Справа № 303/416/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.09.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , перекладача - ОСОБА_12 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційними скаргами: прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ташлин Оренбурської області Російської Федерації, ромської народності, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , з початковою освітою, не працюючий, проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітніх дітей, відповідно до ст.89 КК України не судимий,
засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_8 призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з 09 жовтня 2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , ромської народності, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, відповідно до ст.89 КК України не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 146 КК України до1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі; за ст.386 КК України виправданий у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим: за ч.4 ст.296, ч.3 ст.135 КК України виправданий у зв`язку з недоведенням в його діях складу кримінальних правопорушень.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_9 постановлено рахувати з 10 жовтня 2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: 2 гільзи калібру 7.62мм., автомат, предмет схожий на глушник, магазин до автомату, 14 патронів, 9 гільз, 3 гільзи калібру 8 мм., 3 кулі, пістолет калібру 8 мм. З написом «SLOW», пістолет «ATMAСA 2000 LIGHT»із магазином, пістолет типу револьвер № НОМЕР_1 , 28 гільз, 3 патрони калібру 8 мм. З написом «Терен», патрони калібру 9 мм. маркуванням PTSRKnali в кількості 18 штук, патрони МPTSRKnali калібру 9 мм. у кількості 7 штук, 1 гільза калібру 7.62 мм. З маркуванням 6031, 2 мисливські набої, 2 гільзи до мисливських набоїв гладкоствольної зброї, три конверти з протяжками з каналів стволів зброї , осколки гранати Ф-1, кільце з чекою, осколки гранати РГД-5, кільце з чекою, осколки гранати РГ-42, кільце з чекою, важіль, дерев`яну биту, одяг ОСОБА_13 , постановлено - знищити.
Процесуальні витрати за проведення хімічних, балістичної та судової вибухово-технічної експертиз в розмірі 4613 грн. 13 коп. стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8
в с т а н о в и в :
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 08 жовтня 2015 року близько 23 год. 30 хв., знаходячись на перехресті вулиць Трудової та Поперечної в м.Мукачево, умисно, переслідуючи мотив помсти за образу, нанесену ОСОБА_13 його сестрі ОСОБА_9 та брату ОСОБА_14 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність та наслідки у вигляді смерті людини, з близької відстані здійснив два постріли із автомата «VZ-58» № « НОМЕР_2 » калібру 7.62мм. у ОСОБА_13 , який побачивши зброю у руках ОСОБА_8 , намагався втекти, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення верхньої третини правого та лівого стегон на рівні кульшових суглобів, з ушкодженням брижі кишківника, дистального відділу тонкої кишки, сигмовидної кишки, магістральних судин, дирчастого перелому кісток тазу, зовнішньої та внутрішньої кровотечі з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, внаслідок яких ОСОБА_13 помер о 03 год. 01 хв. в Мукачівській ЦРЛ при наданні йому медичної допомоги. Згідно висновку судово-медичної експертизи №344/2015 від 25.11.2015 року виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження у виді: рани на рівні кульшового суглобу лівого стегна та рани на рівні кульшового суглобу правого стегна (вхідної та вихідної вогнепальних ран, з раневим каналом, який їх сполучає), кишківника з наявністю наскрізного поранення дистального відділу тонкої кишки, з крововиливами по периферії, пошкодження магістральних судин у виді повного розриву правої клубової артерії та вени, лівої клубової вени, крижофого венозного сплетіння, дирчастого перелому повздожньої кістки тазу з утворенням множинних кісткових фрагментів в проекції ран, з крововиливами в підшкірну клітковину та оточуючі м`які тканини. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії вогнепального снаряду (кулі) при пострілі з вогнепальної зброї та такі, що небезпечні для життя в момент спричинення, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і з безпосередньою причиною настання смерті знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку.
Також ОСОБА_8 у невстановлених осіб незаконно придбав вогнепальну зброю, боєприпаси та вибухові речовини, а саме: автомат «VZ-58» № « НОМЕР_2 » калібру 7.62 мм., споряджений двадцятьма дев`ятьма патронами калібру 7.62 мм., два гвинтівочні патрони калібру 7.62мм., тридцять чотири патрони «Терен-3», оборонну осколкову гранату Ф-1, наступальну осколкову гранату РГД-5, наступальну осколкову гранату РГ-42. Зазначену вогнепальну зброю, боєприпаси та вибухові речовини ОСОБА_8 незаконно зберігав за місцем свого проживання в господарському приміщенні, розташованому на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , а 08 жовтня 2015 року близько 23 год. 30 хв. автомат «VZ-58» № « НОМЕР_2 » калібру 7.62 мм., споряджений двадцятьма дев`ятьма патронами калібру 7.62 мм. незаконно перевіз зі сховища в автомобілі марки «GMCAKADIA» державний номерний знак НОМЕР_3 , право на керування яким мав його батько ОСОБА_9 , на місце події перехрестя вулиць Трудової та Поперечної в м.Мукачево, де застосував як знаряддя умисного вбивства ОСОБА_13 . Відразу після вчинення вбивства, маючи на меті уникнути кримінальної відповідальності за незаконне поводження зі зброєю, ОСОБА_8 виніс її за межі свого проживання та сховав у безлюдному місці неподалік свого місця проживання , а саме під східцями нежитлової споруди без номеру по вул.Канальній в м.Мукачево та у нежитловій споруді, розташованій по вул.Пряшівській в м.Мукачево біля АЗС «Народна», де вони були знайдені 9 та 12 жовтня 2015 року в ході проведених оглядів. Згідно з висновком судової балістичної експертизи №16/1023 від 16.11.2015 року, автомат «VZ-58» № « НОМЕР_2 » калібру 7.62 мм., є нарізною вогнепальною зброєю виробництва Чехословаччини, придатний до пострілів у режимі одиночного та автоматичного вогню, виготовлений заводським способом; двадцять сім гвинтів очних патронів центрального бою калібру 7.62мм., військового зразка 1943 року призначені для стрільби із самозарядного карабіну (СКС), автоматів (АК, АКМ, АКСМ), ручних кулеметів (РПК, РПКС) та іншої вогнепальної зброї вітчизняного та іноземного виробництва, є боєприпасами, виготовленими заводським сспособом, придатні до пострілів; дві гільзи від гвинтівочних патронів центрального бою калібру 7.62 мм., військового зразка, 1943 року призначені для кулеметів (РПК, РПКС) та іншої вогнепальної зброї вітчизняного та іноземного виробництва: три патрони з маркуванням «Терен-3» виготовлені у саморобний спосіб із пістолетного газового патрону під пістолетний патрон центрального бою калібру 8 мм., шляхом зміни дратівливої речовини на пороховий заряд та зміни заглушки на саморобну кулю, мають складові боєприпасів; два патрони призначені для стрільби з гвинтівок АВ, АВЛ, БИ-7,62, МЦ13-1, МЦ13-2, МЦ13у, МЦ17, МЦ17-1, МЦ17-2, «Зеніт», «Зеніт-2», «Зеніт-5», ЦВ-50, ЦВ-55, ЦВ-56, «Тайфун-7,62», «Тайфун-1», військових кулеметів ПК та ПКТ, іншої військової та мисливської зброї, ж гвинтівочними патронами центрального бою калібру 7.62 мм. військового зразка, виготовлені заводським способом, є боєприпасами та придатні до пострілів; тридцять один патрон виготовлений у саморобний спосіб з пістолетного газового патрону під пістолетний патрон центрального бою калібру 8 мм. шляхом зміни дратівливої речовини на пороховий заряд та заміни заглушки на саробну кулю, мають ознаки боєприпасів. Відповідно до висновку вибухово-технічної експертизи №24-96 від 19.10.2015 року, заряд бризантної вибухової речовини нормальної потужності тротил вагою 50-56 грам, розміщений у корпусі гранати Ф-1 та підривник УЗРГМ-2, є оборонною осколковою гранатою Ф-1, яка виготовлена промисловим способом та є вибуховим пристроєм за сукупністю ознак; заряд бризантної вибухової речовини нормальної потужності тротил вагою 110-115 грам, розміщений у корпусі гранати РГД-5 та підривник УЗРГМ-2 в сукупності є наступальною осколковою гранатою РГД-5, яка виготовлена промисловим способом та є вибуховим пристроєм за сукупністю ознак; заряд бризантної вибухової речовини нормальної потужності тротил вагою 110-120 грам, розміщений у корпусі гранати РГ-42 та підривник УЗРГМ в сукупності є наступальною осколковою гранатою РГШ-42, яка виготовлена промисловим способом та вибуховим пристроєм за сукупністю ознак.
Цим же вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним і засуджений за те що умисно, з корисливих спонукань, під приводом надання можливості заробітку, а саме виконання господарських робіт у належному йому домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 , всупереч волі ОСОБА_15 , заборонив вихід за межі домоволодіння, чим позбавив його волі і можливості вільно пересуватися, та вразі бажання потерпілого покинути територію, яка відноситься до будинку АДРЕСА_1 , протиправні дії ОСОБА_9 супроводжувалися знущанням, нанесенням умисних тілесених ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 у вигляді множинних консолідованих переломів ребер справа, передніх відрізків 3-7 ребер, зліва передніх відрізків 4-6 ребер, консолідований перелом тіла грудини і консолідований компресійний перелом тіла 11 грудного хребця, які згідно висновку експерта №474 від 03.07.2014 року потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і кваліфікуються як тілесні ушокдження середньої тяжкості і не були небезпечними для життя і здоров`я ОСОБА_15 в момент заподіяння. Незаконне позбавлення волі ОСОБА_15 тривало з 28 грудня 2011 року по 25 травня 2014 року.
Крім того, досудовим слідством ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що він у грудні 2011 року, умисно, з корисливих спонукань, під приводом надання можливості заробітку, а саме виконання господарських робіт у належному йому домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 , схилив мешканців Берегівського та Ужгородського районів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 до переїзду останніх у вказане домоволодіння, де приблизно з січня 2012 року, всупереч волі зазначених осіб, заборонив їх вихід за межі домоволодіння, чим позбавив їх волі і можливості вільно пересуватися, та в разі бажання потерпілих покинути територію, яка відноситься до будинку АДРЕСА_1 , протиправні дії ОСОБА_9 супроводжувалися знущанням, нанесенням умисних тілесних ушкоджень, фізичного болю та страждань потерпілим, внаслідок чого потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 спричинено фізичний біль, а потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді множинних консолідованих переломів ребер справа, передніх відрізків 3-7 ребер, зліва передніх відрізків 4-6 ребер, консолідований перелом тіла грудини і консолідований компресійний перелом тіла 11 грудного хребця, які згідно висновку експерта №474 від 03.07.2014 року потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості і не були небезпечними для життя і здоров`я ОСОБА_15 в момент заподіяння. Незаконне позбавлення волі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 тривало з грудня 2011 року по травень 2012 року, а ОСОБА_15 з 28 грудня 2011 року по 25 травня 2014 року.
Також досудовим слідством ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він 08 жовтня 2015 року біля 23 год. 30 хв., знаходячись на перехресті вулиць Трудової та Поперечної в м.Мукачево, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, в присутності мешканців ромського поселення м.Мукачево, які, почувши крики та нецензурну лайку, вийшли зі своїх будинків, використовуючи незначний привід короткотривалий конфлікт між його дітьми ОСОБА_20 та ОСОБА_21 з одного боку та ОСОБА_13 з іншого боку, використовуючи його як привід самоутвердитися способом демонстрації грубої сили, висловлюючись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_13 , наніс останньому удар заздалегідь приготовленою дерев`яною бітою у тім`яну ділянку голови зліва, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді забійної рани, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №344/2012 від 25.11.2015 року відноситься до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
ОСОБА_9 обвинувачувався і в тому, що він 08 жовтня 2015 року біля 23 год. 30 хв., знаходячись на перехресті вулиць Трудової та Поперечної в м.Мукачево, усвідомлюючи, що внаслідок спричинених ОСОБА_13 ним та його сином ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани тім`яної ділянки голови зліва та вогнепального поранення із автомата «VZ-58» № « НОМЕР_2 » калібру 7.62мм., спричиненого ОСОБА_8 з близької відстані у верхню третину правого та лівого стегон на рівну кульшових суглобів ОСОБА_13 , останній перебував у небезпечному для життя стані і не міг вжити заходів до самозбереження внаслідок поранення, умисно не надав допомогу потерпілому, маючи таку можливість та не повідомив про такий стан потерпілого медичних працівників, а втік з місця події на автомобілі марки «GMCAKADIA» державний номерний знак НОМЕР_3 , завідомо залишивши ОСОБА_13 без допомоги, що спричинило смерть ОСОБА_13 . Згідно висновку СМЕ №344/2015 від 25.11.2015 року ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: наскрізного вогнепального поранення верхньої третини правого та лівого стегон на рівні кульшових суглобів, з ушкодженням брижі кишківника, дистального відділу тонкої кишки, сигмовидної кишки, магістральних судин, дирчастого перелому кісток тазу, зовнішньої та внутрішньої кровотечі з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, внаслідок яких ОСОБА_13 помер о 03 год. 01. хв. в Мукачівській ЦРЛ.
Крім того, досудовим слідством ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що будучи підозрюваним у вчиненні хуліганський дій у відношенні ОСОБА_13 , ненаданні допомоги потерпілому, який перебував у небезпечному для життя стані, що спричинило його смерть, під час провадження досудового розслідування, маючи намір уникнути кримінальної відповідальності, здійснював погрози свідку очевидцю злочинів - ОСОБА_22 , з метою примушування свідка до відмови від давання показань на досудовому слідстві та в суді, а також до давання завідомо неправдивих показань, шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням його майна.
За цими обвинуваченнями ОСОБА_9 виправданий.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. В обгрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції зазначив рішення про визнання обвинувачення доведеним, вказавши що про вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.115 КК України, а ОСОБА_9 - злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.3 ст.135, ч.2 ст.146, ст.386 КК України. В тій же та резолютивній частині вироку, суд зазначив суперечливий висновок про виправдання ОСОБА_9 за ч.4 ст.296, ч.3 ст.135, ст.386 КК України, що не узгоджується із обставинами, встановленими при формулюванні обвинувачення. Крім того вказує, що виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України, суд безпідставно зазначив про існування між ним та потерпілим особистих неприязних відносин, без з`ясування думки та позиції сторін відмовив в клопотанні сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_23 , не допитав потерпілого ОСОБА_22 очевидця злочину та не дослідив відеозапис проведеного з останнім слідчого експерименту. Прокурор також вказує, що в процесі судового розгляду в порядку ст.ст.338,341 КПК України було змінено обвинувачення та кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, п.12 ч.2 ст.115 КК України, а дії ОСОБА_9 за ст.386, ч.2 ст.146, ч.4 ст.296, ч.4 ст.27 п.12 ч.2 ст.115 КК України, однак суд, в порушення вимог ч.3 ст.338 КПК України, не з`ясував думку потерпілих та не роз`яснив їм право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, не роз`яснив обвинуваченим суть нового обвинувачення та не надав їм можливість підготуватися до захисту від нового обвинувачення, натомість ухвалою від 11.05.2016 року незаконно відмовив у розгляді зміненого обвинувачення та повернув обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням прокурору, чим допустив істотні порушення вимог КПК України.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Мукачівського міськрайонного суду від 13.05.2016 року щодо ОСОБА_9 та закриття провадження на підставі п.2 ст.284 КПК України. Вказує, що вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.146 КК України постановлений з порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального законів, викладені в ньому висновки в цій частині обвинувачення не відповідають фактичним обставинам справи, а докази якими обґрунтований, здобуті з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги покази свідка ОСОБА_24 та потеріплих ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_16 про відсутність фізичного примусу та незаконного позбавлення волі ОСОБА_15 з боку ОСОБА_9 , а також визнано як доказ обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.146 КК України протокол допиту потерпілого ОСОБА_15 , наданий стороною обвинувачення, що на думку захисника, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку експерта №474 від 03.07.2014 року, згідно якого виникнення, виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкодження, не виключено при судомних приступах, які мали місце при хронічному вживанні алкоголю й встановити давність тілесних ушкоджень не можливо, а тому, на думку захисника ОСОБА_7 не може вважатись належним доказом вчинення ОСОБА_9 злочину, за який його засуджено.
Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Мукачівського міськрайонного суду від 13 травня 2016 року скасувати та постановити новий, який ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - виправдати та перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України. Вважає вирок незаконним, необґрунтованим, а висновки суду такими?що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що судове слідство у справі проведено необ`єктивно та поверхово, зокрема, судом не взято до уваги доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не стріляв в область тулуба, чи голови, а відтак не мав умислу спричинити смерть потерпілому, не усунув суперечності у показах потерпілої ОСОБА_26 та свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 з приводу обставин події злочину. Зазначає також про те, що судом не належно встановлено знаряддя злочину, оскільки за поясненням ОСОБА_8 після здійснення пострілів він залишив зброю, з якої стріляв за місцем проживання, при цьому автомат «VZ-58» № « НОМЕР_2 » калібру 7.62мм., який визнаний судом знаряддям злочину був виявлений в іншому місці. Захисник ОСОБА_6 також зазначає про допущені, під час досудового та судового слідства, порушення процесуальних прав ОСОБА_8 , зокрема недотримання вимог п.18 ч.3 ст.42 КПК України під час досудового слідства та розгляду слідчим суддею клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .
Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду від 13.05.2016 року та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що вирок суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є незаконним у звязку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду наведених у вироку фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального закону. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно виправдано ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України. Протягом судового розгляду необґрунтовано видхилялись клопотання учасників судового розгляду про допит свідків, відтак залишились не з`ясованими та не усунутими чисельні розбіжності в показах свідків. Крім того вказує, що в порушення вимог кримінального процесуального закону, судом відмовлено у розгляді зміненого прокурором обвинувального акту щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що виключає постановлення законного судового рішення у цьому кримінальному провадженні .
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який в судовому засіданні підтримав апеляцію і просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх захисників - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги, висловивши заперечення щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на підтримання своєї та апеляційної скарги прокурора і заперечення щодо задоволення апеляційних скарг захисників в інтересах обвинувачених, перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, а обвинувачених і в останньому слові, обговоривши доводи викладені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 підлягають задоволенню, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_29 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судом першої інстанції цих вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не дотримано.
Так, згідно з вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення.
Як видно із матеріалів провадження та журналу судового засідання від 11.05.2016 13.05.2016 року, 11.05.2016 року у ході судового розгляду справи прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , а змінений обвинувальний акт щодо них викладено у новій редакції, відповідно до якої прокурор прийшов до висновку, що дії ОСОБА_8 спрямовані на умисне позбавлення життя ОСОБА_13 не були самостійним, а зумовлені вказівками з боку ОСОБА_9 , який являється підбурювачем у вчиненні даного злочину, відтак в порядку ст..338 КПК України, сформулював ОСОБА_8 обвинувачення за ч.1 ст.263, п.12 ч.2 ст.115 КК України. Крім того, в цьому ж зміненому обвинувальному акті прокурор прийшов до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.135 КК України є заявою, так як суб`єктом даного злочину може бути лише особа яка самостійно поставила в небезпечний для життя стан потерпілого або яка зобов`язана піклуватися про нього і мала можливість надати йому допомогу, а тому дії ОСОБА_9 підлягають кваліфікації за ст..386, ч.2 ст.146, ч.4 ст.296, ч.4 ст.27-п.12 ч.2 ст.115 КК України.
Відповідно до ст.338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Частина 4 цієї ж статті вказує, що у разі зміни обвинувачення в суді суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.
Однак, суд першої інстанції проігнорував вказану норму кримінального процесуального закону, прийняв помилкове рішення про відмову прокурору в розгляді зміненого обвинувачення ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , а змінений щодо обвинувачених обвинувальний акт повернув прокурору для подання до суду на загальних підставах, посилаючись на те, що такий нібито не містить зміненого обвинувачення, а в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч.4 ст.27-п.12 ч.2 ст.115 КК України являє собою додаткове обвинувачення, порядок висунення якого регламентовано ст..339 КПК України.
Проте такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону. Відповідно до вимог ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Як видно судом першої інстанції дано неправильне тлумачення цій процесуальній нормі закону.
З обвинувального акту від 29 квітня 2016 року (т.2 а.п. 232-242) видно, що під час судового розгляду кримінального провадження встановлені, на думку обвинувача, нові обставини кримінального правопорушення, у зв`язку з чим прокурор і змінив первісне обвинувачення та склав обвинувальний акт у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, в якому сформулював змінене обвинувачення про перекваліфікацію діянь обвинувачених та виклав обґрунтування прийнятого рішення.
Відтак, обвинувальний акт від 29 квітня 2016 року є обвинувальним актом зі зміненим обвинуваченням, а висновок суду про нібито висунення прокурором додаткового обвинувачення є помилковим та ґрунтується на неправильному тлумаченні норм КПК України. Посилання суду першої інстанції в ухвалі від 11 травня 2016 року на відсутність в ньому зміненого обвинувачення та наявність даних про додаткове обвинувачення в порядку ст..339 КПК України, а також не дотримання визначеного цією нормою порядку прокурором суперечить точному змісту ст. 339 КПК України та не являє собою сукупність відомостей отримання даних про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалось і яке тісно пов`язане з первісним та їх окремий розгляд неможливий, а так само встановлення наявності підстав для застосування кримінально-правових заходів до юридичної особи.
В порушення вимог ч.4 ст.338 КПК України суд першої інстанції також не роз`яснив обвинуваченим, що вони будуть захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення та не надав обвинуваченим, їх захисникам можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення, розгляд кримінального провадження не відклав і такий продовжив, оголосивши про початок судових дебатів.
Крім того, суд першої інстанції грубо порушив закріплену у п.4 ч.2 ст.4 Конституції України та у ст. 22 КПК України конституційну засаду судочинства - принцип змагальності та, ігноруючи, передбачені ст..2 КПК України завдання кримінального провадження, зокрема про застосування щодо кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, перебрав на себе функцію обвинувачення, прийнявши до розгляду один із двох обвинувальних актів, позбавивши таким чином прокурора, який здійснює конституційну функцію підтримання державного обвинувачення у суді, можливості використати право на зміну обвинувачення, передбачене ст.338 КПК України, та визначення ним межі обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті.
Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, крім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Згідно ч.1 ст.373 КПК України суд постановляє виправдувальний вирок, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку у таких випадках зазначається: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а також мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Зі змісту вироку вбачається, в ньому не наведено мотивів на використання доводів обвинувачених про невизнання своєї вини, такі доводи не проаналізовано і відповіді на них не дано. Суд першої інстанції не сформулював у вироці належним чином і висновки щодо обгрунтованості засудження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за кожним обвинуваченням, звівши їх до переліку доказів без будь-якої оцінки хоча б одного з них, фактично вдавшись до дублювання змісту обвинувального акту і за наявності таких суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначив, зокрема, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.2 ст.146, ч.4 ст.296, ч.3 ст.135 КК України - не навів при цьому достатніх мотивів такого виправдання, в тому числі належно не виклав свої висновки з цього приводу.
Крім того, судом допущено суттєві суперечності в мотивувальній та резолютивній частинах вироку щодо мотивів виправдання ОСОБА_9 . Зокрема, всупереч вимогам ч.3 ст.374 КПК України, в частині виправдання ОСОБА_9 вказав формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а не яке йому було пред`явлено.
На думку колегії суддів апеляційного суду, допущенні судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, підбираючи їх під обвинувачення і його межі, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи в межі обвинувачення чи доводи сторін захисту.
Згідно п.3 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст..370 КПК України.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційних скарг, тому такі підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження, а саме: доводи, наведені прокурором, представником потерпілої ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 захисниками обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в поданих апеляційних скаргах, в тому числі і доводи апелянтів щодо правильності кваліфікації (перекваліфікації) дій обвинувачених, доведеності чи недоведеності обвинувачення, призначеного покарання, а так само і достовірності або недостовірності доказів.
При цьому, апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але з урахуванням скасування вироку з призначенням нового судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у разі доведеності їх вини, в тому числі за новим зміненим обвинуваченням та визнання їх винуватими за рішенням суду, у вчинення інкримінованих їм злочинів, в тому числі особливо тяжкого злочину, об`єктом якого є - життя людини, а також наявність та подальше існування, передбачених ст.177 КПК України високих ризиків незаконного впливу обвинуваченими на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апеляційний суд, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по даній справі, на даному етапі розгляду справи, реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, а тому вважає за можливе та необхідне залишити раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою на незначний строк до 25 жовтня 2016 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - скасувати й призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити тримання під вартою до 25 жовтня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом.

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_1