ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1046/16-к

23 червня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні має чотирьох неповнолітніх дітей, на підставі ст. 89 КК України немаючого судимості;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, несудимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом, 05 квітня 2016 року близько 05 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за попередньою змовою, перебуваючи по вул. Гвардійська в м. Костопіль, шляхом пошкодження замка у автомобілі марки «Mersedes Benz 1820», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , з корисливих спонукань, таємно, викрали із салону вказаного автомобіля автомагнітолу марки «Циклон», вартістю 250 грн., музичну колонку марки «Inteltex», вартістю 80 грн., ліхтаря для освітлення кабіни заводського типу, вартістю 50 грн., гумовий шланг для підкачки шин, вартістю 30 грн., 4 рожкових ключа, загальною вартістю 20 грн., чим спричинили ОСОБА_4 матеріального збитку на загальну суму 430 грн.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

24 травня 2016 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 було укладено угоду про примирення.

Крім того, 24 травня 2016 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 також було укладено угоду про примирення.

В угодах про примирення від 24 травня 2016 року потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 185 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, а також розмір шкоди, завданої злочином. Із вказаних угод про примирення вбачається, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнали вину у зазначеному злочині, зобов`язалися беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні та у підготовчому судовому засіданні попросити вибачення у потерпілого ОСОБА_4 , за скоєне ними кримінальне правопорушення.

В угодах про примирення потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 узгодили призначення останнім покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити їх від відбування покарання з випробуванням, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 К України.

В судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вину визнають, цілком розуміють свої права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угод, визначені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження вказаних угод судом.

Судом з`ясовано, що і потерпілий ОСОБА_4 цілком розуміє наслідки затвердження вищезазначених угод, передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

В судовому засіданні суд переконався у тому, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При перевірці угод про примирення на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угоди у повному обсязі відповідають вимогам вказаного законодавства, дії обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, умови угод не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угод не було добровільним або сторони не примирилися, обвинувачені спроможні виконати взяті на себе за угодами зобов`язання, узгоджені сторонами покарання відповідають загальним засадам призначення покарання та санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор не заперечувала проти затвердження угод про примирення, які були укладені між потерпілим та обвинуваченими даного кримінального провадження.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що укладені між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_5 угоди про примирення підлягають затвердженню.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 100, 369-371, 374, 376, 392-395, 475 КПК України, статтями 75,76, ч. 2 ст. 185 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Угоду про примирення від 24 травня 2016 року укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - затвердити.

Угоду про примирення від 24 травня 2016 року укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і застосувавши статті 75, 76 КК України, звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном 1(один) рік, з покладенням на нього обов`язку не виїжджати за межі України на місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і застосувавши статті 75, 76 КК України, звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном 1(один) рік, з покладенням на нього обов`язку не виїжджати за межі України на місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не застосовувались.

Після набранням вироком законної сили речові докази (а.с. 29), зокрема бувшу у використанні автомагнітолу «Циклон», бувшу у використанні музичну колонку «Inteltex», бувший у використанні ліхтар освітлення кабіни заводського типу, бувший у використанні гумовий шланг для підкачки шин, бувші у використанні 4 рожкові ключі, номерний знак НОМЕР_1 , які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , рахувати повернутими по належності.

На вирок суду може бути подана апеляцiя до Апеляцiйного суду Рiвненської областi через Костопільський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяОСОБА_1