Справа № 204/5564/16-к
Провадження № 1-кс/204/875/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000076 від 26 серпня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
02 вересня 2016 року до суду надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000076 від 26 серпня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначає, що в провадженні СВ Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження за № 0000076 від 26.08.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в березні 2016 року невстановлені особи, шляхом обману заволоділи чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
19.05.2016 ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності від імені - ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Із вказаного договору встановлено, що вищезазначена квартира належала ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі заочного рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2016 по справі № 189/305/16-ц, яке набрало чинності 29.03.2016.
Зазначене рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області №189/305/16-ц від 10.03.2016 скасовано 06.04.2016 ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області №189/305/16-ц. Цивільну справу №189/305/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення суми боргу, залишено без розгляду 27.04.2016 ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області.
Таким чином, на час укладення договору купівлі продажу вищевказаної квартири у ОСОБА_5 не було законних підстав для реалізації вищевказаної квартири.
Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.05.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_9 , ОСОБА_6 придбав вищевказану квартиру за грошові кошти в сумі 29 866 грн., що є нижче ринкової вартості зазначеної квартири по м. Дніпро. Крім цього, сума заборгованості між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є значно більшою ніж вартість квартири, яка зазначена в договорі купівлі-продажу.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 знав або повинен був знати, що майно, яке він придбав, згідно із ч.4 ст. 170 КПК України відповідає п.1, 3 ч.1 ст. 96-2 КК України, а саме: воно одержано внаслідок вчинення злочину та є предметом злочину.
Необхідно зазначити, що арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арешт майна застосовується у тих випадках коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно підлягає спеціальній конфіскації.
Відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Враховуючи положення кримінального та кримінального процесуального законодавства України, взявши до уваги той факт, що квартира під номером АДРЕСА_1 є предметом розслідуваного злочину, з метою подальшої спеціальної конфіскації, до завершення досудового слідства необхідно забезпечити збереження нерухомого майна, а саме квартири під номером АДРЕСА_1 для недопущення будь-яких протиправних дій, а тому щодо вищезазначеної квартири виникає необхідність у накладенні арешту з обов`язковою забороною розпоряджатися та користуватися арештованим майном.
Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.
Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. З огляду на наведене суд вважає за доцільним проводити розгляд справи за відсутності інших учасників кримінального провадження, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
В зв`язку з ненадходженням від учасників судового провадження відповідних клопотань, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, вислухавши пояснення прокурора, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
За приписами ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При накладенні арешту на майно враховую той факт, що згідно ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159 1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209 1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212 1, частиною першою статей 222, 229, 239 1, 239 2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363 1, 364 1, 365 2 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання слідчим доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме, що у випадку не накладення арешту на майно, існує достатньо підстав вважати, що воно буде приховуватися, може бути втрачено або знищено, перетворено або відчужено третім особам.
Згідно ч. 1 ст. 96-2 Кримінального кодексу України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;
3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;
4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
При вирішенні питання про арешт майна суд вважає доведеним, що зазначене може підлягати спеціальній конфіскації у кримінальному провадженні, оскільки є достатньо підстав вважати, що зазначене нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення та одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходом від здійснення протиправної діяльності.
При накладенні арешту на майно враховую той факт, що санкцією ч. 1 ст. 190 КК України передбачається застосування конфіскації. Крім того, у подальшому, потерпілими можливе пред`явлення цивільного позову.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна
Враховуючи, що майно на яке слідчий просить накласти арешт, було відчужено, що свідчить про намагання осіб, причетних до вчиненого кримінального правопорушення, відчужити зазначене майно з метою уникнення від можливої конфіскація та повернення його законним володільцям, вважаю за необхідне заборонити розпоряджатися майном будь-яким особам, оскільки незастосування цих обмежень призведене до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором
Підсумовуючи все вищенаведене, приходжу до переконливого висновку про наявність підстав для арешту майна та необхідність накладення заборони на розпорядження майном, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-175 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000076 від 26 серпня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
Заборонити вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, реєстрації (перереєстрації), оренди або будь-яким іншим способом відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором з вчиненням у визначеному законом порядку дій по реєстрації арешту майна.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1