У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 лютого 2014 року ОСОБА_1 засуджено: за частиною другою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років; за частиною четвертою статті 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років з конфіскацією майна.

На підставі статті 70 КК визначено ОСОБА_1 покарання за сукупністю злочинів дев'ять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до статті 71 КК остаточно визначено ОСОБА_1 покарання за сукупністю вироків десять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 вересня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2016 року судові рішення щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України (далі - Суд) із заявою, в якій просить переглянути ухвалу касаційного суду з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

На думку заявника, суд касаційної інстанції в його справі безпідставно не застосував норму пункту 1 частини першої статті 66 КК, оскільки не врахував його активне сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом'якшує покарання. Також вважає, що касаційний суд припустився помилки при дослідженні суб'єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 189 КК, погодившись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у нього корисливого мотиву.

На підтвердження своїх доводів засуджений долучив до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня та від 13 липня 2016 року, в яких, на його переконання, суд інакше застосував вищевказані норми кримінального закону.

Крім того, заявник вказує, що кваліфікація його дій як вимагання суперечить правовій позиції Суду, викладеній у постанові Пленуму «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву засудженого та долучені до неї матеріали, колегія суддів встановила таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Суд переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Судом є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Разом з тим, дана процесуальна норма містить застереження, що із зазначених у ній підстав не переглядаються судові рішення з питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Питання врахування тієї чи іншої обставини такою, що пом'якшує чи обтяжує покарання, вирішується судом з урахуванням об'єктивних і суб'єктивних факторів у кожній конкретній справі і є невід'ємною складовою призначення особі покарання, згідно із санкцією відповідної статті закону про кримінальну відповідальність, а тому не є предметом перегляду Судом.

Як видно з копії ухвали касаційного суду від 23 червня 2016 року, наданої заявником для порівняння, суд касаційної інстанції у даному кримінальному провадженні підтвердив правильність кваліфікації дій засудженого за частиною другою статті 189 КК. Аналогічний висновок касаційного суду щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_1 як вимагання міститься й в оспорюваному судовому рішенні, що виключає наявність неоднакового застосування норми статті 189 КК.

Що стосується посилань заявника на постанову Пленуму Суду, то така не може бути використана заявником для підтвердження наявності підстави, визначеної пунктом 3 статті 445 КПК, оскільки прийнята Судом не в межах процедури перегляду судових рішень, а за наслідками узагальнення та аналізу судової практики.

Отже, заяву засудженого ОСОБА_1 слід визнати необґрунтованою та відмовити йому в допуску справи щодо нього до провадження Суду.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_1 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4