Справа № 382/476/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1152/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 19.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
19 жовтня 2016 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника- адвоката ОСОБА_9

представника потерпілих- адвоката ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , представника цивільного відповідача ОСОБА_12 , розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та цивільного відповідача ТОВ «Саноіл» на вирок Яготинського районного суду Київської області від 20 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнуто із ТОВ «Саноіл» на користь ОСОБА_11 131488 грн. 93 коп. матеріальної шкоди та на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , на кожного, по 789264 гривні моральної шкоди, а також стягнути із ТОВ «Саноіл» на користь держави 1218 гривень судового збору, 16 000 гривень та 4000 гривень за надання правової допомоги.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, 17 листопада 2010 року близько 8 години ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем «VOLVO FH 12», номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом «SCHMITZ SKO 24», номерний знак НОМЕР_2 , завантаженим на 21461,10 кг, рухаючись на 123 км.+300м. дороги Київ-Харків, в напрямку міста Києва, що на території Яготинського району Київської області, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а саме пункти 1.2, 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 «б», 10.1, 12.1 12.3, 12.9 «б».

Не обравши безпечної та перевищивши максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість (70 км. на годину), ОСОБА_8 порушив вимоги пункту 12.9 «б» Правил дорожнього руху, в результаті чого втратив контроль за дорожньою обстановкою і керуванням автомобіля із напівпричепом завантаженим на 21461,10 кг, як фактором, що вимагав особливої обережності та уваги.

Через втрату такого контролю, в момент виявлення на його смузі руху зустрічного автомобіля «AUDI 100», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 , що наближався, ОСОБА_8 , не обмежившись екстреним гальмуванням на своїй смузі, виїхав на смугу зустрічного руху, куди вже повернувся автомобіль «AUDI 100», де сталось зіткнення зазначених транспортних засобів.

У відповідності до пунктів 1.2, 10.1, 12.3 та 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху») ОСОБА_8 зобов`язаний був з моменту, коли мав об`єктивну можливість побачити, що на його смугу руху виїжджає зустрічний автомобіль «AUDI 100» своєчасно застосувати гальмування, не виїжджаючи на зустрічну сторону проїзної частини.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «AUDI 100», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_15 загинув на місці. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №15/т від 10 січня 2011 року він отримав руйнування тулуба, голови та кінцівок, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Злочинна недбалість необережного діяння ОСОБА_8 проявилась у тому, що він грубо порушуючи правила безпеки руху, міг і повинен був передбачити можливість дорожньо-транспортної пригоди із тяжкими наслідками.

Порушення ним Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку із загибеллю ОСОБА_15 .

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що захист вважає, що закінчивши досудове розслідування, слідчі органи, а потім і суд, отримавши велику кількість висновків експертиз, проведених в різних експертних установах, які мають протилежні висновки, так і не з`ясували як насправді сталося зіткнення автомобілів Вольво та Ауді при якому загинув водій автомобіля ОСОБА_16 . Вважає, що достовірно доведені всіма проведеними експертизами такі факти: автомобіль Ауді рухався зі швидкістю, яка перевищує максимально дозволену на даній ділянці дороги; в умовах обмеженої обзорності (тумані) водій автомобіля Ауді виїхав на зустрічну смугу, чим створив для водія автомобиля Вольво аварійну обстановку на дорозі; водій автомобіля Ауді, побачив автопоїзд Вольво, який рухаючись йому назустріч почав зміщуватися вправо по ходу руху автомобіля Ауді, замість того, щоб здійснити дії, направлені на запобігання ДТП (не здійснив навіть гальмування), він навпаки здійснив все для того, щоб ОСОБА_17 не уникнуло зіткнення, а саме прицілившись в передню частину автомобіля Вольво, змінив напрямок руху свого автомобіля, та зробив все для того, щоб автомобілі зіткнулися передніми частинами. Так слідством встановлено, що виїзд автомобіля Ауді на смугу руху автомобіля Вольво є самою першою причиною створення аварійної ситуації, яка привела до неминучого розвитку подій які закінчилися зіткненням автомобілів. Незрозумілим є те, чому слідчі та суд проігнорували вимоги ст. 242 КПК України та ставили на вирішення експертів питання, чи знаходився водій ОСОБА_8 в аварійній ситуації (обстановці), та що таке аварійна ситуація. В обвинувальному акті прокурор перекручуючи факти зазначав, що ОСОБА_8 спочатку втратив контроль за дорожньою обстановкою і керуванням автомобіля з напів-причепом і через втрату такого контролю в момент виявлення на його смузі руху зустрічного автомобіля «AUDI 100», що наближався, ОСОБА_8 , не обмежившись екстреним гальмуванням на своїй смузі, виїхав на смугу зустрічного руху, куди вже повернувся автомобіль «AUDI 100», де сталося зіткнення зазначених транспортних засобів. Якщо об`єктивно оцінювати ситуацію, то можна констатувати наступне: здійснення ОСОБА_8 екстреного гальмування в момент виявлення небезпеки для його руху повністю відповідає вимогам п.12.3. ПДР; втрата ОСОБА_8 контролю за дорожньою обстановкою і керуванням автопоїзда Вольво настала після виконання ним вимог п.12.3. ПДР, тобто тільки після вчинення ним екстреного гальмування як належного реагування на виявлений на його смузі руху зустрічний автомобіль «AUDI 100», що швидко наближався; якщо б автомобіль «AUDI 100» не виїхав безпричинно на смугу руху автопоїзда Вольво, то зіткнення ТЗ взагалі б не відбулось. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд вибірково посилається на ті висновки експертиз, які містять припущення про ймовірність можливості запобіганню ДТП діями водія ОСОБА_8 , та повністю ігнорує зазначені в цих же експертизах висновки, якими ОСОБА_8 визнається таким , що не міг запобігти ДТП. Всі експертизи які проводились з урахуванням сухого дорожнього покриття, судом прийняті до уваги, не дивлячись на свідчення ОСОБА_8 про те, що під час ДТП була мряка, та дорожнє покриття було мокре. Суд навіть не прийняв до уваги довідку метеорологічної станції Яготин №236 від 12.12.2013р., в якій чітко зазначено, що о 8 год. 17.11.2010р. в тому місці де сталося ДТП була мряка. Незрозуміло з яких підстав суд виніс вирок опираючись на вибіркові докази які не містять достовірної інформації та ґрунтуються на припущеннях, і не прийняв до уваги достовірні докази. Захист вважає необґрунтованим задоволення судом цивільних позовів (не врахована вина водія ОСОБА_18 в ДТП, відсутність покладення на СК обов`язку відшкодування згідно Полісу, відсутність належних документів які б посвідчували матеріальні витрати на поминальні обіди, незаконність нарахування на суми матеріального збитку індексу інфляції та 3% річних та ін.). Безпідставними є посилання суду на висновки психологічних експертиз як на підставу визначення сум морального відшкодування. При задоволенні позовних вимог судом не враховано матеріальне становище ОСОБА_8 , оскільки в подальшому ТОВ «Саноіл» має законні підстави у порядку регресу стягнути з ОСОБА_8 такі кошти. Неодноразово суду першої інстанції надавались клопотання про відновлення прав ОСОБА_8 , які були порушені при досудовому розслідуванню ( порушені строки слідства), та в суді при зміні обвинувачення. Всі законні вимоги ОСОБА_8 та сторони його захисту судом проігноровані, та безпідставно відхилені.

Не погоджується з вироком і цивільний відповідач ТОВ « Саноіл», який також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 , ОСОБА_11 в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до ТОВ « Саноіл».

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позовні вимоги позивача стосовно відшкодування матеріальних збитків є безпідставними та необґрунтованими, а вимоги щодо відшкодування мольної шкоди безпідставно великі. Щодо «витрат на поховання та поминальні обіди в розмірі 50384.50 грн.» та «витрат на встановлення надмогильної споруди в розмірі 5600.00 грн». ТОВ «Саноіл» звертає увагу суду на наступне: В якості підтвердження витрат на поминальні обіди Позивачем надано копії замовлень- рахунків № 19/11 від 19.11.2010, №25/11 від 25.11.2010, № 26/12 від 26.11.2010 року на загальну суму 44929.50 грн. Звертаємо увагу, що надані суду документи під назвою «замовлення-рахунок» не є належним підтвердженням здійснення відповідних витрат Позивачем. За таких обставин суми визначені в наданих ОСОБА_11 суду замовленнях-рахунках (загальна сума 44929.50 грн.) не можуть вважатися її витратами, адже не підтверджені належними доказами. В якості підтвердження витрат на поховання -Позивачем ОСОБА_11 надано суду квитанцію №078504 від 18.11.2010 року та рахунок-фактуру № 504 на суму 5450.00 грн. Також ОСОБА_11 надано суду накладну № 128 от 31.01.2011 на суму 5600.00 грн. . яка підтверджує її витрати на встановлення надмогильної споруди. Звертають увагу суду на те, що дані витрати ОСОБА_11 на загальну суму 11055 грн. повністю відшкодовані ОСОБА_11 з боку ПАТ «Страхова компанія «Перша», що підтверджується Платіжним дорученням №127 від 15.05.2014 року. Таким чином відсутні будь-які правові підстави для стягнення даних сум повторно з ТОВ «Саноіл». Щодо «відшкодування вартості знищеного в ДТП автомобіля «AUDI-100» в розмірі 67325:70 грн.»: по-перше - цивільно-правова відповідальність ТОВ «Саноіл» як володільця ТЗ «VOLVO FS 12» була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Перша» з лімітом відповідальності 25 тис. грн. за заподіяну матеріальну шкоду, що підтверджується Полісом №ВЕ/2049397, який є в матеріалах справи. Таким чином, відповідальність за заподіяний матеріальний збиток у вигляді пошкодженні автомобіля «AUDI-100» покладається на ПАТ «Страхова компанія «Перша» в силу норм ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісу №ВЕ/2049397. По-друге - згідно з матеріалами справи (т.1, а.с.39) пошкоджений в ДТП автомобіль «AUDI- 100» не є власністю Позивача ОСОБА_11 , а належить на праві власності третій особі - ОСОБА_19 . Щодо «відшкодування витрат на адвокатську допомогу в розмірі 4000,00 грн, та 16000 грн.»- дана позовна вимога не підтверджена жодними належними доказами, які б свідчили про фактичне понесення таких витрат Позивачем ОСОБА_11 . Отже, дана позовна вимога також не підлягає задоволенню. Також ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 заявлено позовні вимоги про відшкодування ним моральної шкоди в розмірі 700 тис. грн. на кожного потерпілого. В обґрунтування зазначених позовних вимог Позивачі посилаються на наявні в матеріалах висновки судово-психологічної експертизи Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса № 78 від 24.02.2011 року, № 79 від 25.02.2011 року та №80 від 24 лютого 2011 року. Проте, вважають, що сума моральної шкоди надто висока. Окрім цього, звертаємо увагу суду на те, що згідно норм п.22.3, ст.22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик ПАТ «Страхова компанія «Перша» має відшкодувати потерпілим моральну шкоду в розмірі не більше 5% ліміту відповідальності за шкоду заподіяну життю, який згідно Полісу становить 51 тис. грн. А отже, в разі присудження судом морального відшкодування всім потерпілим, то у відповідній частині така виплата повинна бути присуджена з Цивільного відповідача-2 - ПАТ «Страхова компанія «Перша», яка готова частково відшкодувати моральну шкоду потерпілим в разі прийняття відповідного рішенням судом.

В запереченнях на апеляційні скарги представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 вважає вирок законним і обґрунтованим та вказує, що вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину повністю доведена, йому призначене справедливе покарання з урахуванням особи обвинуваченого та характеру скоєного ним злочину, а також стверджує, що суд вірно вирішив цивільний спір та відповідно до законодавства і з урахуванням фактичних обставин справи, та на підставі зібраних по справі доказів - стягнув майнову та моральну шкоду.

Адвокат ОСОБА_10 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін.

Прокурор в поданих запереченнях на апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та цивільного відповідача ТОВ «Саноіл», також зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 подав клопотання, а засуджений ОСОБА_8 заяву про звільнення останнього від кримінальної відповідальності по амністії, враховуючи те, що останній має на утриманні неповнолітню дитину.

Заслухавши доповідь судді, клопотання захисника, заяву засудженого про застосування до нього амністії та його пояснення в обґрунтування заявленого клопотання, думку прокурора, яка не заперечувала проти застосування амністії, пояснення потерпілої в яких вона у зв`язку з поведінкою засудженого, відсутністю щирого каяття та не прийняттям заходів до відшкодування шкоди заперечувала проти застосування амністії, думку представника потерпілих, який погодився з позицією потерпілої, пояснення захисника про відсутність перешкод для застосування щодо засудженого акту амністії, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає клопотання захисника та заяву ОСОБА_8 такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року передбачено звільнення від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим законом, осіб, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

Встановлено, що на утриманні засудженого ОСОБА_8 є неповнолітня дитина: донька ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої він не позбавлений батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений за вчинення з необережності тяжкого злочину до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року, справа відносно нього була розглянута судом першої інстанції, але вирок не набрав законної сили. Таким чином, засуджений підпадає під дію п. «в» ст. 1 вищевказаного закону, тобто може бути звільненим від кримінальної відповідальності по амністії.

Згідно заяви засудженого в апеляційній інстанції, він просив застосувати до нього амністію, тобто дав письмову згоду на застосування до нього амністії. Перешкод до застосування щодо ОСОБА_8 амністії, передбачених згаданим законом, немає.

Відповідно до ст. 417 КПК України апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, а саме що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Отже вирок стосовно ОСОБА_8 підлягає до скасування із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року та закриттям провадження у справі внаслідок акту амністії.

Що стосується задоволення цивільного позову, то відповідно до ч.2 ст.14 вказаного закону амністія не звільняє від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, тому потерпілі вправі звернутися до суду для розгляду їх позову в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 417, 419 КПК України , колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та цивільного відповідача ТОВ « Саноіл» задовольнити частково.

Вирок Яготинського районного суду Київської області від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України скасувати.

На підставі п. « в» ст.1, ст. 6 Закону України « Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закрити щодо нього кримінальне провадження внаслідок акта амністії.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4