Справа № 461/9525/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.2016 року Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коломия, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 29 березня 2015 року близько 22-ої години, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_6 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , працюючи на посаді продавця-консультанта вказаного магазину, будучи, відповідно до договору про індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.05.2014 року, відповідальним за збереження довірених йому матеріальних цінностей підприємства, діючи умисно, привласнив грошові кошти з виторгу магазину у сумі 1000 гривень, заподіявши ФОП « ОСОБА_6 » матеріальної шкоди на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав. При цьому пояснив, що під час його роботи продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_6 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дуже часто були затримки у виплаті заробітної плати. Отримуючи заробітну плату, в жодних відомостях він не розписувався. В лютому з нього зняли через виявлену нестачу 1250 грн., в березні 1000 грн. Вважає, що ці кошти з нього зняли безпідставно. 29.03.2016 року він забрав 1000 грн. з каси магазину, вважаючи це заробітною платою, про що написав відповідну записку. Наміру викрадати або незаконно привласнювати гроші він не мав, лише хотів отримати зарплату, яка йому належить.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим, своєї вини у вчиненні зазначеного в описовій частині даного вироку злочину, його винуватість повністю доводиться зібраними по справі нижченаведеними, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Показами свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні вказав, що працював директором магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_6 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 30.03.2016 року зранку до нього зателефонувала ОСОБА_8 та повідомила про нестачу коштів та записку, яку залишив ОСОБА_4 . В записці було вказано про те, щоб його не шукали, він змінює місце проживання, а також те, що грошові кошти він забрав з каси магазину. Після того, він викликав дільничного та повідомив про подію власника магазину. Жодної заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_4 не було. Зарплату виплачували за загальною відомістю. Жодних претензій щодо виплати чи несвоєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_4 йому не висловлював. Практики щодо запозичення грошей з каси в магазині не було.

Показами свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні вказала, що вона працювала продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_6 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і була напарницею ОСОБА_4 . Вона з директором магазину ОСОБА_7 виявили нестачу в касі магазину та повідомили про це власника магазину. Заробітну плату видавав особисто директор і інколи виникали незначні затримки із виплатою такої. ОСОБА_4 казав їй, що вважає безпідставним відрахування з нього коштів за нестачу. В залишеній від імені ОСОБА_4 записці останній вказував, що гроші з нього зняли безпідставно та він забирає гроші в рахунок заробітної плати. В 2014-2015 роках заборгованості по виплаті заробітної плати не було. Конфліктів з приводу виплати заробітної плати в магазині не було.

На підставі статті 325 КПК України, суд знайшов за можливе з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести такий без потерпілої з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст.56 КПК України, протягом кримінального провадження та під час судового розгляду потерпілий має право давати пояснення, показання або відмовитися від їх надання, та брати участь у судовому провадженні. Тобто, з наведеної норми Закону випливає, що давати пояснення, показання або відмовитись від їх дачі є правом, а не обов`язком потерпілого. Це ж стосується і участі в судовому провадженні. Одночасно, пунктом 1 ч.1 ст.57 КПК України передбачено обов`язок потерпілого прибути за викликом суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_6 неодноразово подавала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, а саме: 29.10.2015 року, 18.02.2016 року та 05.05.2016 року, у яких зазначала, що повністю підтримує покази дані на досудовому слідстві та жодних додаткових обставин, окрім тих про які говорив ОСОБА_7 , їй невідомі, так як саме з його слів вона дізналась про вчинення ОСОБА_4 злочину, та не брала жодної участі у роботі магазину через поганий стан здоров`я. Також, просить здійснювати розгляд справи у її відсутності та відмовляється від дачі показів в судовому засіданні, у зв`язку із похилим віком та захворюванням.

Отож, зважаючи на достатність зібраних в ході судового розгляду доказів, що є необхідними для повного з`ясування всіх обставин справи, поважність причин неявки потерпілої в судове засідання та клопотання останньої про розгляд справи без її участі, та відмову від дачі показань в судовому засіданні, дотримуючись принципу розумних строків розгляду справи та забезпечення реалізації процесуальних прав всіх учасників кримінального провадження, суд приходить до переконання про можливість розгляду справи без участі потерпілої та отримання її показів безпосередньо в судовому засіданні, оскільки вважає зібрані докази достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

З трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 09.07.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вбачається, що обвинувачений перебував в трудових стосунках з ФОП ОСОБА_6 , працював на посаді продавця консультанта, з обумовленою заробітною платою та графіком роботи.

Як видно з договору про індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.05.2014 року між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , останній бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому матеріальних цінностей.

З дослідженого в судовому засіданні аркуші паперу, залишеного обвинуваченим в магазині після заволодіння грошовими коштами, видно, як ОСОБА_4 вказує у ньому те, що саме він забрав грошові кошти в сумі 1000 гривень, в якості заробітної плати. В ході розгляду справи обвинувачений підтвердив факт написання цього листа (записки).

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 щодо заперечення вчинення ним інкримінованого злочину, суд розцінює їх як такі, що дані обвинуваченим з метою уникнути покарання за скоєне, а тому їх відхиляє. Так, приймаючи рішення про винуватість обвинуваченого, суд виходить з того, що в ході розгляду справи не здобуто жодного належного та допустимого доказу щодо правомірності заволодіння грошовими коштами обвинуваченим. Посилання обвинуваченого на наявність перед ним заборгованості по виплаті заробітної плати, жодним чином не дає йому законних підстав привласнювати чуже майно грошові кошти.

В основу вироку суд кладе покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також покази самого ОСОБА_4 , який не заперечив той факт, що дійсно взяв з каси магазину гроші в сумі 1000 гривень. Покази цих осіб узгоджуються між собою та іншими, вищенаведеними, доказами по справі.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, тобто злочин, передбачений ч.1 ст.191 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого: раніше не судимого, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило, являється особою молодого віку.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає вчинення злочину внаслідок збігу тяжких матеріальних обставин та активне сприяння розкриттю злочину на стадії досудового розслідування.
Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді обмеження волі, в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії.

Однак, враховуючи тяжкість злочину, особу ОСОБА_4 , обставини справи, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, відповідно до ст.75 КК України, і останнього, слід звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Речові докази по справі: трудовий договір, договір про індивідуальну матеріальну відповідальність та аркуш паперу слід зберігати при справі.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

Після набрання вироком законної сили речові докази по справі: трудовий договір, договір про індивідуальну матеріальну відповідальність та аркуш паперу слід зберігати при справі.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий по справі

суддя ОСОБА_9