У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001946

за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6

на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2016 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1. 20.09.2013 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

2. 14.05.2015 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, а остаточне покарання призначено із застосуванням ч.1 ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого згідно ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачені ОСОБА_5

ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8

ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2016 року засуджені:

ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, за ч.3 ст. 185 КК України та злочинів, за вчинення яких ОСОБА_5 засуджений за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбута частина покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2013 року, та остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.04.2015 року до 16.06.2015 року та з 16.10.2015 року до моменту набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з моменту затримання до моменту набрання чинності вироком, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути на користь НДЕКЦ в рахунок відшкодування судових витрат з ОСОБА_5 221 грн 13 коп та з ОСОБА_6 221 грн 13 коп.

Ухвалою від 12 липня 2016 року усунені описки та арифметичні помилки у оскаржуваному вироку щодо дати його ухвалення, розміру майнової шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_10 , щодо написання прізвища потерпілого ОСОБА_11 та щодо майна, викраденого у потерпілого ОСОБА_11 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , висловлюючи аналогічні вимоги, просять вирок змінити та пом`якшити покарання, яке призначене кожному з них.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, яки подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що суд призначив йому занадто суворе покарання. На думку апелянта, не враховані обставини, які пом`якшують покарання, а саме його щире каяття, молодий вік, поганий стан здоров`я, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин. Зазначає, що у нього є хронічне захворювання серцево-судинної системи, він переніс мікроінсульт, а належної медичної допомоги в умовах позбавлення волі він отримувати не має можливості.

Просить врахувати, що він не перешкоджав проведенню досудового розслідування та надавав правдиві показання. Зазначає, що не з`являвся на всі виклики суду, оскільки не мав можливості приїхати. Також вибачився перед потерпілими, а частина викраденого була повернута.

Обвинувачений ОСОБА_6 в доповненнях до апеляційної скарги зазначив, суд безпідставно розглядав кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Вказує, що суд не з`ясував, чи правильно він розуміє положення ч.3 ст.349 КПК України та не з`ясував добровільності його позиції, хоча під час допиту він не пам`ятав обставин всіх інкримінованих йому злочинів.

За таких обставин, вважає, що судом порушено його право на захист, оскільки не роз`яснено право на користування послугами захисника.

Також зазначає, що суд формально оцінив докази, оскільки їх фактично не досліджував, а лише долучив до матеріалів кримінального провадження.

Зазначає, що судом допитана лише одна потерпіла ОСОБА_12 , а інші потерпілі до суду не викликалися і не були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. При цьому, ОСОБА_5 висловлював свою думку про необхідність участі у розгляді усіх потерпілих. На думку апелянта, відсутність потерпілих при досліджені обставин справи свідчать про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, вважає, що призначене йому покарання є явно несправедливим та суворим, а також не відповідає тяжкості злочину. На думку апелянта, при призначенні покарання судом не враховані обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, молодий вік, поганий стан здоров`я, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин. Зазначає, що у нього є ряд тяжких хвороб. У зв`язку із поганим станом здоров`я, відсутністю вищої освіти, безробіттям, він був змушений вчиняти злочини, оскільки у нього не вистачало коштів на існування.

Зазначає, що не перешкоджав проведенню досудового розслідування, не переховувався, надавав правдиві показання, з`являвся на всі виклики суду протягом усього часу судового розгляду. Просить врахувати, що він усвідомив усю протиправність своєї поведінки, змінив своє ставлення до вчиненого. Зазначає, що під час перебування у СІЗО м. Миколаєва стан його здоров`я значно погіршився, проте належної медичної допомоги в умовах позбавлення волі він отримати не може.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
У період з 01 по 25 лютого 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, шляхом зламу дверей проникли до сараю дачної ділянки АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_13 майно загальною вартістю 1693 грн.
У період з 06 по 12 квітня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, шляхом зламу дверей проникли до дачного будинку дачної ділянки в СВТ "Радіус" в м. Миколаєві, звідки таємно викрали належне ОСОБА_12 майно загальною вартістю 1691 грн.
06 квітня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, шляхом зламу дверей проникли до дачного будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_14 майно загальною вартістю 1755 грн.
У період часу з 19 години 11 квітня 2014 року до 12 години 12 квітня 2014 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, шляхом зламу вікна проникли до дачного будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_11 майно загальною вартістю 2910 грн.
У період часу з 13 по 18 квітня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, шляхом зламу віконної рами проникли до дачного будинку дачної ділянки в СВТ "Лісне" в м. Миколаєві, звідки таємно викрали належне ОСОБА_15 майно загальною вартістю 3950 грн.
15 квітня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, шляхом зламу вхідних дверей проникли до дачного будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_10 майно загальною вартістю 1455 грн.
У період з 02 по 10 травня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, через дах проникли до дачного будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_16 майно загальною вартістю 1638 грн.
Судом першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані винними, кожен, у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до приміщення, та дії кожного з обвинувачених кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який при апеляційному розгляді змінив свої вимоги та просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку доповнень до апеляційної скарги, поданої обвинуваченим ОСОБА_6 , а також думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах та доповненнях до них, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Дії обвинувачених правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 змінив апеляційні вимоги та висловив доводи, які повністю співпадають з доводами обвинуваченого ОСОБА_6 , які містяться в доповненнях до апеляційної скарги.

Так, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стверджують, що суд безпідставно визнав недоцільним дослідження доказів та розглянув кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Проте, ці доводи обвинувачених не відповідають дійсності.

Як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису, в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, визнали вину у висунутому обвинуваченні, висловили щире каяття у вчиненні злочинів, а, крім того, ОСОБА_6 запевняв суд першої інстанції про намір відшкодувати потерпілим заподіяну майнову шкоду.

Враховуючи показання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання вини, суд першої інстанції роз`яснив їм вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України та, як свідчить аудіо-запис судового процесу, з`ясовував, чи правильно кожен з обвинувачених розуміє зміст цих обставин, роз`яснив обвинуваченим, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен, запевнили суд, що сутність обвинувачення зрозуміла, вину у вчиненні інкримінованих злочинах визнають в повному обсязі та не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд першої інстанції впевнився у добровільності позиції кожного з обвинувачених, що позбавляє підстав доводи обвинувачених в цій частині, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Тому, апеляційний суд не обговорює доводи обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку із чим вони вважають за необхідне призначити новий розгляд, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Є також безпідставними доводи обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про порушення їх права на захист, оскільки кожному з них вручалася пам`ятка про права та обов`язки, про що вони підтвердили при апеляційному розгляді, будь-яких клопотань з приводу надання захисника не заявляли, а участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою.

Що стосується участі потерпілих в судовому засіданні, то, як слідує з матеріалів кримінального провадження, усім потерпілим надсилалися повістки для участі у розгляді даного кримінального провадження як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції.

Твердження апелянтів про неналежне сповіщення потерпілих про судовий розгляд позбавлені підстав, оскільки в матеріалах провадження є копії повідомлень про неодноразовий виклик потерпілих до суду, в тому числі і на 30 березня 2016 року, коли відбувся судовий розгляд, до якого з`явилася лише потерпіла ОСОБА_12 , що теж свідчить про належне сповіщення усіх потерпілих про розгляд кримінального провадження.

Крім того, судом першої інстанції з`ясована думка обвинувачених про можливість розгляду кримінального провадження у відсутність потерпілих. Хоча на початку судового розгляду лише обвинувачений ОСОБА_5 просив викликати потерпілих, а обвинувачений ОСОБА_6 з цього приводу клопотань не заявляв, однак після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, кожен з обвинувачених клопотання про виклик потерпілих не заявили та вважали за можливе закінчити з`ясування обставин та перевірку їх доказами.

Отже, не є слушними доводи, висловлені обвинуваченими ОСОБА_17 та ОСОБА_6 в доповненнях до апеляційної скарги, про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.

При призначенні покарання кожному з обвинувачених, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості злочину, який відноситься до тяжких.

Також суд першої інстанції врахував дані про особу кожного з обвинувачених.

Зокрема, дані про особу ОСОБА_5 , який за місцем проживання характеризується негативно, джерела доходів не немає, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, ОСОБА_5 раніше судимий та судом враховано, що він вчинив злочини під час іспитового строку, призначеного за попереднім вироком.

Щодо даних про особу ОСОБА_6 встановлено, що він перебуває на профілактичному обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом «зловживання стимуляторами», не працює, не судимий згідно вимогам ст. 89 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (кожного) у вчинених злочинах, визнання ними вини та сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання кожного з обвинувачених, не встановлені.

Хоча ОСОБА_5 посилається на наявність у нього хвороб (згідно довідки СІЗО він має захворювання на вегето-судинну дистонію по змішаному типу), на вчинення злочину у молодому віці та часткове повернення потерпілим викраденого майна, але ці обставини не є підставами для пом`якшення покарання, яке ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням даних про особу винного.

Остаточне покарання ОСОБА_5 правильно призначено згідно вимогам ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України, та, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Тому підстав для його пом`якшення, про що просить ОСОБА_5 , немає.

Також відсутні підстави вважати занадто судовим покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_6 , про що зазначає апелянт, оскільки при призначенні йому покарання в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наведені дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання.

Хоча обвинувачений ОСОБА_6 посилається на наявність у нього хвороб та надав дані про перебування на диспансерному обліку у медичному закладі, а також просить врахувати вчинення злочинів у молодому віці, однак ці дані не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного йому покарання.

Судом призначено покарання ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Тому підстав для його пом`якшення, про що просить апелянт, немає.

З огляду на наведене, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_18 ОСОБА_3