11-кп/775/152/2016(м)
264/2659/15-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі кримінальне провадження №
У С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до ухвали суду, ОСОБА_7 , 21.04.2015 року у денний час за місцем мешкання в квартирі АДРЕСА_3 з насіння рослини маку, соди, розчинника виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб опій і помістив його у медичний шприц, який став незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту, а о 17.40год. того ж дня біля будинку АДРЕСА_4 був зупинений працівниками міліції, які в ході особистого огляду вилучили у нього вищевказаний медичний шприц з ацетильованим опієм масою 4,874 г ( в перерахунку на суху речовину 0,278 г).
Кримінальне провадження надійшло до суду з обвинувальним актом. Суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та закрив кримінальне провадження щодо останнього на підставі ч. 4 ст. 309 КК України у зв`язку з добровільним проходженням обвинуваченим курсу лікування від наркотичної залежності.
Не погодившись з судовим рішенням, прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність скасувати оскаржуване рішення та постановити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним за ч. 1 ст. 309 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 850грн.
На обгрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що ОСОБА_7 , який наркоманією не страждав та на обліку в наркологічному диспансері не перебував, звернувся до медичного закладу та пройшов курс лікування в наркологічному відділенні КЛПУ «МПЛ № 7 м.Маріуполя» з 12.06.2015 року по 28.07.2015 року, вже після повідомлення про підозру та направлення обвинувального акту до суду, але це він зробив не добровільно, а вимушено, мета вилікуватись від наркоманії ним не ставилась, що свідчить про намагання обвинуваченого у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності.
Крім того, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 з 1999 року вживає наркотичні засоби, але до моменту порушення кримінального провадження жодного разу не звертався до лікаря з метою вилікуватись.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який не підтримав доводів апеляційної скарги прокурора; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, перевіряючи апеляційні доводи про необґрунтованість та незаконність ухвалу суду, колегія суддів знаходить їх слушними.
Згідно ч.4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.
З роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», з наступними змінами, вбачається, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України за злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Суд, звільнюючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України зазначив, що обвинувачений добровільно звернувся до нарколога з метою позбавитися наркотичної залежності, пройшов курс стаціонарного лікування від наркоманії, а відсутність аналізу біосередовищ хворого не є визначальною для діагностування у нього наркоманії, пославшись на виписку з медичної карти хворого ОСОБА_7 , показання завідуючого відділенням КЛПУ «МПЛ №7 м.Маріуполя» ОСОБА_9 .
При цьому, з вказаної виписки вбачається, що ОСОБА_7 поставлено діагноз психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіоідів, стан залежності і цей діагноз встановлено з його слів.
Згідно ст.1 та ч.3 ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» № 62 от 15.02.1995 року, з наступними змінами, особою, хворою на наркоманію визнається особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія". Медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу "наркоманія".
Встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження), а діагноз "наркоманія" встановлюється лікарсько-консультаційною комісією.
З урахуванням наведеного слід вважати, що суд передчасно, без належного підтвердження, а саме висновку лікарсько-консультаційної комісії або висновку судово-психіатричної експертизи прийшов до висновку, що ОСОБА_7 страждає на наркоманію і потребував лікування від неї, добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії, що за змістом ст.409 КПК України є однією з підстав для скасування вироку, у зв`язку з неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про істотні порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України, які відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до вимог статей 404 та 407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням провадження на новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції належить усунути вказані порушення вимог кримінального та кримінального процесуального законів, правильно встановити фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, після чого прийняти у справі законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.01.2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3