Справа № 128/1561/16-к
ВИРОК
Іменем України
30 травня 2016 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповно середньою освітою, тимчасово не працюючого, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,-
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_4 06.02.2016 року, приблизно о 10:30 годині, знаходячись на земельній ділянці АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 та розташованій за адресою: с. Пултівці, Вінницького району, Вінницької області, за межами населеного пункту, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, підбурюваний жагою до наживи, з корисливих спонукань, шляхом віджиму металевих дверей, проник до металевого вагончика, який знаходився на вказаній земельній ділянці, звідки намагався викрасти металобрухт, вагою 100 кілограмів, вартість якого згідно довідки ПП «ЄВРОМЕЇРНСУРС», становить 300 гривень, однак свій злочинний умисел до кінця не довів, з причин які від нього незалежали, оскільки був зупинений охоронником та головою дачного товариства «Красне». Тим самим ОСОБА_4 довести свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення до вагончика, до кінця не міг, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та не міг розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням за ст. 185 ч.3, ч. 3 ст. 15 КК України визнав повністю, розкаявся у вчиненому та пояснив, що дійсно вчинив злочин з підстав, викладених в обвинувальному акті, а саме, що він 06.02.2016 року, зранку, на земельній ділянці дачного товариства «Красне», що належить ОСОБА_5 с. Пултівці, Вінницького району, за селом, де також знаходиться дача його батьків, умисно, з метою крадіжки металу відкрив двері вагончика ОСОБА_5 , проник в нього, намагався викрасти метал та виніс тільки кусок арматури і був виявлений охоронником дачного товариства «Красне», тому нічого не встиг викрасти.
Потерпілий ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про проведення розгляду даного кримінального провадження у його відсутність, претензій до обвинуваченого морального та матеріального характеру не має, просив покарати обвинуваченого по закону, без реального позбавлення волі.
За згодою учасників процесу, згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на умисне, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка, поєднана з проникненням у інше приміщення.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він офіційно не працює, розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно судово-психіатричної експертизи являється осудним, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілого про покарання обвинуваченого.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття.
Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини його вчинення, зважаючи на наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд вважає, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що при призначенні покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, із призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Визначене покарання обвинуваченому на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, правами потерпілого та особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Речові докази, а саме: металева арматура довжиною 1 м. 20 см., різноманітний металобрухт, вагою 100 кг, які передані на зберігання потерпілому, підлягають залишенню у власності ОСОБА_5 , а автомобіль «Mersedes benz», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , підлягає залишенню у власності ОСОБА_6 .
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, підстав для його обрання суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Речові докази, а саме: металева арматура довжиною 1 м.20 см., різноманітний металобрухт, вагою 100 кг, які передані на зберігання потерпілому, залишити у власності ОСОБА_5 , а автомобіль «Mersedes benz», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити у власності ОСОБА_6 .
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: