Єдиний унікальний № 500/2326/16-к
Провадження № 1-кп/500/279/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
20 травня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003421, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого за наймом, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

12.07.1995 р. Ізмаїльським міським судом Одеської області, зміненого ухвалою Одеського обласного суду від 19.12.1995 р., за ч. 3 ст. 81, ч. ч. 2, 3 ст. 140, ст. 42 КК України 1960 р. до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 04.08.1997 р. на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію з нагоди першої річниці Конституції України» від 26.06.1997 р.;

06.07.1998 р. Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. ч. 2, 3 ст. 140, ст. 42 КК України 1960 р. до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 10.02.2003 р. за відбуттям строку покарання;

19.01.2005 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. ч. 1, 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

02.02.2011 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 12.07.2013 р. за відбуттям строку покарання;

13.11.2015 р. Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки;

02.03.2016 р. Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 2 ст.309, ч. 4 ст. 70, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
28 грудня 2015 року об 11 годині 18 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні магазину «Зоомагазин», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу таємно викрав з робочого столу, розташованого у торговому приміщенні зазначеного вище магазину, мобільний телефон марки «WCDMA» модель 2013121, серійний номер НОМЕР_1 1,7 G вартістю 2 300 грн., який належить ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 2 300 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у висунутому обвинуваченні не визнав, зазначивши, що умислу не крадіжку у нього не було, а взяв телефон лише для того, щоб подивитися. При цьому обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що 28 січня 2016 року, можливо це було 28 грудня 2015 року, він точно не пам`ятає, але, на його думку, це було після Нового Року, приблизно об 11:00 год., він зайшов у магазин «Зоомагазин», в якому нікого не було. Він побачив на столі в магазині мобільний телефон, схожий на телефон, що колись був у нього, він взяв його подивитись, та вийшов з ним з приміщення магазину. Через деякий час він повернувся та віддав телефон потерпілому. При цьому телефон був у зібраному стані.

Однак, незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 у висунутому обвинуваченні, його вина у таємному викраденні телефону ОСОБА_6 підтверджується, а його показання повністю спростовуються такими доказами, що були досліджені судом.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є приватним підприємцем. Працює у магазині «Зоомагазин», що розташований у м.Ізмаїл на проспекті Миру (колишня назва проспект Леніна), 5. 28 грудня 2015 року, він, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у магазині. Приблизно об 11:00 год. у магазин зайшла жінка, до якої підійшла ОСОБА_7 , та вони разом пройшли у відділ продажу тварин. За жінкою у магазин зайшли двоє чоловіків, які пройшли в різні ряди магазину. Для того, щоб здійснювати контроль за вказаними чоловіками він та ОСОБА_8 підійшли до них. А коли чоловіки опинились в одному ряді, то він повернувся на своє робоче місце за стіл, який розташований праворуч від входу у магазин, де виявив зникнення свого мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note» моделі «WCDMA». ОСОБА_7 почала телефонувати на його телефон, а вони намагалися знайти його у приміщенні магазину, оскільки він точно мав бути у магазині, тому як він нещодавно розмовляв по ньому. Після цього жінка вийшла з магазину. Далі він взяв телефон у ОСОБА_7 та сам здійснював виклики на свій телефон, вийшов на вулицю, але при другому наборі його телефон вже виявився вимкнутим. При цьому, коли жінка, що зайшла в магазин, ще перебувала у магазині, вони розмовляли про те, що можна буде подивитися по запису з камери відеоспостереження, хто міг взяти його телефон. Далі після того, як жінка вийшла з магазину, обвинувачений ОСОБА_5 зайшов в магазин, підійшов до ОСОБА_7 та спитав, чи у них зник телефон, ОСОБА_7 привела його до нього на вилицю, і в їх присутності ОСОБА_5 пояснив, що телефон викрав його молодший брат, та зараз він його поверне, тільки щоб вони не дзвонили в поліцію. Він повірив ОСОБА_5 , оскільки він переконливо розмовляв з ним, і підстав не довіряти йому на той час у нього не було. До цього ОСОБА_5 він ніколи не бачив, знайомим з ним не був. Після цього обвинувачений пішов і через кілька хвилин повернувся та віддав йому телефон, який був у розібраному стані, а саме з телефону був знятий чохол, витягнута батарея та SIM-карти. Далі, вони відразу ж подивилися запис з камери відеоспостереження в магазині, на якому було чітко видно, як ОСОБА_5 зайшов у магазин у той час, як їх увага була направлена на покупців жінку та двох чоловіків і, перевіривши шухлядки у столі та нічого не знайшовши, взяв зі столу його мобільний телефон та швидко пішов з магазину. Зрозумівши, що ОСОБА_5 обманув його, та те, що ОСОБА_5 зайшов у магазин саме з метою викрасти щось, він відразу ж подзвонив у поліцію. Потерпілий ОСОБА_6 також зазначив, що телефон йому був повернутий у робочому стані, претензій матеріального характеру у нього до обвинуваченого немає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є приватним підприємцем та працює у магазині «Зоомагазин», що розташований у м. Ізмаїл на проспекті Миру (на той час Леніна), 5. 28 грудня 2015 року, вона перебувала на роботі у вказаному магазині, в якому також був потерпілий ОСОБА_6 та її сестра ОСОБА_9 . Приблизно об 11:00 год. до магазину зайшли жінка, з якою вона пішла у відділ продажу тварин. А коли повернулася, то виявилося, що з робочого столу, який розташований праворуч від входу у магазин, зник мобільний телефон ОСОБА_6 марки «Xiaomi». Вона подзвонила зі свого телефону на телефон ОСОБА_6 , виклик йшов, але звук дзвінку у приміщенні магазину не було чутно. Коли в магазині ще перебувала жінка, якій вона показувала тварин, вони почали розмовляти про те, що по відеозапису з камер відеоспостереження можна буде подивитися, хто міг взяти телефон ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_6 вийшов не вулицю, також вийшла жінка, а в магазин зайшов обвинувачений ОСОБА_5 та спитав, чи у них зник телефон, вона привела ОСОБА_5 до ОСОБА_6 на вилицю, де ОСОБА_5 пояснив, що телефон взяв його брат та він зараз його поверне. ОСОБА_5 пішов та через кілька хвилин приніс телефон у розібраному стані з телефону був знятий чохол, витягнута батарея та SIM-карти. Далі вони подивилися відеозапис з камери відеоспостереження та ОСОБА_6 подзвонив у поліцію.

З рапорту інспектора-чергового Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області вбачається, що 28.12.2015 р. о 13:15 год. до чергової частини Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що він, знаходячись у магазині «Зоомагазин» по пр. Леніна, 5, виявив зникнення свого мобільного телефону марки «Ксіаомі» білого кольору.

Відповідно до заяви на ім`я начальника Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 28.12.2015 р., ОСОБА_6 просив застосувати заходи до невідомої особи, яка 28.12.2015 р. об 11:17 год. вчинила крадіжку його мобільного телефону «Xiaomi», який знаходився за прилавком у магазині «Зоомагазин» за адресою: пр. Леніна, 5.

З протоколу огляду місця події від 28.12.2015 р. та додатку до нього у виді фототаблиці вбачається, що було оглянуте приміщення магазину «Зоомагазин», розташованого у м.Ізмаїл по пр. Леніна, 5.

За висновком експерта №45/П/оц від 04.04.2016 р. ринкова вартість мобільного телефону марки WCDMA, моделі 2013121, серійний номер НОМЕР_2 1.7G, що був у використанні, у робочому стані, складає 2 300 грн.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_5 також повністю підтверджується наданим відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_6 від 04.04.2016 р. відеозапису з камери відеоспостереження магазину «Зоомагазин», розташованого у м. Ізмаїл, пр. Леніна (на теперішній час Миру), 5, за 28.12.2015 р. з 11:17 по 11:29 год. З цього відеозапису вбачається як у той час, коли продавці мазанину були відсутніми біля робочого столу, обвинувачений ОСОБА_5 28.12.2015 р. об 11:17 год. зайшов у магазин, та за короткий проміжок часу тривалістю приблизно 15 секунд перевірив шухлядки столу, озираючись у приміщення торгового залу магазину, а потім об 11:18 год. зі столу взяв телефон та вийшов з магазину. При цьому і обвинувачений ОСОБА_5 , і потерпілий ОСОБА_6 , і свідок ОСОБА_7 пояснили, що відеозапис відповідає дійсності. Обвинувачений ОСОБА_5 також пояснив, що на відеозаписі саме він забирає телефон зі столу. При цьому обвинувачений не зміг пояснити, чому він перевіряв шухлядки у столі.

Суд не приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що цей відеозапис є недопустимим доказом, оскільки КПК України не передбачає можливості добровільної видачі яких-небудь речей чи документів, а тому він має бути визнаний недопустимим доказом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ж ч. 1 ст. 99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. А за змістом п. 1 ч. 2 ст. 99 КПК, до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК протягом кримінального провадження потерпілий має право подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

КПК чітко регламентує порядок збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій. Якогось спеціального порядку приймання від потерпілого чи від іншого учасника кримінального провадження документів КПК не встановлено, а відповідно до ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, за змістом зазначених норм КПК потерпілий має право подавати слідчому, прокурору, слідчому судді, суду докази, процесуальним джерелом яких можуть бути у тому числі документи у виді матеріалів відеозапису. Що і було зроблено потерпілим ОСОБА_6 , який надав доказ у виді матеріалів відеозапису з камери відеоспостереження у магазині «Зоомагазин», розташованого у АДРЕСА_2 .

Тому суд дійшов висновку, що відеозапис з камери відеоспостереження наданий потерпілим у відповідності до вимог КПК, а тому визнає цей доказ допустимим. Крім того, як було вище зазначено, у учасників судового провадження не виникло сумнівів у дійсності наданого потерпілим відеозапису.

Таким чином, аналіз вищезазначених доказів, досліджених у судовому засіданні, дозволяє суду дійти висновку про те, що вказані докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для єдино вірного висновку поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вказані докази повністю спростовують твердження обвинуваченого про те, що у нього не було умислу на крадіжку телефону, а він лише мав намір подивитися його. Покази потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 , а також дані відеозапису з камери відеоспостереження свідчать про те, що ОСОБА_5 діяв з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна. Про це свідчить, зокрема, його дії щодо перевірки шухлядок у столі та швидкість дій. При цьому, як було вище зазначено, обвинувачений ОСОБА_5 не зміг пояснити, чому він перевіряв шухлядки, а також те, якщо він мав намір лише подивитися телефон, то чому він не подивився на нього у приміщенні магазину, а взявши, не дивлячись на нього, відразу вийшов з магазину. Разом з цим, покази потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 та інші докази повністю узгоджуються між собою та не викликають сумніви у суду щодо їх достовірності. Повернення обвинуваченим ОСОБА_5 телефону слід розцінювати як спосіб розпорядження ним, при цьому, за встановленими обставинами справи, обвинувачений ОСОБА_5 після заволодіння телефоном мав реальну можливість розпорядитися ним будь-яким чином.

Але при ухваленні вироку суд погоджується з доводами сторони захисту та не приймає до уваги як доказ протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2016 р. за участю потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 6 ст. 228 КПК, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 228 КПК, забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. А за змістом ч. 7 цієї ж статті, фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Але, як вірно зазначив захисник, фотознімки у вказаних протоколах дуже низькою якістю та незрозуміло, яким чим потерпілий та свідок могли впізнати обвинуваченого ОСОБА_5 .

Крім того, як вбачається з ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 08.04.2016 р., тобто перед проведенням впізнання за фотознімками, під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 був допитаний потерпілий ОСОБА_6 .

Тому вказані обставини дають підстави дійти висновку, що впізнання за фотознімками було проведено з порушенням ч. ч. 1, 7 ст. 228 КПК, а тому суд визнає ці докази недопустимими та не приймає їх до уваги.

Суд також не приймає до уваги дані протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 29.12.2015 р., оскільки в силу вимог ч. 4 ст. 95 КПК, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, і суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Зазначені ж показання, що містяться у даному протоколі, були надані слідчому і безпосередньо судом не сприймалися.

Також з тієї ж підстави безпосереднього не дослідження суд не приймає до уваги дані протоколу огляду відеозапису від 05.04.2016 р. з додатком до нього у виді фототаблиці, оскільки за змістом ч. 2 ст. 23 КПК не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків передбачених цим Кодексом. Крім того, документ у виді матеріалу відеозапису досліджений безпосередньо судом під час судового засідання.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , того, що матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_6 відшкодована в повному обсязі, а також того, що ОСОБА_5 вчинив злочин маючи непогашені судимості за вчинення, в тому числі, умисних тяжких злочинів проти власності, та знов вчинив умисний злочин також проти власності, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання нових злочинів можливе лише з призначенням реального покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК, оскільки лише таке покарання як позбавлення волі повністю досягне мети його застосування, у зв`язку з чим суд не вбачає можливості для призначення більш м`яких видів покарання, з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує те, що злочин за цим вироком був вчинений ним до ухвалення вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 березня 2016 року, яким він засуджений за ч.2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на три роки. Разом з тим, враховуючи, що за вказаним вироком від 02.03.2016 р. до ОСОБА_5 було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а за цим вироком суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання, що належить відбувати реально, суд позбавлений можливості застосувати принципи поглинення, часткового чи повного складення призначених покарань та визначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Такі висновки суду повністю співпадають з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені в абз. 2 п. 23 його постанови від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

При цьому суд також позбавлений можливості застосувати положення ст. 71 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю цього вироку та вироку Біляївського районного суду Одеської області від 13.11.2015 р., яким він засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на три роки, оскільки вирок Біляївського районного суду Одеської області від 13.11.2015 р. врахований при ухваленні вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.03.2016 р. та не підлягає окремому виконанню.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був затриманий у даному кримінальному провадженні 08 квітня 2016 року після постановлення ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 08.04.2016 р., строк дії якої спливає 06 червня 2016 року. З метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від призначеного покарання та вчинити інші злочини суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу відносно нього у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Крім того, суд вважає за необхідне зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 08 квітня 2016 року до набрання цим вироком законної сили, виходячи в силу вимог абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В силу ч. 4 ст. 174 КПК України з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2016 р. арешт на виданий потерпілим ОСОБА_6 відеозапис з камери відеоспостереження, яка знаходиться в магазині «Зоомагазин» по пр. Леніна (в наявний час Миру), 5 у м. Ізмаїл, та в силу п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України його слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки та шість місяців.

Не застосовувати принципи поглинення, часткового чи повного складення призначених покарань за цим вироком та за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 березня 2016 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст.70 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на три роки, та ці два вироки виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 продовжити строк тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його взяття під варту, тобто з 08 квітня 2016 року.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 квітня 2016 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З набранням вироком законної сили скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2016 р. арешт, та виданий потерпілим ОСОБА_6 відеозапис з камери відеоспостереження, яка знаходиться в магазині «Зоомагазин» по АДРЕСА_2 , залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 , що перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1