АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: №11-кп/790/573/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК
В И Р О К
Іменем України
21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року, відповідно до якого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Харкові, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 15 листопада 2014 року о 14 год.35 хв., він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 60 км/год по Салтівському шосе зі сторони вул. Академіка Павлова в напрямку вул. Халтуріна у м.Харкові. В салоні автомобіля в цей час знаходились пасажири: ОСОБА_8 - на передньому сидінні та ОСОБА_9 на задньому.
В процесі руху ОСОБА_7 в районі будинку № 41-А по Салтівському шосе в м. Харкові грубо порушив п.12.3 ПДР України, згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та скоїв наїзд на перешкоду, а саме на нерухомий автомобіль ГАЗ-3307 д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований праворуч на узбіччі по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 .
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , згідно висновків судово-автотехнічної експертизи знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, які виразилися в тому, що він, на порушення вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України, згідно яких: «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння...», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявивши небезпеку для руху, а саме перешкоду у вигляді нерухомого автомобіля ГАЗ-3307 д.н.з. НОМЕР_2 , яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду, а пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Суд розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Згідно з положеннями ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В санкціях норм Особливої частини Кримінального Кодексу покарання у виді штрафу встановлено в неоподаткованих мінімумах доходів громадян.
Санкція ч. 1 ст. 286КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді штрафу в розмірі від двохсот до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Разом з тим, положення ч. 1 ст. 53 КК України визначають, що штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, які передбачають, що розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. Тобто, кримінальний закон вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподаткований мінімум доходів громадян.
Перехідні положення Податкового кодексу України передбачають, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподаткований мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума 17 гривень, крім норм адміністративного або кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень.
Тому, при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених законом України про кримінальну відповідальність на час постановлення вироку, з визначенням його у грошові сумі, здійснивши перерахунок розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Суд, при ухваленні вироку не дотримався зазначених вище вимог закону. І хоча правильно призначив основне покарання за його видом - штраф і розміром у двісті неоподаткованих мінімумах доходів громадян, відповідно вимогам ст. 65 КК України, врахував при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, однак, грошову суму розміру штрафу в перерахуванні на гривню, суд у вироку не зазначив.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість непризначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, слід зазначити про таке.
Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції про незастосування обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, виходячи з наступного.
Дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_7 сталося внаслідок грубого порушення ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які передбачають дії водія у разі виникнення небезпеки руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, а також вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Водієм ОСОБА_7 ці вимоги не виконано, наслідком чого стало заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості пасажиру автомобіля.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, неодружений, неофіційно працює водієм, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди.
Обставиною, що його обтяжують суд визнав вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши викладені вище обставини, а також позицію потерпілого, який не мав претензій до обвинуваченого і просив суворо його не карати, суд дійшов висновку що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, визначивши у виді покарання найменш суворе за видом та мінімальне за розміром - штраф без застосування додаткового покарання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд, формально пославшись на вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння як на обставину, що обтяжує покарання та стала однією з причин дорожньо-транспортної пригоди, фактично не врахувавши цю обставину, не застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Тому колегія суддів скасовує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалює в цій частині новий вирок з призначенням ОСОБА_7 основного покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі санкції ч. 1 ст. 286 КК України з визначенням суми грошового стягнення та додаткового - у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, як про це зазначає в апеляційній скарзі і прокурор.
Оскільки сума штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що призначена судом першої інстанції фактично складає 3400 гривень і обвинуваченим ОСОБА_7 17 грудня 2015 року вже сплачена, то він, у зв`язку з цим підлягає звільненню від цього покарання.
Доводи обвинуваченого, що автомобіль є його єдиним засобом заробітку, а також що він не офіційно працює на перевезенні будівельних матеріалів, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції не представлено. До того ж, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що за фахом він є сантехніком та газоелектрозварювальником.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав вирок в межах апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, п.4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, 414, п.п.2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у виді штрафу в зв`язку із його сплатою.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий -

Судді: