Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

провадження №1-кп/279/63/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
в колегіальному складі головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з секретарем ОСОБА_4
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростеня Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, інваліда 3 групи загального захворювання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.04.2007 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.307 ч.2, 317 ч.2, 185 ч.3, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 25.05.2009 року за ст.309 ч.2, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі ( 04.11.2013 року умовно-достроково звільнений на 1 рік 7 місяців 9 днів), -
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 31.05.2015 року близько 3 години 30 хвилин за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, направленою на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_7 , шляхом відмикання ключем замикаючого пристрою вхідних дверей проникли до будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , де з застосуванням фізичного насильства небезпечного для життя та здоров"я потерпілої, заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_7 , а саме грошовими коштами в сумі 600 гривень, після чого з місця події зникли, чим заподіяли потерпілій матеріальних збитків на вищевказану суму.
Дії ОСОБА_8 , які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаними із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненими групою осіб, поєднані з проникненням у житло, кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України.
Провівши судовий розгляд в межах пред"явленого обвинувачення, дослідивши в судовому засіданні в повному обсязі представлені обвинуваченням докази, а саме: показання потерпілої, свідків, висновки експертиз, письмові докази суд дійшов висновку про наступне.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і показав, що 30.05.2015 року після роботи пішов до місця свого проживання. Біля 21 години ліг спати. Приблизно о 22 або 23 годині його розбудив син дружини, який повернувся додому. Він звільнив його місце і пішов спати до іншої кімнати. Вранці, приблизно о 6 годині, приїхали працівники міліції, які повідомили про необхідність прибути до відділу міліції для підписання деяких паперів. Зазначив, що до ікримінованого злочину відношення не має, оскільки його не вчиняв, з потерпілою не спілкується. Вказав, що умовно дострокове звільнення у нього закінчувалось через три дні, а також працюючі у приватного підприємця отримував по 150 гривень на день, тому не було ніякої необхідності йти на такий ризик, знаючи про невідворотність покарання та наслідки таких дій. Вважає, що потерпіла його обмовляє через неприязне ставлення до нього, оскільки після того, як він відмовився виконати її прохання про прибирання кладовища вона та мати почали ставитись до нього неприязно, фактично припинили спілкування. Після цього він тривалий час не був у бабусі.
Потерпіла ОСОБА_7 показала, що 31.05.2015 року о 3 годині вона прокинулась, бо хотіла до туалету. Включила світло, подивилась на годинник, потім знову лягла в ліжко, виключивши світло. Майже відразу почула, що хтось відчиняє двері. В цей момент хтось закрив їй рот та почав натягувати на неї ковдру та подушку. При цьому ця особа запитала де гроші та золото. Вона по голосу впізнала, що це її онук ОСОБА_10 . Вона відповіла, що грошей немає, тоді він схопив її за горло, а потім відпустив і почав зв"язувати руки. Вона повідомила, що на столі знаходиться одна купюра номіналом 100 гривень, у шафі є 3 купюри номіналом по 100 гривень та ще є 90 гривень дрібними купюрами. Він обшукав її, після цього руки зв"язав ще міцніше. Через деякий час стало тихо. Ій вдалося піднятись з ліжка, трохи послабити скотч, яким були зв"язані руки, та дійти до сусідів. Сусіди допомогли їй розв"язати руки від скотчу, після цього вона зателефонувала доньці та повідомила в міліцію. Вважає, що крім ОСОБА_10 ніхто інший, на її думку, цього зробити не міг, оскільки ОСОБА_10 знав де зберігається ключ, а також мав місце випадок, коли він забрав гроші - монети, які вона зберігала у цукерниці. Вказала, що в кімнатах був безлад, оскільки з шаф все було вивернуто на підлогу. При цьому, як вивертались з шаф речі, вона не чула та не бачила. Розгледіти особу, яка вимагала у неї гроші та золото, вона не змогла.
Аналогічні показання дала при проведенні слідчого експерименту, відеозапис якого було переглянуто в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_11 показала, що з 13.12.2013 року співмешкає з ОСОБА_12 . Їй відомо в якому злочині останнього обвинувачують, однак цього злочину ОСОБА_8 вчинити не міг, оскільки в той день був вдома. Зазначила, що після роботи ОСОБА_10 прийшов додому та відпочивав в кімнаті її сина, де і заснув. Вночі син повернувся додому та підняв ОСОБА_10 , який пішов спати до іншої кімнати.
Свідок ОСОБА_13 показав, що 30.05.2015 року був на дискотеці. Близько 24 години повернувся додому на таксі. В його кімнаті спав ОСОБА_14 . Він розбудив його, щоб той пішов спати до своєї кімнати. Приблизно до 2 години ночі він грав на ноутбуці. В цей же приблизно час він заходив до кімнати, де спав ОСОБА_8 , за цигарками і бачив, що останній в цей час спав.
Свідок ОСОБА_15 показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_7 протягом 10 років. Точної дати він вже не пам"ятає, близько 4 години ранку потерпіла постукала до його приміщення. Коли він відчинив двері то побачив на потерпілій сліди побиття, скотч на руках. Він розрізав скотч та викликав працівників міліції з помешкання потерпілої. Коли зайшов до будинку потерпілої, побачив розкидані речі, що свідчили про те, що щось шукали в житловому приміщенні. Бабуся повідомила, що хтось зайшов до квартири, стояв у неї над головою, закривши їй рукою рота, потім її вдарили та прикрутили до ліжка. Сказала, що мабуть це ОСОБА_10 , бо дуже схожий голос.
Свідок ОСОБА_16 показала, що в ніч, коли сталося пограбування, чула якійсь шорох, однак не зрозуміла, що відбувається. На стук бабусі відчиняв двері чоловік, який також розрізав скотч на руках бабусі та викликав міліцію. Міліцію викликали з помешкання бабусі, оскільки в неї наявний стаціонарний телефон. Бабуся говорила про те, що двоє чоловіків прив"язали її до ліжка, закрили рот, накрили ковдрою та давили ногою на живіт, питаючи де гроші. Вона запитала у одного з нападників чи він її онук ОСОБА_10 . Зазначила, що з ОСОБА_12 вона знайома, однак бачила його дуже давно, десь рік до події. Зазначила, що незадовго до події бачила на подвір"ї бабусі двох незнайомих чоловіків з русявим волоссям. Їх поведінка свідчила про те, що вони добре знають двір, заглядали у вікна. Побачивши її, вони відразу пішли з подвір"я.
Свідок ОСОБА_17 показав, що на прохання працівників міліції в якості понятого приймав участь при проведенні слідчої дії, яка проводилась з застосуванням відеофіксації в будинку потерпілої. Потерпіла розповідала про те, що лежала на ліжку, її зв"язали та здогадувалась, що протиправні дії відносно неї вчинив чи онук, чи племінник. За спливом тривалого терміну часу більш детально обставин цієї події не пам"ятає.
Свідок ОСОБА_18 показала, що влітку 2015 року була присутня при зйомці, яка проводилась в будинку бабусі. Остання розповідала що хтось пробрався до будинку, обличчя цієї особи вона не бачила, прив"язав її до ліжка, накрив ковдрою та питав де гроші. Підозрювала у вчиненому свого онука, якого впізнала по голосу та який знав де знаходиться ключ від будинку.
Свідок ОСОБА_19 показав, що точної дати не пам"ятає, однак в той день був випуск та день міста. Після роботи разом з ОСОБА_12 вжив спиртні напої після чого ОСОБА_10 пішов додому. Декілька днів він не бачив ОСОБА_10 , а коли знову зустрілись, то ОСОБА_8 повідомив, що був затриманий, оскільки бабуся написала на нього заяву, що він її пограбував. Зазначив, що знає ОСОБА_20 10 років і не вірить, що він міг вчинити пограбування рідної бабусі.
Потерпіла в судовому засіданні вказала, що даний свідок приходив до неї та просив гроші, натомість обіцяв розповісти їй хто вчинив відносно неї злочин, однак вона грошей йому не дала. Свідок ОСОБА_19 такі показання заперечив, зазначивши, що потерпілу вперше побачив у судовому засіданні і де вона мешкає йому взагалі не відомо. Потерпіла вказала, що подія мала місце на дорозі біля її будинку, в чому був одягнений цей чоловік не пам"ятає, впізнає його по обличчю, очевидців цієї події не має, вказати точну дату та час не може.
Свідок ОСОБА_21 показав, що був випадок коли він разом з ОСОБА_12 вживав спиртні напої. Під час розпиття ОСОБА_8 повідомив про те, що бабуся написала на нього заяву про пограбування. При цьому ОСОБА_8 не вказував на те, що саме він вчинив відносно своєї бабусі злочин. Вказав, що свідком у даній справі став після того, як прийшов на відмітку до міліції. В цей час один з працівників міліції почав питати, чи не чув він про те, що хтось десь вчинив злочин. Якось під час розпиття спиртних напоїв наглядно знайомий чоловік на ім"я ОСОБА_10 розповідав про те, що пограбував якусь бабусю, тому він про це повідомив працівнику міліції. Після цього йому показали якісь фотознімки, на яких він впізнав чоловіка на ім"я ОСОБА_10 . Прізвище того чоловіка він не знав, саме працівники міліції назвали прізвище ОСОБА_22 , тому при подальшому його допиті зазначалось таке прізвище. Однак, то був інший ОСОБА_10 , який був нижчого зросту та з каштановим волоссям. ОСОБА_14 йому не казав про те, що пограбував бабусю, а лише повідомив про написання бабусею відносно нього заяви, йому про пограбування повідомив інший чоловік також на ім"я ОСОБА_10 .
Обвинуваченням як докази вини ОСОБА_8 також представлено висновки експертиз та письмові докази.
Відповідно до ст.214 ч.ч.2,3 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З матеріалів кримінального провадження, а саме витягу з реєстру слідує, що дані до ЄРДР внесені на підставі заяви ОСОБА_7 31.05.2015 року з правовою кваліфікацією дій за ст.187 ч.3 КК України. З фабули правопорушення слідує, що 31.05.2015 року близько 3 години 30 хвилин дві невідомі особи шляхом відмикання ключем вхідних дверей проникли в квартиру АДРЕСА_3 , де з застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров"я особи, яка зазнала нападу, заволоділи коштами в сумі 600 гривень, тобто здійснили розбійний напад на ОСОБА_7 ..
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Однак, всупереч вказаним нормам закону в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування та прокурором не зазначено, яке саме насильство було застосовано до потерпілої та в чому полягає його небезпечність для життя та здоров"я, які тілесні ушкодження були нанесені та чи були вони взагалі нанесені, що є обов"язковою ознакою розбою.
Також не зазначено, чи був умисел у ОСОБА_8 з невстановленою слідством особою на застосування насильства, чи узгоджувались їх дії між собою. Не конкретизовано обвинувачення і під час судового розгляду.
Місце злочину було оглянуто 31.05.2015 року о 5 годині 10 хвилин , що зафіксовано протоколом місця події.
Так, з протоколу огляду місця події від 31.05.2015 року слідує, що на місці вчинення злочину було виявлено та вилучено сліди тканини та сліди папілярних узорів пальців рук, скотч, яким були зв"язані руки потерпілої, які стали предметами дослідження при проведенні судово-дактилоскопічної та комплексної судово-біологічної експертиз.
Додатковий огляд місця події проводився 31.05.2015 року з 15 години 00 хвилин по 15 годину 55 хвилин. Під час огляду у вхідних дверях виявлено ключ, який під час первинного огляду виявлено не було.
Проведеною судово-трасологічною експертизою №63 від 02.06.2015 року зроблено висновок про те, що виявлені та вилучені при огляді місця події від 31.05.2015 року сліди розмірами 22 мм на 26 мм, 13 мм на 22 мм могли бути залишені трикотажними рукавичками та придатні для встановлення групової належності слідоутворюючого об"єкту, яким залишені.
З висновку експерта №62 від 01.06.2015 року слідує, що слід на стрічці "СТ" №3, який був вилучений при огляді місця події від 31.05.2015 року залишений не рукою ОСОБА_8 , а рукою іншої особи.
Згідно висновку експерта № 322 від 05.08.2015 року генетичні ознаки слідів крові людини та клітин, виявлених на поверхні фрагментів липкої стрічки ( скотчу) ( об"єкт 4), збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_7 ( об"єкт 1) та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові підозрюваного ОСОБА_8 ( об"єкт 2 ) та свідка ОСОБА_15 ( об"єкт 3). Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_8 виключається.
В проведені експертизи досліджувалось походження слідів від особи, якою знімалась липка стрічка, свідка ОСОБА_15 , походження від якого виявлених слідів також виключається.
Враховуючи показання потерпілої, яка вказує на те, що саме ОСОБА_10 затуляв їй рот та зв"язував їй руки, на виявлених та вилучених об"єктах мали залишитись біологічні сліди саме ОСОБА_8 . Проте, вищевказані висновки експертиз в категоричній формі виключили належність виявлених слідів ОСОБА_8 .
В судовому засіданні було переглянуто відеозапис слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 .. В ході проведення слідчого експерименту та в ході допиту потерпіла вказувала на те, що назвала ім"я ОСОБА_10 , хоча дану особу не бачила, вважає, що голос був схожий на голос її онука. Стверджувала, що особа, яку вона називала ОСОБА_10 використовував скотч, однак при дослідженні стрічки будь-яких слідів біологічного походження від ОСОБА_8 виявлено не було.
Твердження потерпілої щодо особи злочинця, якого вона впізнала по голосу, що злочин вчинив її онук грунтується на суб"єктивному переконанні, що ніхто крім ОСОБА_8 не міг вчинити даний злочин. Вона навіть не припускає, що злочин відносно неї могла вчинити інша особа. При цьому обличчя нападника потерпіла не бачила, його прикмети ( зріст, статуру, колір волосся, одяг) назвати не може. Перевірка достовірності таких показань потерпілої шляхом проведення слідчого експерименту не здійснювалась, а саме не перевірялась можливість впізнання потерпілою обвинуваченого за голосом. Процесуальна дія під назвою слідчий експеримент ( протокол від 09.07.2015 року) була зведена до повторення потерпілою своїх показань, тобто фактично проведено чергове відтворення показань потерпілою на місці вчинення злочину.
Потерпіла вказувала на те, що маючи гарний слух не чула інших сторонніх звуків, в той час, як обстановка в будинку свідчить про те, що злочинці на місці злочину поводились активно, бо речі та меблі у всіх кімнатах були розкидані. Про сторонній шум зазначила і свідок ОСОБА_16 , яка мешкає по сусідству, однак вказала в своїх показаннях, що не придала цьому значення.
На звернення до нападника, як до онука на ім"я ОСОБА_10 , останній ніяким чином не відреагував.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що інші особи на причетність до вказаного злочину не перевірялись, оскільки потерпіла вказала на підозрювану особу.
Посилання прокурора на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , як на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу відкидаються, оскільки в їх показаннях відсутні об`єктивні дані, що підтверджують факт вчинення ним злочину. Неточності в показаннях свідка ОСОБА_11 щодо місця відпочинку ОСОБА_8 в ніч, коли було вчинено злочин, не є доказом причетності останнього до такого. Показання цих свідків про те, що ОСОБА_8 знаходився по місцю свого проживання, стороною обвинувачення не спростовано, не встановлено яким чином ОСОБА_8 дістався від місця свого проживання по місцю проживання потерпілої, яке знаходиться на значній відстані від будинку, де мешкає ОСОБА_8 .. Твердження прокурора, що тільки ОСОБА_8 знав місце знаходження ключа та розташування приміщень будинку є припущенням та не підтверджується іншими доказами, отже не може беззаперечно вказувати про причетність ОСОБА_8 до розбійного нападу. Ключ тривалий час зберігався у відкритому місці, ні потерпіла, ні її донька не приховували це місце від сторонніх осіб, напередодні нападу на подвір"ї потерпілої бачили двох невідомих осіб, які заглядали у вікна та добре орієнтувались на місцевості, що показала в своїх показання свідок ОСОБА_16 , яка в цих особах не впізнала ОСОБА_8 , якого знала. Користування нападниками освітлювальних портативних приладів не виключається. В той же час безпосередньо перед нападом потерпіла увімкнула світло в своїй кімнаті, що могло зорієнтувати злочинців щодо місця знаходження потерпілої в будинку.
Суд звертає увагу на те, що ключ у вхідних дверях було виявлено лише під час проведення додаткового огляду місця події, хоча процесуальна необхідність у проведенні додаткового огляду з матеріалів кримінального провадження не вбачається. Механізм замка на предмет того, чи відчинявся він виявленим ключем, не досліджувався. Будь-яких дій на предмет можливості наявності на ньому будь-яких слідів, в тому числі біологічних слідів злочинця не проводилось. Враховуючи, що під час першого огляду слідчим оглядався вхід до будинку потерпілої, суд ставить під сумнів наявність у замку ключа на момент цього огляду. Крім того, інформація про особу, яка провела додатковий огляд відсутня, що унеможливлює перевірити наявність повноважень такої особи на участь у даному кримінальному провадженні.
Посилання, як на доказ винуватості на дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , зокрема на наявність у нього судимостей, також не може заслуговувати на увагу, оскільки згідно ст.88 КПК України , докази, які стосуються судимостей обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.92 КПК України обов"язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілих, належності та допустимості доказів на сторону, що їх подає. Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Вказані особи та сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових)дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.Підозра, обвинувачення не можуть грунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом. Вирок суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до положень ст.ст.284 ч.1 п.3, 373 ч.1 п.2 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим , не встановлено достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, ухвалюється виправдувальний вирок.
Згідно ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у сукупності зібраних доказів - з точки достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Дослідивши представлені суду докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що лише одних тільки показань потерпілої ОСОБА_7 щодо причетності до розбійного нападу ОСОБА_8 , з врахуванням її неприязного ставлення до нього, не доведеності стороною обвинувачення достовірності показань потерпілої щодо особи злочинця, що такі показання не є її суб"єктивним припущенням, є недостатньо для визнання ОСОБА_8 винуватим у злочині. Крім того, як показувала потерпіла, майже 2 роки вона з обвинуваченим не спілкувалась, однак наполягала , що достовірно ідентифікувала його голос за фразою з двох слів ( де гроші, золото).
Будь-яких беззаперечних доказів, які б об"єктивно підтверджували перебування ОСОБА_8 на місці події та вчинення ним насильницьких дій відносно потерпілої, не здобуто і суду не представлено, можливість їх отримання вичерпана.
ОСОБА_8 вказав, що його було затримано та доставлено до приміщення Коростенського МВ о 6 годині ранку. При цьому у нього ні за місцем проживання , ні при ньому не було виявлено викраденого майна , слідством не було встановлено, яким чином за незначний період часу він міг розпорядись цим майном. Ні скотчу, ні трикотажних рукавичок, за допомогою яких вчинявся злочин також виявлено не було.
Проаналізувавши представлені та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що ні органом досудового слідства при розслідуванні кримінального правопорушення та пред`явлення підозри за наявними в провадженні матеріалами, ні прокурором, який підтримував обвинувачення в суді, під час судового провадження не було подано доказів на підтвердження обставин, зазначених в обвинувальному акті. Участь обвинуваченого ОСОБА_8 в розбійному нападі на потерпілу ОСОБА_7 , тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, не доведена, оскільки допустимих, належних та достовірних, в своїх сукупності достатніх та взаємопов"язаних доказів, які поза розумним сумнівом доводять причетність ОСОБА_8 до зазначеного обвинувачення суду не представлено, тому за цим обвинуваченням його слід виправдати.
Таке рішення суд базував на засадах презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини, свободи від самовикриття, права не свідчити проти себе, обов"язку сторони обвинувачення довести обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_8 підлягає виправдуванню, а особа (особи), які причетні до злочину відносно ОСОБА_7 не встановлена ( ні), тому вирішення долі речових доказів є передчасним, оскільки орган досудового розслідування має змогу продовжити розслідування цього злочину, тому суд вважає за доцільне залишити їх на зберіганні органу досудового розслідування.
Судові витрати за проведення експертиз підлягають віднесенню на рахунок держави.
Захід забезпечення кримінального провадження у виді домашнього арешту припинив свою дію 28.09.2015 року.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373,374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та виправдати.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_8 у виді домашнього арешту припинив свою дію 28.09.2015 року.
Процесуальні витрати за проведення судово-дактилоскопічної, судово-трасологічної та судово біологічної експертиз в загальному розмірі 7047 гривень 51 копійка віднести на рахунок держави.
Речові докази, а саме: липку стрічку ( скотч), зразки крові ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , які зберігаються в камері речових доказів при Коростенському МВ на підставі квитанції 001576 - залишити на зберіганні органу досудового розслідування.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано .
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.
Головуючий суддя:
Судді: