Справа № 495/1103/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000085 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сергіївка, Каховського району Херсонської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, розлученого, має на утримані малолітню дитину 2010 року народження, займає посаду водія-кухаря господарюючого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , матроса, раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації, тобто з вказаного часу в державі настав особливий період. Будучи військовослужбовцем призваним на військову службу за мобілізацією, на виконання розпорядження начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 №15/2/785 від 14 квітня 2015 року матрос ОСОБА_3 прибув із військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частинні) №105 від 19 квітня 2015 року обвинувачений ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду водія-кухара господарчого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 1 гаубичного артилерійського дивізіону. Обвинувачений ОСОБА_3 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники); бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Надалі проходячи військову службу, наказом тимчасово виконувачем командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №187 від 30 червня 2015 року, матрос, обвинувачений ОСОБА_3 був відряджений до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_3 з метою бойового чергування за місцем дислокації: АДРЕСА_3 .

01 вересня 2015 року обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від військової служби на певний час, самовільно залишив місце проходження військової служби - 1 гаубичний артилерійський дивізіон військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від військової служби понад один місяць в умовах особливого періоду, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .
09 лютого 2016 року о 16.00 годині обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий працівниками Каховського ВП ГУНП в Херсонській області та в подальшому 10 лютого 2016 року доставлений до органу досудового розслідування військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.

Таким чином, 01 вересня 2015 року обвинувачений ОСОБА_3 самовільно залишив місце проходження військової служби розташування 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин та ухилявся від військової служби понад один місяць, до 09 лютого 2016 року в умовах особливого періоду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються та дослідженням доказів, які характеризують його особистість.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, дослідженням доказів, які характеризують його особистість. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив наступне. 01.09.2015 року перебуваючи на службі, дізнався в ході телефонної розмови, що його бабуся захворіла. Разом із бабусею проживає його неповнолітня сестра, яка знаходиться у нього на опікунстві. Після цього у нього виник умисел самовільно покинути місце служби, повернутись додому щоб доглядати за своєю неповнолітньою сестрою та хворою бабусею. У скоєному щиро розкаявся, просив його суворо не карати.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 407 ч.4 КК України - самовільне залишення місця військової служби без поважних причин, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинені в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, за місцем несення військової служби він характеризується посередньо, займає посаду водія-кухаря господарюючого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , розлучений, має на утримані малолітню дитину 2010 року народження, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, щиро розкаявся у скоєному.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, посередньо характеризується за місцем несення військової служби, на утриманні має малолітню дитину 2010 року народження, суд вважає при призначені покарання обвинуваченому застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті 407 ч.4 КК України, а саме призначити покарання у виді арешту з відбуванням на гауптвахті.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 392, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Відповідно до ст. 72 ч.5 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення тримання під вартою як запобіжний захід з 09.02.2016 року по 02.03.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим, які перебувають під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ