скарги потерпілого про біль у грудях, а також допомога по господарству, яку він здійснював як квартирант, прямо не може кваліфікуватися як обставина, передбачена п. 2-1 ч. 1 ст. 66 КК України. Хоча суд першої інстанції, належно вмотивувавши своє рішення, мав право визнати її такою, що пом`якшує покарання на підставі положень ч. 2 ст. 66 КК України. Втім, таких обґрунтованих мотивів не вбачається.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що обвинуваченому судом першої інстанції в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України визначене покарання у є мінімально можливим, тобто 7 років позбавлення волі. Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України немає, оскільки при наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, присутньою також є обставина, яка його обтяжує, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що обвинувачений також не заперечував як в суді першої інстанції, так і в ході його допиту апеляційним судом.

Твердження сторони захисту про те, що травми, отримані потерпілим, могли бути йому завдані іншими особами після інциденту з обвинуваченим, про що він повідомляв свідку ОСОБА_11 , суд апеляційної інстанції також оцінює критично. З показів самого обвинуваченого слідує, що він бачив поступовий розвиток травм у потерпілого протягом кількох днів після інциденту, й раптового виникнення у потерпілого інших травм не було. Колегія суддів вбачає, що повідомлення свідка про те, що його побили якісь неповнолітні особи, потерпілий зробив з метою відвернення підозр від обвинуваченого, з яким на той час він фактично помирився й який допомагав йому ліками та в інший спосіб.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, які указані в апеляційних скаргах.

Однак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України необхідно зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15.08.2016 по 17.11.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15.08.2016 по 17.11.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з часу отримання копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :