Справа № 289/422/16-к
Номер провадження 1-кп/289/55/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2016 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 , законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000072 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, на час вчинення злочину офіційно не працюючого, згідно ст. 88 КК України вважається таким, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 08.02.2016 року близько 12-00 години перебуваючи на території Радомишльського професійного ліцею, який розташований по вул. Пушкінській, 12 в м. Радомишль Житомирської області, зустрів незнайомого йому учня ліцею ОСОБА_5 , який мав при собі мобільний телефон «SamsungGT-S 5230» і у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння цим телефоном шляхом обману. Одразу реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном шляхом обману, ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_5 його мобільний телефон, мотивуючи необхідністю зробити телефонний дзвінок та пообіцяв після цього повернути, хоча в дійсності мав намір заволодіти телефоном.
Після того, як ОСОБА_5 добровільно надав телефон ОСОБА_4 останній покинув територію ліцею та розпорядився телефоном на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_4 незаконно, шляхом обману заволодів мобільним телефоном «SamsungGT-S 5230», який належить ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 230 грн.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
15.03.2016 року між потерпілим ОСОБА_5 і законним представником потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.
Обвинувачений в судовому засіданні, засудивши вчинене ним, пояснив суду, що угоду він уклав добровільно без впливу будь-якої обставини, необумовленої в угоді. Стверджував, що скарги на органи досудового розслідування та прокурора під час кримінального провадження не подавав і нині таких не має. Клопотань про виклик для допиту осіб з приводу жорстокого чи нелюдського поводження, тощо, яке б порушило його свободу від самовикриття, не заявив. Відповідно, суд переконався у судовому засіданні в добровільності укладення угоди за відсутності, поза всяким розумним сумнівом, обґрунтованих підстав стверджувати про протилежне.

Потерпілий та його представник, в свою чергу, підтримали свою позицію щодо укладення угоди та дійсності примирення. Відповідно, суд переконався у судовому засіданні в добровільності укладення угоди і в досягненні примирення за відсутності, поза всяким розумним сумнівом, обґрунтованих підстав стверджувати про протилежне.

Відповідно до угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 і законним представником потерпілого ОСОБА_6 ,сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини, потерпілому матеріальна шкода відшкодована, констатовано факт примирення між потерпілим та обвинуваченим, будь-яких обов`язків майнового і немайнового характеру немає. Узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.1ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 510 грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Згідно ч.6 та 7 ст.474 КПК України суд в ході розгляду угоди перевіряє їх на відповідність вимогам, встановленим ст.ст.471, 472 КПК України, при цьому суд не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні, оскільки межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про примирення або визнання вини.
Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Потерпілий ОСОБА_5 і законний представник потерпілого ОСОБА_6 , розуміючи роз`яснені судом наслідки затвердження угоди, просили затвердити вказану угоду.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги норм КПК та КК України, просив суд цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, сторони дійсно примирились, що підтверджено ними в судовому засіданні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення від 15.03.2016 та призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення від 15.03.2016 року між потерпілим ОСОБА_5 , законним представником потерпілого ОСОБА_6 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншої сторони.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмір 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 510 грн.

Речовий доказ: мобільний телефон «SamsungGT-S 5230», який переданий на зберігання ОСОБА_5 , залишити у його власності.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1