Дата документу Справа № 334/6417/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/546/16
Єдиний унікальний № 334/6417/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 296 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004829, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України і призначено покарання: за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 296 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту затримання. Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 29 300 грн.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 12 грудня 2014 року ОСОБА_9 разом із іншими особами, матеріали у відношенні яких виділено у окреме провадження, вживали спирті напої у кафе «Обжора». Після 22 години він, вирішив поїхати додому на Осипенківський мікрорайон. ОСОБА_9 , разом з іншими особами на зупинці громадського транспорту «Управління ЗТЗ», розташованої по вул. Щасливій в м. Запоріжжі, сіли в таксі-автомобіль «Ланос», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , та домовились з його водієм ОСОБА_7 , що він довезе їх на вулицю Руставі, розташовану на території Осипенківського району м. Запоріжжя за 20 гривень. Під час руху по раніше вказаному маршруту ОСОБА_10 сказав Щемелініну СП., щоб він відвіз їх до гаражів, розташованих по АДРЕСА_2 . Близько 22 години 40 хвилин, під час продовження руху в таксі, ОСОБА_9 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні, на місці за водієм, в салоні вказаного автомобіля, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, посягаючи на здоров`я Щемелініна СП., прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, демонструючи намір самоутвердження за рахунок приниження іншої особи, безпричинно, схопив обома руками за горло водія ОСОБА_11 та почав його душити, в результаті чого останній був змушений зупинити транспортний засіб, відкрив водійські двері та намагався вирватись від ОСОБА_9 , але ОСОБА_9 , продовжував душити його, а інші особи, матеріали у відношенні яких виділені у окреме провадження, безпричинно, проявляючи зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, демонструючи наміри самоутвердження за рахунок приниження іншої особи, почали наносити удари кулаками обох рук та ногами по голові та тулубу останнього.

Через деякий час Щемелініну СП. вдалось вирватись від ОСОБА_9 , але інші особи продовжуючи грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, не зупиняли свої злочинні дії та продовжували побиття Щемелініна СП., спричиняючи йому тілесні ушкодження.

ОСОБА_9 знаходячись, на задньому сидінні автомобіля марки «Ланос» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , ударом ноги, розбив скло лівої задньої двері, після чого підійшов до інших осіб, матеріали у відношенні яких виділені у окреме провадження, та спільно з останніми продовжили наносити удари кулаками і ногами по голові та тілу Щемелініна СП., в результаті чого останній упав на землю, що не зупинило ОСОБА_9 , який навіть після падіння ОСОБА_11 продовжував спричиняти тілесні ушкодження останньому.

Дії ОСОБА_9 та інших осіб, матеріали у відношенні яких виділені у окреме провадження, були припинені громадянами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які проїздили мимо, та побачивши бійку, зупинилися, затримали ОСОБА_9 , а інші особи втекли з місця злочину.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_15 , згідно висновку експерта № 5228 від 13.01.2015 року спричинено: закриті переломи 8 і 9 ребер з ліва по середнійпахвовій лінії, синець в області грудної клітини зліва у гр. Щемелініна СП. в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Синець з набряком м`яких тканин в області носа, синці навколо обох очей, в області лівої щоки, в області обох плечей, в області лівої лопатки, садна в області лівого підребер`я, в області чола, в області шиї, в області правої кисті, в області обох гомілок, в області обох колінних суглобів у гр. ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі, внаслідок суворості зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання, що він свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав, частково відшкодував шкоду потерпілому, попросив у того вибачення, через що потерпілий не висловлював свою думку щодо необхідності призначення суворого покарання, сприяв органам досудового розслідування в установленні істини у провадженні, не ухилився від слідства та суду, позитивно характеризується, приймає заходи щодо влаштування на постійну роботу, зокрема з ціллю відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі, через що необґрунтовано не застосував до нього положення ст. ст. 69, 75 КК України. Тому просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до нього норми ст. ст. 69, 75, 76 КК України.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, який зокрема в останньому слові просив задовольнити апеляційну скаргу і не позбавляти його свободи, захисника, яка також підтримала скаргу і просила змінити вирок, застосувавши до обвинуваченого ст. 75 КК України, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін, потерпілого, який вважав обране покарання таким, що відповідає тяжкості злочину і просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину при обставинах, які викладені в формулюванні обвинувачення, а також щодо кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_9 злочину, дані, що характеризують особу винного, а також обставини, що пом`якшують покарання, і призначив йому майже мінімальне покарання, передбачене санкціями статей обвинувачення. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 65 КК України, обрав покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів. Суд апеляційної інстанції, враховуючи, зокрема думку потерпілого, не вбачає достатніх підстав до подальшого пом`якшення призначеного покарання, оскільки ОСОБА_9 не надав будь-яких доказів щодо можливості його виправлення без відбування покарання, збитки, завдані потерпілому не відшкодував, а всі обставини, на які є посилання у скарзі, враховані судом першої інстанції.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4