Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 8 вересня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року щодо нього.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2014 року засуджено

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сможого Сколівського району Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2014 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 369 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»,

- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки;

- за ч. 2 ст. 172 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

- за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

- за ч. 2 ст. 364 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах усіх форм власності, на строк три роки зі штрафом у розмірі 8500 грн;

- за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах усіх форм власності, на строк два роки.

Відповідно до вимог ст. 70 КК України ОСОБА_5 за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах усіх форм власності, на строк три роки зі штрафом у розмірі 8500 грн.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки й покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За ч. 3 ст. 365 ОСОБА_5 виправдано у зв`язку з відсутністю складу злочину.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 364-1 КК України та призначено покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн. з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах усіх форм власності, строком на 1 рік. Змінено вказівку про засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 358 КК України та ухвалено вважати його засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України. В мотивувальній частині вироку кваліфікацію дій ОСОБА_5 змінено з ч. 1 ст. 172 КК України на ч. 2 ст. 172 КК України. Звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання за вчинення злочинів передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 172, ч. 1 ст. 366 КК України в зв`язку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст.ст. 49, 74 КК України. В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у період з 6 по 19 червня 2008 року, маючи умисел на використання завідомо підроблених документів з метою отримання кредиту в ООО «Райффайзен Банк Аваль», надав такі документи у банк і отримав на їх підставі кредит.

10 липня 2010 року близько 18.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись на території дитячого садка № 32 по вул. Ленській, 5 у м. Запоріжжі, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 під час розмови з останнім вистрілив тому в ногу та обличчя з пістолета «Форт 12Р», заподіявши тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи фактичним керівником та власником ПП «Компанія Полюс Буд» (далі ПП), з початку 2008 року по серпень 2010 року всупереч вимогам Закону України «Про оплату праці» та інших законів, постанови правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 367 не складав платіжно-розрахункових відомостей про заробітну плату і без здійснення обов`язкових податкових та інших платежів оплачував роботу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , видаючи заробітну платню без платіжних відомостей, чим порушив трудові та конституційні права працюючих осіб.

Також у липні 2010 року ОСОБА_5 (фактичний керівник та власник указаного ПП) на території земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні КСЗП «Юність», із використанням техніки спеціального призначення зніс і викорчував дерева та кущі, знищив газони, завдавши шкоди державним інтересам у виді матеріальної шкоди на суму 11 040 грн та витрат на відновлення зелених насаджень на суму 17 952,44 грн.

Із середини липня по серпень 2010 року, будучи службовою особою ПП, ОСОБА_5 умисно з корисливих мотивів та з використанням службового становища всупереч інтересам служби всупереч встановленому порядку розміщення відходів дав вказівку працівникам (які офіційно не працювали на підприємстві) провести на відкритому ґрунті розміщення відсіву, який фактично він використовував на підставі договору оренди земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 . В результаті засмічення ОСОБА_5 слабонебезпечними відходами земельної ділянки державним та суспільним інтересам було завдано матеріальної шкоди на суму 7 388 101,64 грн та витрат на відновлення земельних ресурсів і рослинного світу на суму 7 388 101,64 грн.

Крім того, протягом квітнялипня 2008 року ОСОБА_5 , будучи директором ВАТ «ЕК Вінд-Степ», тобто службовою особою, умисно з метою отримання ліцензії на право виробництва електричної енергії склав, підписав і направив до Національної комісії регулювання електроенергетики завідомо неправдиві документи. 11 липня 2008 року на підставі цих неправдивих документів НКРЕ видала цьому товариству таку ліцензію на строк 10 років.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить змінити судові рішення щодо нього та закрити провадження за ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 1 ст. 172 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Зазначає, що за епізодом спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості відсутні докази на підтвердження його вини оскільки вважає, що він діяв в стані необхідної оборони та захищався від нападу потерпілого, про що є відповідні докази в матеріалах кримінальної справи. Вказує на однобічність та неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та те, що його участь у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України не доведена, а суди зазначили про його засудження за ч. 2 ст. 172 КК України, що не відповідає обставинам справи та пред`явленому обвинуваченню. Крім того засуджений посилається на те, що слідство було проведено необ`єктивно, неповно, однобічно, а вирок постановлено на припущеннях. Також, ОСОБА_5 указує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року, її винесено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, оскільки вважає, що суд формально переглянув справу за його апеляцією не давши належних та обґрунтованих відповідей на викладені в ній доводи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_4 , яка підтримала касаційну скаргу частково і просила судові рішення змінити, перевіривши справу, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю й неповнотою досудового та судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанції, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України в редакції 1960 року, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом. Судом дотримані вимоги ст. 323 КПК України в редакції 1960 року, щодо законності і обґрунтованості вироку.

Відповідно до ст. 67 КПК України в редакції 1960 року, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні й детально викладених у вироку, і є обґрунтованим.

Суд, безпосередньо дослідив зібрані по справі докази, здійснив їх оцінку у повній відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, встановивши обставини справи з належною повнотою.

Виходячи із встановлених у справі судом фактичних обставин вчиненого засудженим ОСОБА_5 злочинів, його дії судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 172 КК України.

Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані, судове засідання проведено повно та всебічно досліджені всі докази по справі, яким суд дав належну оцінку.

Доводи засудженого ОСОБА_5 про те, що його вина у вчиненні інкримінованих йому злочинів не доведена, були перевірені судом та визнані непереконливими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, які суд навів у своєму рішенні. У процесі вивчення матеріалів справи не було виявлено порушень вимог кримінально-процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви в їх достовірності. Всі докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності. Тому твердження засудженого у скарзі про недоведеність його вини в інкримінованих злочинах є необґрунтованими.

Висновок суду, про доведеність винуватості ОСОБА_5 в спричиненні потерпілому ОСОБА_9 тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості та грубому порушенні законодавства про працю відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений сукупністю зібраних по справі доказів, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів справи, при вирішенні питання про призначення засудженому ОСОБА_5 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив усі доводи апеляцій засудженого ОСОБА_5 , які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, і обґрунтовано спростував їх із зазначенням в ухвалі докладних мотивів прийнятого рішення.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України в редакції 1960 року.

Враховуючи, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, касаційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки засудженому було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 172 КК України, у вироку його визнано винним за цим обвинуваченням та призначено покарання відповідно до зазначеної статті кримінального закону, а суд помилково зазначив в мотивувальній частині вироку засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 172 КК України, то в порядку ст. 395 КПК України в редакції 1960 року судові рішення в цій частині підлягають зміні.

Керуючись статтями 395, 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 в порядку ст. 395 КПК України, в редакції 1960 року змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 172 КК України на ч. 1 ст. 172 КК України та призначити покарання в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 850 грн. Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України в зв`язку закінченням строків давності відповідно до вимог ст.ст. 49, 74 КК України. В решті судові рішення щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3