У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_7
суддів ОСОБА_8., ОСОБА_9

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 11 липня 2016 року заяву засудженого ОСОБА_4,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджено вироком апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2003 року за сукупністю злочинів, передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, до довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 6 квітня 2004 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни. Постановою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 445 КПК ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 7 серпня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року, постановлених у провадженні за заявою ОСОБА_4 про перегляд зазначеного вироку за нововиявленими обставинами.

31 травня 2016 року ОСОБА_4 подав заяву про перегляд ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 6 квітня 2004 року щодо нього на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 445 КПК, - у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норми права, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 115 КК. На підтвердження підстави для перегляду додав копію ухвали суду касаційної інстанції від 2 березня 2016 року, якою з кваліфікації дій засуджених в іншій справі виключено п. 4 ч. 2 ст. 115 КК. 6 червня 2016 року засудженому вказано на недоліки змісту заяви вимогам ст. 448 КПК та надано строк для їх усунення. В межах наданого строку ОСОБА_4 подав уточнену заяву.

У заяві засуджений ОСОБА_4 просить переглянути ухвалу касаційного суду щодо нього на підставі неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 115 КК. Вважає, що обставини в його справі є подібними до тих, що описані в інакшій за змістом ухвалі касаційного суду від 2 березня 2016 року, де касаційний суд правильно застосував кримінальний закон, виключивши з кваліфікації дій засуджених ознаку вчинення вбивства з особливою жорстокістю. Вимагає скасувати оскаржену ухвалу й направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Вивчивши заяву і долучені до неї матеріали та заслухавши доповідача, колегія суддів вважає, що підстави для відкриття провадження відсутні.

Касаційний розгляд у справі ОСОБА_4 відбувся за його касаційною скаргою, в якій засуджений заперечував свою причетність до умисних убивств і наполягав на тому, що його визнавальні показання надано під тиском правоохоронців. Суд касаційної інстанції відхилив касаційну скаргу та залишив вирок без зміни, зазначивши, що дії засудженого кваліфіковані правильно. Зокрема, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 28 жовтня 2001 року в період часу з 18 до 19 години, з метою розбійного нападу на ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3), шляхом обману проник до їхньої квартири АДРЕСА_1. Там він вчинив розбійний напад із застосуванням заздалегідь взятого ножа та ножів і праски, які взяв у квартирі, під час якого наніс ОСОБА_5 численних ударів, спричинивши 34 колото-різані рани грудної клітки (з пошкодженням серця і легені), шиї, голови і верхніх кінцівок, а також черепно-мозкову травму, 9 забійних ран на голові, садна на шиї та крововиливи на обличчі. Суд установив, що після нанесення перших ножових поранень ОСОБА_5 принесений ОСОБА_4 ніж зламався, він узяв на кухні ніж, належний потерпілим, а коли той від ударів зігнувся, засуджений став наносити удари праскою, після чого взяв на кухні ще два ножі і продовжив завдавати ударів ними. Фізико-технічна експертиза показала, що клинки ножів, наданих для дослідження, деформувалися від стикання з кістками людини, а судово-медична експертиза підтвердила болючість ран, отриманих потерпілою ОСОБА_5. Виходячи із зазначених обставин, суд дійшов висновку, що вбивство ОСОБА_5 було вчинено з особливою жорстокістю. Після вбивства ОСОБА_5 ОСОБА_4 затягнув ОСОБА_6 до ванної кімнати, де, перехиливши жінку через край наповненої водою ванни, заподіяв їй смерть через утоплення. Потім засуджений заволодів майном і грошима потерпілих на загальну суму 49956 грн. і з метою приховання слідів злочинів вчинив у квартирі підпал, знищивши майно потерпілих на суму 16394 грн..

У справі, рішення касаційного суду в якій наводиться як приклад правильного застосування норми права, фактичні обставини відрізняються від наведених вище: для реалізації умислу на вбивство потерпілого засуджені відламали від лавки дерев'яні палиці, якими удвох завдали не менше 9 ударів по голові та шиї потерпілого, після чого один із засуджених дістав складаний ніж та завдав потерпілому двох ударів в область обличчя та шиї. Змінюючи вирок у цій справі, суд касаційної інстанції погодився з доводами прокурора про помилковість кваліфікації дій засуджених за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, оскільки у даній справі відсутні дані про те, що намір винних був спрямований не тільки на позбавлення життя потерпілого, але й на спричинення йому особливих страждань.

Наведене свідчить, що порівнювані заявником випадки правозастосування стосуються правовідносин, які не є подібними між собою, що виключає застосування до них однієї й тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність. Відтак заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. 451 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити ОСОБА_4 у допуску його справи до провадження у Верховному Суді України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9