ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року,

встановив:

Вироком Валківського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року, визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Харкова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст.76 КК України.
Вирішено долю речових доказів та питання цивільного позову.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12 грудня 2008 року приблизно о 16:50 год., керуючи технічно справним автомобілем тягач «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Ван ХОЛЛ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать ТОВ «Альтаїр-В», у порушення пунктів 1.5, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, перед початком руху заднім ходом по вул. Юльївській у с. Привокзальне з одночасним розворотом і виїздом на автодорогу «Старий Мерчик - Богодухів» не переконався в безпечності свого маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, які б змогли керувати його діями при русі автомобіля, так як з робочого місця водія неможливо було визначити розташування задньої частини напівпричепа по відношенню до меж проїжджої частини вказаної автодороги, виїхав задньою правою частиною напівпричепа на смугу руху автомобілів у напрямку м. Богодухова, зупинив напівпричіп у такому положенні, що була перекрита зазначена смуга руху транспорту, внаслідок чого автомобіль «ВАЗ - 21013», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , що в той час рухався по зазначеній автодорозі в напрямку м. Богодухова, зіткнувся з задньою боковою частиною напівпричепа «ВАН ХОЛЛ». У результаті зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «ВАЗ - 21013» ОСОБА_7 був смертельно травмований, а пасажирам ОСОБА_8 і ОСОБА_9 спричинені легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник вказує на незаконність засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_4 надає свій аналіз доказам та по суті вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Посилається на те, що ОСОБА_5 не порушував пункти 1.5, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, а тому, на думку ОСОБА_4 , у діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Одночасно, на обґрунтування своєї позиції захисник стверджує про порушення ОСОБА_6 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, на що, як наголошує ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції не звернув увагу. Посилається на формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції та невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України. Захисник просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені матеріали, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження відповідно до ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
З огляду на це, суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин, встановлених судом.

Із копій судових рішень убачається, що суд при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, керуючись вимогами ст. 94 КПК України, дослідив обставини кримінального провадження, дав оцінку доказам, наявним у провадженні та перевіреним судом, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності. При цьому суд надав оцінку доказам і тим доказам, на які посилається захисник у касаційній скарзі.

Твердження захисника, викладені у касаційній скарзі, про те, що ОСОБА_5 не порушував пункти 1.5, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначені норми стосуються ситуації, коли транспортний засіб перебуває у русі, а матеріалами провадження встановлено, що автомобіль з причепом під управлінням ОСОБА_5 стояв, коли у нього врізався автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , аналогічні доводам апеляційної скарги захисника, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані такими, що не спростовують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Окрім того, доводи скарги ОСОБА_4 про порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції та визнані голослівними.
Як видно із копії ухвали, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що згідно з наявним у матеріалах провадження висновком експерта, у діях ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з напівпричепом автомобіля ДАФ шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.
У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає безпідставними твердження сторони захисту про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є недоведеною, оскільки це не відповідає фактичним обставинам провадження, встановлених судом. Висновки суду апеляційної інстанції щодо цього належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням того, що відповідно до змісту ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, виходячи з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих копій судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3