Дата документу Справа № 321/1654/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/685/16
Єдиний унікальний № 321/1654/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 164 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000556, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владивосток Приморського краю Російської Федерації, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Михайлівським районним судом Запорізької області:

1)19.04.1995 року за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до покарання у вигляді 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 08.08.1995 року за відбуттям строку покарання;

2) 05.04.2000 року за ч. 1 ст. 229 -1, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 14.06.2003 року за відбуттям строку покарання;

3)18.07.2005 року за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

4) 17.11.2011 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

5) 14.04.2015 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність і необґрунтованість вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого. При цьому зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, суд не врахував, що останній ніде не працює, заборгованість по аліментам не відшкодував та не вжив заходів хоча б часткової їх сплати, а тому у відсутність достовірних даних про наявність у останнього прибутку, дійшов безпідставного висновку про можливість призначення такого покарання фактично лише з показань обвинуваченого. Тому з урахуванням цих обставин, а також того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в період випробувального терміну, прокурор вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді обмеження волі та із застосуванням вимог ст. 71 КК України.

З огляду на вказане, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, з урахуванням вироку від 14.04.2015 року, остаточно призначити покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. Покарання відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, виконавчим листом за № 321/281/14-ц від 19.03.2014 року, виданим Михайлівським районним судом Запорізької області, ОСОБА_7 було зобов`язано виплачувати на користь ОСОБА_8 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн. з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 18.02.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на неодноразові попередження з боку державного виконавця про необхідність виконання своїх обов`язків і про можливе притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 , навмисно, з метою злісного ухилення від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої дитини, аліменти на користь ОСОБА_8 не виплачує і злісно ухиляється від їх виплати, а саме: будучи працездатною особою, спроб працевлаштуватися не вживає, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, матеріальної допомоги дитині не надає, в результаті чого з 18.02.2014 року по 01.11.2015 рік у ОСОБА_7 утворилася заборгованість в сумі 9176 грн. 78 коп., з розрахунку середньостатистичних даних про заробітну плату.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина. її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

При вирішенні питання про наявність психічних чи фізичних вад, внаслідок яких особа нездатна повною мірою реалізувати свої права, суд мав керуватись п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», згідно з яким під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Потрібно враховувати, що питання наявності психічних вад, які перешкоджають самостійній реалізації своїх прав, має вирішуватись суддею у кожному конкретному випадку.

Зокрема, слід враховувати, що для здатності особи самостійно здійснювати своє право на захист потрібен такий стан психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення) та емоційно-вольової сфери обвинуваченого, що забезпечить правильне відображення дійсності і створить передумови для повноцінної інтелектуальної діяльності.

Обставини, які впливають на здатність особи здійснювати право на захист, можуть бути з`ясовані з документально підтверджених відомостей: що особа інвалід певної групи, встановленої щодо психічного захворювання; особа перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері або навчається в школі для розумово відсталих дітей; визнана медичною установою такою, що страждає хронічним алкоголізмом, наркоманією, тощо, а тому має певні розлади поведінки та психіки.

Відповідно до довідки територіального медичного об`єднання Михайлівського району департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації № 889 від 07.12.2015 року ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря нарколога з діагнозом - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів (а.п. 40).

Проте суд даній обставині жодної уваги не приділив і всупереч наведеним вимогам процесуального закону не забезпечив обвинуваченого належним правовим захистом, не призначивши йому захисника.

Отже колегія суддів звертає увагу на те, що наявність захисника при притягненні до відповідальності особи з певними психічними вадами, при зборі доказів винності таких осіб, та при розгляді під час судового провадження, у достатній мірі забезпечує і гарантує їх права та видається достатньою перепоною від свавілля державних органів і є фундаментальною гарантією дотримання прав людини закріпленої у «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що розглянувши справу у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд не надав уваги тому, що обвинувачений вину у скоєні злочину фактично визнав лише частково, що обумовлювало необхідність проведення судового розгляду у загальному порядку.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що районний суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 також порушив норми закону про кримінальну відповідальність.

Так, положеннями ст. 71 КК України передбачено, що до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Згідно вимог ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Відповідно до ч. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75,79,104 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про наявність в провадженні безумовних підстав для скасування вироку суду з призначенням нового судового розгляду.

При новому розгляді в суді першої інстанції необхідно врахувати наведене, судовий розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а в разі підтвердження обсягу обвинувачення, вважати покарання у вигляді штрафу м`яким.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні задовольнити частково.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Михайлівського районного суду Запорізької області.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4