Справа № 554/1144/16-к
Дата документу 27.05.2016
Справа № 554/1144/16-к
Провадження № 1-кп/554/142/2016
В И Р О К
Іменем України
27 травня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0003210 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, освіта середня, одруженого, судимого

28 березня 2008 року Апеляційним судом Полтавської області за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 8 квітня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 3 роки 4 місяці 20 днів

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :
19 листопада 2015 року, близько 05 год., перебуваючи поблизу ЗОШ № 23 по вул. Фрунзе, 122 в м. Полтаві, побачивши потерпілу ОСОБА_5 , вирішив відкрито заволодіти її майном, вчинивши на неї розбійний напад.
Будучи особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс їй удар рукою, стиснутою в кулак, в область правої вилиці голови, після чого, тримаючи в правій руці скляну пляшку об`ємом 0,5 л, наніс декілька ударів в область голови та обличчя, внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала на асфальтове покриття, де обвинувачений продовжив наносити їй удари ногами у взутті по тулубу.
Внаслідок застосованого насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми м`яких тканин обличчя справа, забитої рани верхньої губи та садна слизової оболонки нижньої губи зліва з екстракцією 1-2-го зубів на нижній щелепі зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта № 1705 від 16 грудня 2015 року кваліфікуються у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В ході застосування насильства ОСОБА_7 відкрито заволодів пакетом потерпілої, в якому знаходились сумка вартістю 57,57 грн., гаманець вартістю 45,60 грн., в якому були гроші в сумі 600 грн., мобільний телефон «Nokia 5130с-2» вартістю 330 грн. в чохлі вартістю 21,01 грн., банківська картка «ПолтаваБанк», картка «Метро», перепустка на завод ПАТ «Лтава» вартістю 500 грн., медична картка, чим завдав їй матеріального збитку на загальну суму 1554,18 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Допитаний під час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що його він не вчинював, на потерпілу не нападав, тілесних ушкоджень їй не спричиняв та її майном не заволодівав. Вважає, що остання обмовила його у вчиненні злочину з причин для нього невідомих. Зазначив, що з потерпілою до моменту притягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння інкримінованих діянь, знайомим не був та її не знав. Наголосив, що звечора 18 листопада 2015 року він з знайомими жінками відпочивав спочатку в кафе «Апельсин», а потім приблизно до 4-ї години 19 листопада 2015 року в нічному клубі «Робін Гуд», звідки приїхав до магазину «АТБ», що на розі вулиць Фрунзе та Лялі Убийвовк. Зайшовши в нього, він купив пляшку пива та вина, після чого викликав таксі та поїхав до колишньої співмешканки, де і залишився. Тому в зазначені в обвинувальному акті місці і часі, де і коли було вчинено напад на потерпілу, він не був і нападати на неї не міг. Вважає, що цей злочин вчинила інша особа, яка нібито сама зізналась йому в цьому під час спілкування в камері слідчого ізолятора, де він разом з нею знаходився. Чому на диску з записом відеоспостереження з магазину, де він нібито купував вино та пиво видно, що він купує напій оранжевого кольору, пояснити не міг.
Наголошуючи на своїй непричетності до вчинення інкримінованих йому діянь, зазначив, що докази його вини органами досудового слідства зібрані всупереч встановленому процесуальним законом порядку. Зокрема, з порушення вимог закону, на його думку, проведено його впізнання потерпілою, під час якого поруч з ним були поставлені особи, які мають суттєві відмінності в зовнішності, що дало підстави останній вказати на нього як особу, що скоїла розбійний напад на неї. Допущені і інші процесуальні порушення, на підставі яких, на його думку, сторона обвинувачення прийшла до хибного висновку про його винуватість у цьому. В зв`язку з цим він просив виправдати його за відсутністю в діях складу злочину.
Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх відповідно до вимог закону, суд вважає доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому діянь, а тому розцінює його показання як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене та до уваги не приймає. При цьому суд виходить з наступного.
Під час допиту в суді потерпіла ОСОБА_5 показала, що 19 листопада 2015 року, близько 05 год., вона вийшла з дому з тим, щоб йти на роботу. На вулиці вже сіріло і було видно. При собі вона тримала целофановий пакет, в якому була сумка. Зразу ж біля будинку вона побачила обвинуваченого, якого добре розгледіла, оскільки має добрий зір, звернувши на нього увагу, так як інших перехожих не було. Обвинувачений в одній руці тримав пляшку, а в іншій якийсь пакет. Наблизившись до неї, він зразу ж наніс їй удар кулаком в праву щелепу, від якого вона впала на асфальт. Після цього наніс їй ще один удар і чи наносив інші удари, вона не пам`ятає, так як на якусь мить знепритомніла. Внаслідок нанесених ударів він розбив їй обличчя до крові та вибив зуби. Коли отямилась і відчула, що в неї розбите обличчя і вибиті зуби, вона звернулась до обвинуваченого з питанням: «Що ти зробив ?» У відповідь він вирвав у неї з рук пакет, який вона несла, і пішов геть. Вона зразу ж повернулася додому і розповіла чоловікові, який викликав працівників поліції. В цей же день вона звернулася і до лікарні. В пакеті, яким заволодів обвинувачений, лежала сумка, в якій було 600 грн. в портмоне, картка «Віза», картка «Метро», пенсійне посвідчення, а також мобільний телефон, який в ході досудового слідства їй було повернуто. Інше майно їй повернуто не було. Ці речі вона бачила у працівників поліції.
Внаслідок нанесення ударів їй було вибито три зуби та заподіяно інші тілесні ушкодження, з приводу яких вона лікувалась та продовжує лікуватись і зараз. В зв`язку з лікуванням понесла матеріальні витрати, квитанції про що надала до позову.
Вона також підтвердила, що під час досудового слідства вона впізнала обвинуваченого, якого їй було пред`явлено для впізнання в числі інших осіб, яких було четверо. Всі вони не дуже відрізнялися між собою, були приблизно одного віку. Одяг їх також не дуже відрізнявся між собою.
Категорично зазначила, що обвинувачений це саме та особа, яка вчинила на неї розбійний напад, спричинила їй тілесні ушкодження та заволоділа її майном. Зазначила, що обвинуваченим їй завдано матеріальну шкоду, яка вказана в обвинувальному акті, а також моральну шкоду, яка полягає в перенесених нею фізичному болі, моральних переживаннях та душевних стражданнях, які являються наслідком нападу на неї обвинуваченим. Після вчиненого відносно неї злочину, її переслідує страх, вона втратила спокій, суттєво порушено її життєвий уклад. Моральну шкоду вона оцінює в тридцять тисяч гривень та просить стягнути її з обвинуваченого.
Наголосила, що обвинуваченого до вчинення ним злочину щодо неї вона не знала, ніколи не бачила, а тому обмовляти його у скоєному вона не має ніяких підстав, а твердження про це розцінює як надумане.
Оцінюючи її показання та приймаючи до уваги як правдиві, суд виходить з їх логічності, послідовності та повної відповідності іншим доказам, які були досліджені в суді. При цьому суд враховує також відсутність у потерпілої будь-яких підстав для обмови останнього у скоєнні злочину.
Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого про те, що потерпіла носить окуляри, а тому не могла його розгледіти. Судом в ході розгляду справи встановлено, що обвинувачена добре бачить вдалину, а окуляри використовує виключно для читання, а тому могла розгледіти обвинуваченого, який знаходився близько біля неї та ще й за відсутності інших осіб. Погодні умови та пора доби, в яку відбувався напад на неї, як це встановлено в суді, не перешкоджали візуальному сприйняттю нею того, що відбувалося навколо і, зокрема, можливості розгледіти особу обвинуваченого, який напав на неї.
Як надумане суд розцінює твердження обвинуваченого про те, що потерпіла по різному вказує час, коли було вчинено злочин щодо неї. Це спростовується сукупністю перевірених в ході розгляду кримінального провадження в суді доказів.
Зокрема, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19 листопада 2015 року (том 1 а. п. 86), потерпіла звернулась до поліції з заявою про вчинений злочин о 05 год. 40 хв., в якій повідомила, що напад на неї та заволодіння її майном обвинуваченим було вчинено о 04 год. 55 хв.
Огляд місця події було розпочато о 05 год. 20 хв. та закінчено о 05 год. 40 хв., про що свідчить протокол огляду, який був досліджений в суді (том 1 а. п. 87).
Аналіз змісту названих документів дає підстави суду вважати часом нападу на потерпілу той, який зазначений в обвинувальному акті та названий потерпілою, оскільки він встановлений відповідними процесуальними документами зразу ж після того, як злочин було скоєно. Констатація часу в різних процесуальних документах кримінального провадження є приблизною, що, на думку суду, не є свідченням непослідовності тверджень потерпілої про це, а його зазначенням процесуальними особами при викладенні пояснень потерпілою.
Суд також не приймає до уваги твердження обвинуваченого про те, що в ході досудового розслідування впізнання потерпілою обвинуваченого було проведено з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону, зокрема, в частині пред`явлення для впізнання разом з обвинуваченим інших осіб, які дуже відрізняються від нього за зовнішністю та віком.
Дослідженням в суді протоколу впізнання таких порушень не встановлено. Із змісту протоколу слідує, що особи, які були пред`явлені для впізнання не мають великої різниці в вікові, зовнішності, а саму процедуру впізнання було проведено відповідно до вимог КПК України, що підтвердила під час допиту в суді потерпіла.
Свідок ОСОБА_8 , чоловік потерпілої, в суді показав, що 19 листопада 2015 року, близько 5-ї години дружина вийшла з дому, щоб іти на роботу. Через незначний час вона повернулася та постукала в вікно. Виглянувши в вікно, він побачив, що обличчя у неї було в крові, кров текла з рота, оскільки у неї були вибиті зуби. Він впустив її в квартиру, де вона розповіла, що на неї напав якийсь чоловік, збив її з ніг, бив ногами та наніс удар пляшкою по голові, після чого забрав речі. З обличчя у потерпілої текла кров, у неї були вибиті зуби. Він зразу ж викликав працівників поліції і разом з ними пішов шукати сліди злочину до місця, на яке вказала дружина. На вулиці йшов дрібний дощ. Вулиця освітлювалась. Спустились в підземний перехід. Там знайшли пляшку із-під напою, яка стояла. Цю пляшку працівник поліції поклав в пакет. Він був присутній також при огляді місця події, де було знайдено сумку з речами його дружини, які були пошкоджені вогнем.
Свідок ОСОБА_9 , син потерпілої, під час допиту в суді показав, що 19 листопада 2015 року, близько 8-ї год., йому зателефонували з батькового телефону та повідомили, що вчинено розбійний напад на матір. Він зразу ж приїхав до 1 МКЛ, оскільки потерпілу вже доставили туди. Коли знаходився там, йому на телефон зателефонував невідомий чоловік з телефону матері та повідомив, що знайшов його і сказав, де він знаходиться. Одразу ж він поїхав до того чоловіка, з яким разом пройшов по пров. Кустарному, де було знайдено решту речей, а саме: сумку, гаманець, медичну картку. Вказані речі він приніс до поліції, де слідчий їх оглянув. Зазначив, що після перенесеної ним травми голови, у нього значно погіршилась память, в зв`язку з чим послідовність подій, які мали місце, він пам`ятає не чітко, а тому може мати місце суперечливість в його поясненнях, але очевидцем тих подій, про які він розповідає, був.
Суд приймає до уваги його показання як правдиві, оскільки вони в повній мірі узгоджуються з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в суді, і їм не суперечать.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_10 показав, що в один із днів осені 2015 року, вранці, вийшовши з дому на роботу, він побачив, що на траві лежить мобільний телефон. Підняв його та набрав перший номер, який був у списку, щоб повідомити про знахідку. Через деякий час до нього приїхав син потерпілої, розповів, що на неї було вчинено розбійний напад. Разом з ним вони пройшли по провулку, де знайшли інші речі, а саме: гаманець, сумку, медичну картку. Ці речі син потерпілої забрав та відвіз до поліції.

Відповідно до протоколу огляду від 19 листопада 2015 року, який був досліджений в суді, було оглянуто речі потерпілої ОСОБА_5 , які видав працівникам поліції свідок ОСОБА_9 , а саме гаманець, мобільний телефон «Nokia-5130 c-2», чохол до мобільного телефону з магнітною застібкою, зошит з назвою ОСОБА_5 з обкладинкою зелено-коричневого кольору, в якому маються записи медичного характеру останньої, сумка з слідами потертостей та пошкодження (том 1 а. п. 105-111).
Свідок ОСОБА_11 , продавець магазину «Продукти» ПП ОСОБА_12 , що в підземному переході на зупинці громадського транспорту «Фурманова», в суді показала, що в ніч на 19 листопада 2015 року вона працювала в магазині і бачила як обвинувачений прийшов в магазин, В руках у нього була відкрита пляшка напою лимонного кольору. Він нічого не купував, ходив по магазину, лягав на прилавок, але й не йшов з магазину протягом тривалого часу приблизно до 4 год. 30 хв., після чого купив пачку насіння і побіг в напрямку 23-ї школи. Приблизно через півгодини прийшли працівники міліції і чоловік потерпілої та запитали, чи не було в магазині підозрілих осіб. Вона сказала, що був обвинувачений, який пішов в напрямку школи. В ході допиту вона вказала на обвинуваченого як особу, схожу на того чоловіка, який тієї ночі приходив в магазин. Під час досудового слідства вона впізнавала обвинуваченого по фотознімках, про що складався протокол, який вона підписала. На фотознімках вона впізнала обвинуваченого, фотокартка якого була поміщена під № 1 (том 1 а. п. 167-168).
Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого про те, що впізнання його свідком по фотознімках було проведено з порушенням вимог КПК України, оскільки нібито особи, фотокартки яких пред`являлись для впізнання, мають різкі відмінності між собою, за віком, їх зовнішністю та одягом, а тому протокол про це від 15 лютого 2016 року не може прийматись до уваги як належний доказ по справі. Оглядом в суді встановлено, що таких різких відмінностей, на які вказує обвинувачений, зовнішність осіб, пред`явлених на впізнання по фотознімках не містить, а тому протокол впізнання приймається судом до уваги як належний доказ.
Твердження обвинуваченого про те, що в судовому засіданні свідок з певною долею сумніву, а не категорично, вказала на нього як особу, яка незадовго до нападу на потерпілу знаходилась в магазині, що, на його думку, свідчить про невпізнання нею його як того, хто в той час там знаходився, суд розцінює як надумане, оскільки на час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді він суттєво змінив зовнішність, відростивши бороду та має інший зовнішній вигляд, пов`язаний з тривалим часом його перебування в умовах ізоляції. Крім того, суд враховує, що свідок з великою долею категоричності констатувала факт впізнання особи обвинуваченого як того, хто знаходився в зазначений час в магазині.
Свідок ОСОБА_13 , продавець цього ж магазину, під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження також підтвердила, що в ту ніч в магазин зайшов чоловік схожий на обвинуваченого з пляшкою в руках, в якій був напій жовтого кольору, який був в нетверезому стані і він себе зухвало: ходив по магазину, лягав на прилавок, на прохання залишити магазин не реагував. Близько 4 год. 30 хв. він купив пачку насіння, вийшов з магазину і побіг в напрямку с. Розсошенці.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта№ 1705 від 16 грудня 2015 року (том 1 а. п. 141-142) у потерпілої ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми м`яких тканин обличчя справа, забитої рани верхньої губи та садна слизової оболонки нижньої губи зліва з екстракцією 1-2-го зубів на нижній щелепі зліва, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, скляна пляшка чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні, не менш, як від двократної дії травмуючи факторів та можливо в строк і за обставин, на які вказує потерпіла.

Відповідно до висновку експерта № 2701/2 від 27 січня 2016 року (том 1 а. п. 113-131) вартість гаманця становить 45,60 грн.; мобільного телефону «Nokia-5130 c-2» - 330 грн.; чохла до мобільного телефону з магнітною застібкою 21,01 грн.; сумки 57,57 грн.

Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про визнання неналежним доказом висновку експерта, оскільки він зроблений особою, яка не включена до Реєстру атестованих судових експертів. Не приймаючи до уваги це твердження, суд виходить з того, що згідно ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками

зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать:

науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства

юстиції України ; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється

судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються

виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи

або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися,

крім судових експертів, також інші фахівці з відповідних галузей

знань. Окрім того, ч. 2 ст. 9 цього ж Закону говорить про те, що особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, а у випадках, передбачених частиною четвертою статті 7 цього Закону, - іншим фахівцям з відповідних галузей знань.

Виходячи з цього, суд вважає, що в даному випадку експертиза була призначена, фахівцям з відповідних галузей знань. При її проведенні експерт ОСОБА_14 попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385, 387 КК України, а також йому були роз`яснені права та обов`язки експерта, що підтверджується підписом експерта. Те, що даний експерт є дійсно фахівцем в галузі оцінки майна, підтверджується відповідними копіями документів, доданих до експертизи, а саме сертифікатами та свідоцтвами.

Отже, виходячи з цього суд приймає до уваги висновок експерта як належний доказ по матеріалах кримінального провадження.

Із переглянутого в суді відеозапису з камер відеоспостереження з магазину «АТБ», що по вул. Фрунзе, чітко видно як обвинувачений ОСОБА_7 , якого впевнено впізнала потерпіла при перегляді, 19 листопада 2015 року зайшов до магазину із невідомою жінкою та пройшовши до відділу з алкогольними напоями, вибрав напій жовтого кольору у скляній пляшці, після чого вийшов з магазину і почав розмовляти по мобільному телефону та пішов в напрямку підземного переходу.

Відповідно до роздруківки з`єднань мобільних терміналів, який ґрунтується на інформації, одержаній від операторів мобільного зв`язку, підтверджено перебування обвинуваченого ОСОБА_7 неподалік від місця вчинення злочину в момент здійснення останнього вихідного дзвінка з номеру обвинуваченого, який він повідомив прокурору під час досудового розслідування (том 1 а. п. 187-199).

Крім наведених доказів, суд на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також враховує речові докази, а саме гаманець, мобільний телефон «Nokia-5130 c-2», чохол до мобільного телефону з магнітною застібкою, зошит з назвою ОСОБА_5 з обкладинкою зелено-коричневого кольору, в якому маються записи медичного характеру останньої, сумку з слідами потертостей та пошкодження, які були досліджені в суді.

Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що речові докази не можуть бути належним доказом і прийматися до уваги судом, оскільки в ході досудового слідства нібито було допущено порушення порядку їх зберігання.

Таке твердження суд розцінює як надумане, оскільки прокурором докази були надані належним чином опечатані, їх розпакування відбувалося в присутності суду та сторони захисту і вказаних нею порушень судом не було встановлено.

Проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні розбійного нападу на потерпілу з метою заволодіння її майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, особою, яка раніше вчинила розбій, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 187 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, суд визнає вчинення злочину обвинуваченим щодо особи похилого віку.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що впливають на призначення покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше засуджувався за вчинення умисних особливо тяжких, в тому числі аналогічних злочинів, покарання за які не відбув та був умовно-достроково звільнений від відбування покарання, характеристику його особи, те, що злочин ним вчинено щодо особи похилого віку з проявом при цьому зухвалості та жорстокості, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, є демонстрацією зневаги до загальноприйнятих норм і правил поведінки та небажання виправитися, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність тих, які його обтяжують, відсутність стійких соціальних зв`язків та небажання займатися суспільно-корисною діяльністю, і приходить до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та перевиховання, а також реабілітації.
Суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено за сукупністю вироків за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки він після засудження його за попереднім вироком, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. Зважаючи на те, що ним було вчинено аналогічний тяжкий злочин під час його умовно-дострокового звільнення, суд приходить до висновку про високу суспільну небезпечність особи обвинуваченого для суспільства, а тому вважає за необхідне повністю приєднати до призначеного за новим вироком не відбуте покарання за попереднім вироком.
Оскільки обвинувачений засуджується до позбавлення волі, яке має відбувати реально, то суд вважає за необхідне обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Потерпілою ОСОБА_5 по справі заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної на суму 5473,41 грн. та моральної на суму 30000 грн. шкоди.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтями 1166, 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

В добровільному порядку збитки, завдані злочином не відшкодовувались.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілій збитків на суму викраденого у неї майна, а саме 1554,18 грн. Крім того, потерпілою надані докази понесених нею витрат на лікування в сумі 808,53 грн. Суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди на цю суму. В іншій частині відшкодування матеріальної шкоди суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду, оскільки потерпілою не надано доказів понесення нею витрат на лікування, а зазначено лише про можливість їх виникнення в майбутньому.

Суд вважає, що потерпілій була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення злочину щодо неї вона зазнала інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, було завдано шкоду її здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в її житті. Нею було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на докладені зусилля, їй в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначити йому покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання визначити за сукупністю вироків у виді одинадцяти років десяти місяців двадцяти днів позбавлення волі, повністю приєднавши до призначеного покарання за цим вироком не відбуту частину покарання, а саме три роки чотири місяці і двадцять днів позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Полтавської області від 28 березня 2016 року.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з 21 грудня 2015 року, зарахувавши в нього час його перебування під вартою в зв`язку з обранням щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по цій справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення по цій справі у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 21 грудня 2015 року до набрання вироком законної сили.

Частково задовольнити заявлений по справі потерпілою цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і стягнути з обвинуваченого на її користь 2362,71 грн. матеріальної та 30000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого на користь держави 245,52 грн. судових витрат.

До набрання вироком законної сили обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Речові докази, які передані на зберігання потерпілій, - повернути їй же; ті, які приєднані до матеріалів справи зберігати при ній, інші знищити.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1