Номер провадження: 11-кп/785/1021/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні дитину 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

встановив:
Вищевказаним вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі п."в" ст.1 закону України "Про амністію у 2014 році", ст.ст. 85, 86 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання.
Задоволений цивільний позов прокурора, та з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь КУ «Міська клінічна лікарня №1» стягнуто 8000 гривень.
Також з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто судові витрати на проведення судових експертиз в розмірі 1398 гривень.
Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину за наступних обставин.
20.10.2013 року, приблизно о 09.10 годині, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Мітсубісі», держ. знак НОМЕР_1 , не маючи при собі чинного договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, рухаючись по вул. Генерала Петрова зі сторони вул. Іцхака Рабіна в напрямку вул. Космонавтів в м. Одесі, зі швидкістю більш ніж 80 км/год, в порушення п. 2.1 пп. «ґ»; 2.3 пп. «б»; 8.7.3 п.п. «е»; 12.3; 12.4 Правил дорожнього руху України, уважним не був, за дорожньою обстановкою не слідкував та виїхав на регульоване перехрестя з вул. Гайдара на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух, де скоїв зіткнення з автомобілем «ГАЗ», держ. знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по вул. Гайдара зі сторони вул. 25-ї Чапаївської дивізії в напрямку вул. В.Терешкової на зелений сигнал світлофора. В результаті зіткнення автомобіль «Мітсубісі», д/н НОМЕР_3 , продовжив рух, виїхав на лівий по ходу його руху тротуар, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 .. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 , фактичні обставини його вчинення та правильність кваліфікації його дій, вважає вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, мотивуючи свою позицію наступним:

- суд 1-ої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочину в період іспитового строку за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2010 року, і не застосував вимоги ст.71 КК України при призначенні останньому покарання;

- звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із амністією, суд не перевірив, чи не позбавлений обвинувачений батьківських прав стосовно своєї дитини, анкетні дані якої в матеріалах кримінального провадженні не вказані.

На підставі викладеного прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; відповідно до вимог ст.71 КК України приєднати частково невідбуте покарання за вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 24.10.2010 р. та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років і 6 місяців позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, фактичні обставини та правильність кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дійсно обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин в період іспитового строку за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2010 року.

Разом тим, в матеріалах кримінального провадження наявна копія постанови Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10.12.2013 року, якою ОСОБА_7 звільнено від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку за даним вироком (т. 2 а.п. 154).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, відповідно до абз. 3 п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 року №7, якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч. 1 ст. 78 КК), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку.
Постанова Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10.12.2013 року ніким не була оскаржена чи скасована, у зв`язку з чим на момент ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_7 був звільнений від покарання та вважався таким, що не мав судимості.

Більш того, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України лише 21 травня 2014 року а саме більше ніж через півроку з моменту ухвалення вказаного рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає, що підстав для призначення покарання відповідно до вимог ст. 71 КК України у суду 1-ої інстанції не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Стаття 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.10.1996 року передбачає перелік осіб, до яких амністія не може бути застосована.
Окрім того, згідно із п. в) ст. 8 Закону України „Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року амністія не застосовується також до осіб які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначенного судом іспитового строку вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Пункт в) ст.1 вказаного Закону передбачає, що від відбування покарання звільняються особи, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, засуджені за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявна копія свідоцтва про народження доньки ОСОБА_7 - ОСОБА_12 (т.1, а.п.141), а також характеристика, видана головою Луб`янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, в якій відсутні відомості щодо позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав (т.1, а.п.142).

Більш того, стороною захисту було надано лист Малиновської РДА м. Одеси відповідно до якого, станом на 22.12.2015 р. в органі опіки та піклування РДА відсутні будь-які відомості про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно малолітньої доньки ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2, а.п.114).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом 1-ої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено із дотриманням вимог чинного законодавства, а також правильно застосований Закон України «Про амністію у 2014 році».

На підставі викладеного апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги прокурора безпідставними, а оскаржуваний вирок - законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4