Справа №560/104/16-к
Провадження №1-кп/560/19/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000027 від 17 січня 2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Заслуччя, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
16 січня 2016 року близько 21 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою злочинною домовленістю із ОСОБА_5 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік житлового будинку, що в АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи свідоцтва на право керування транспортними засобами, шляхом відкриття скла та дверей автомобіля із внутрішньої сторони, таємно проник в кабіну автомобіля марки «ВАЗ 21063» коричневого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 22815 грн., двигун якого не був запущений і який належав ОСОБА_7 . В той же час, ОСОБА_5 перебував неподалік даного автомобіля та слідкував за тим, чи ніхто за ними не спостерігає. Сівши на водійське сидіння, ОСОБА_4 шляхом з`єднання дротів запалювання, завів двигун авто, після чого разом із ОСОБА_5 , який сів у салон на пасажирське сидіння попереду, поїхали в напрямку с. Заслуччя, неподалік якого в лісовому масиві і залишили автомобіль.

Крім цього 16 січня 2016 року, близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 , знаходячись в с. Заслуччя Дубровицького району та перебуваючи в салоні автомобіля марки ВАЗ 21063, належного ОСОБА_7 , яким вони незадовго до цього незаконно заволоділи, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, витягнув із панелі авто магнітолу «Pioneer DEH-2920MP» вартістю 383 грн. та передав її ОСОБА_5 для власного користування, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 383 грн.

Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у скоєних вищевказаних кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду показання, які повністю підтверджують встановлені судом фактичні обставини скоєння злочину, додатково пояснив, що він дійсно при викладених в обвинувальному акті обставинах 16 січня 2016 року близько 18-ї год. разом із ОСОБА_5 приїхав в м.Дубровиця Рівненської області. Через деякий час, знаходячись біля одного із житлових будинків, ОСОБА_4 помітив автомобіль марки «ВАЗ 21063» та запропонував ОСОБА_5 викрасти його, щоб заїхати ним додому. На що ОСОБА_5 погодився. Після цього ОСОБА_4 сказав ОСОБА_5 подивитись навколо, чи ніхто не йде, а сам, тим часом, проник у салон автомобіля та завів його. Після цього, поїхав разом із ОСОБА_5 в с.Залужжя Дубровицького району Рівненської області. По дорозі додому у них закінчилось пальне і вони вирішили залишити автомобіль. Проте, коли покидали автомобіль, ОСОБА_5 сказав, що йому потрібна автомагнітола, яка знаходиться у автомобілі. Тоді ОСОБА_4 дістав її та передав ОСОБА_5 . Просив суд суворо не карати, оскільки зробив належні висновки, в потерпілого просив вибачення.

Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого ОСОБА_5 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду показання, які повністю підтверджують встановлені судом фактичні обставини скоєння злочину, додатково пояснив, що він дійсно при викладених в обвинувальному акті обставинах 16 січня 2016 року близько 18-ї год. разом із ОСОБА_4 поїхали в м.Дубровиця Рівненської області до друзів. Пробувши у місті певний час, вони вирішили повернутись додому, але коштів на дорогу не мали. Тоді біля одного з будинків помітили автомобіль марки «ВАЗ 21063». Так, як доїхати додому не було чим, вирішили викрасти його. Після цього, ОСОБА_4 завів автомобіль і вони поїхали ним в с.Залужжя Дубровицького району. Згодом у автомобілі закінчилось пальне і вони вирішили його залишити, попередньо скотивши з дороги. Коли вони залишали автомобіль, то ОСОБА_5 сказав ОСОБА_4 дістати йому автомагнітолу. Просив суд суворо не карати, у потерпілого просив вибачення, обіцяючи більше такого не вчиняти.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 16 січня 2016 року близько 09-ї год. приїхав автомобілем марки «ВАЗ 21063» додому, замкнув усі двері та пішов додому. Наступного дня, близько 08-00 год. його розбудив брат та запитав, де він залишив автомобіль, на що останній відповів, що біля під`їзду. Проте, брат повідомив, що його там немає. Коли ОСОБА_7 вийшов на вулицю, то побачив, що автомобіль зник. Після цього він зателефонував у поліцію та повідомив про зникнення автомобіля. Наступного дня, поліцейські йому повідомили про те, що його автомобіль знайшли біля с.Заслуччя Дубровицького району. Коли ОСОБА_7 приїхав до автомобіля, то виявив, що він був відкритий за допомогою викрутки, а із його салону зникло багато речей. Майнова шкода спричинена кримінальним правопорушенням йому відшкодована. З приводу міри покарання, вважає, що вона повинна бути суворою.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю визнали себе винними, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного, суд визнає, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм діяннях, що виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, доведена повністю, а тому суд кваліфікує їх дії за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України у вчиненні яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали себе винними, відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України у вчиненні яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали себе винними, відповідно до ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий, на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує те, що він раніше не судимий, на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яку визначено ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Визначаючи міру і вид покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд враховує пом`якшуючі та обтяжуючу покарання обставини, досить молодий вік обвинувачених та те, що вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризуються позитивно, тимчасово не працюючі. Суд приймає до уваги також те, що обвинувачені повністю визнавши свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаялись та надали показання, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, які були логічними, послідовними і незмінними, що свідчить про їх небайдужість щодо наслідків, які настали від вчинених кримінальних правопорушень, тому враховуючи всі обставинами справи, суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, призначивши їм остаточне покарання відповідно до вимог ст.70 КК України. Одночасно суд прийшов до висновку, що обвинувачені не становлять небезпеки для суспільства та про можливість звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, відповідно до ст.75 КК України з покладенням на них обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати тяжкості вчиненого та особам обвинувачених.

У відповідності до вимог п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року № 7 (з наступними змінами), якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки ст. 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинувачених не застосовувались.

Процесуальних витрат по кримінальному провадженню немає.

Майнова шкода відшкодована.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

Керуючись ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

Керуючись ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- автомобіль марки "ВАЗ 21063" коричневого кольору із демонтованим державним реєстраційним номером, переданий власнику під зберігальну розписку - повернути ОСОБА_7

- магнітолу марки «Pioneer DEH-2920MP» темного кольору, яка передана ОСОБА_7 під відповідальне зберігання - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: