ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/153/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , судимого 15 травня 2008 року Кіровоградським обласним судом за ч. 3 ст. 187; ч. 2 ст. 15, п. 4, 9, 12, ч. 2 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі, звільненого 28 листопада 2014 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 9 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 31 липня 2015 року приблизно о 22 год. 00 хв., знаходячись по вул. Зарічна, 44 в м. Києві, біля станції метро «Славутич», діючи повторно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_7 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для її життя чи здоров`я, почав їй заламувати за спину руки, а потім наніс удар кулаком в ліву частину голови в районі висків, в результаті чого остання втратила рівновагу. Після цього ОСОБА_3 відкрито заволодів її сумкою, вартістю 300 грн., в якій знаходилися речі: мобільний телефон «Motorola L-200», вартістю 323 грн., гаманець, вартістю 183 грн., парасолька, вартістю 440 грн., а всього на загальну суму 1246 грн. Однак не зміг довести свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками міліції.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав, пояснивши, що наприкінці літа 2015 року біля 22 год. він йшов з роботи. Проходячи повз станцію метро «Славутич», він побачив потерпілу, яка присіла по своїй нужді, у зв`язку з чим почав їй грубіянити та казати, що вона робить. Почувши у відповідь від потерпілої грубощі, ОСОБА_3 дав їй ляпаса по обличчю. Оскільки остання почала кричати на допомогу, то він злякався і почав тікати, але через 3-5 метрів його було затримано двома працівниками міліції, які у нього особисто нічого не вилучали.

Крім того, останній пояснив, що при його затриманні та допиті йому погрожували тим, що буде пред`явлено обвинувачення у зґвалтуванні, якщо він не визнає свою вину у викраденні сумки та телефону.

Виступаючи у судових дебатах, обвинувачений зазначив, що вину свою визнає частково, а саме, у нанесені удару потерпілій, однак заволодіння сумкою та іншими речами заперечував.

Не дивлячись на такі показання обвинуваченого ОСОБА_3 та не визнання вини, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні докази, зібрані по справі, суд уважає повністю доведеною його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину при викладених у обвинувальному акті обставинах, що підтверджується наступним.
Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що 31 липня 2015 року біля 23 год. вона їхала з роботи та вийшла на станції метро Славутич. Спустившись східцями, відійшла ліворуч по своїм потребам. В цей час до неї раптово підскочив обвинувачений, який почав заламувати їй руки за спину, говорити несамітниці, вів себе неадекватно. Вона почала кликати на допомогу. Обвинувачений вдарив її, схопив сумку з плеча і почав тікати в кущі, але його наздогнали чоловіки, які прибігли на крики.
Крім того, остання зазначила, що, коли обвинувачений її вдарив, то вона, обороняючись, нанесла йому удар палицею, яка в неї була у руці. Хто з чоловіків повернув їй сумку, не знає, але, коли її перевіряла, то нічого не зникло.
Також, надаючи відповіді на запитання, потерпіла вказувала, що не пам`ятає, хто саме з хлопців, які наздоганяли обвинуваченого, повернув їй сумку.
Суд ураховує, що показання потерпілої були послідовними, логічними, переконливими, не мають ніяких істотних суперечностей, які б давали підстави для сумнівів. Останньою були достатньо детально описані обставини по справі. Підстав обмовляти обвинуваченого у потерпілої не має, оскільки вона раніше не мала ніяких конфліктних ситуацій з ОСОБА_3 та взагалі його не знала.

Крім того, такі показання потерпілої ОСОБА_7 узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, з:

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , відповідно до яких, точної дати не пам`ятає, коли у вечірній час біля метро ОСОБА_9 чула жіночі крики про те, що забирають сумку, а хлопці, які проходили поруч, побігли на допомогу;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює помічником о/у Дарницького РУ та точної дати не пам`ятає, коли в вечірній час він з іншими хлопцями знаходився на метро ОСОБА_9 , розшукуючи людину по фотороботу. Почувши крики про допомогу, обернувся та побачив потерпілу, яка у руках тримала палицю для інвалідів, але сумки у неї не було. Потім побачив громадянина, який почав бігти, а його наздоганяв інший хлопець, і через приблизно 15 метрів його було затримано. Також, останній зазначив, що при затриманні у обвинуваченого нічого не було, однак його обшук він не здійснював;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що він працює дільничним інспектором Дарницького району. 31 липня 2015 року з 22 год. по 23 год. ним та іншими працівниками здійснювалося відпрацювання території, оскільки розшукували злочинця, біля метро ОСОБА_9 . Почувши жіночий крик про допомогу, побачив як біжить багато людей в сторону галявини. Побігши за ними, побачив іншого співробітника з хлопцем, які вели обвинуваченого, у якого нічого не було. При цьому потерпіла повідомила, що обвинувачений вирвав її сумку та вдарив. Крім того, свідок зазначив, що пояснення обвинуваченого писав з його слів, оскільки той відмовлявся це робити власноручно. Однак ніяким чином йому не погрожував у тому, що якщо він не зізнається у крадіжці сумки та телефону, то його звинуватять у зґвалтуванні;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , з яких убачається, що в день вчинення злочину біля 22 год. 30 хв. 23 год. він гуляв на станції метро Славутич, коли почув жіночі крики. Обернувшись, побачив жінку, навпроти якої стоїть обвинувачений та наносить їй удари в обличчя, при цьому висмикує у неї сумку. Побачивши його, обвинувачений почав тікати, але приблизно через 150 метрів його було затримано.

- даними, які містяться у протоколі огляду місця події від 31 липня 2015 року, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості по вул. Зарічна, 44 в м. Києві, що поблизу станції метро Славутич, а також жіноча сумка, належністю ОСОБА_7 , в які знаходиться мобільний телефон «Motorolla L-200» металевого кольору, гаманець, парасолька, та який було вилучено і поміщено в поліетиленовий пакет у присутності двох понятих;

- даними, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 липня 2015 року, відповідно до якої потерпіла ОСОБА_7 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, повідомила, що 31 липня 2015 року близько 22 год. 20 хв. по вул. Зарічна, 44 в м. Києві, біля станції метро «Славутич», невідомий наніс їй удар в область обличчя та забрав жіночу сумку;

- даними, які містяться у висновку спеціаліста від 15 вересня 2015 року, з якого убачається, що ринкова вартість викрадених речей, а саме: жіночої сумки становить 300 грн., жіночого гаманця 183 грн., жіночої парасольки 440 грн., мобільного телефону «Motorolla L-200» - 323 грн.;

- даними, які містяться у постанові від 3 серпня 2015 року про визнання речовими доказами сумки, мобільного телефону «Motorolla L-200», гаманця, парасольки.

Що стосується доводів захисника у судових дебатах про те, що майно потерпілої з її володіння не виходило, то вони спростовуються показаннями потерпілої, яка в судовому засіданні впевнено стверджувала, що саме обвинувачений схопив у неї сумку з плеча і почав з нею тікати в кущі. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 також вказувала, що чула жіночі крики про те, що забирають сумку. Крім того, свідок ОСОБА_12 у суді зазначав, що бачив, як ОСОБА_3 висмикував у ОСОБА_7 сумку.

Однак, оскільки обвинувачений, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як його було затримано, а речі одразу повернуто потерпілій, то орган досудового розслідування й прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 замаху на вчинення злочину.

Той лише факт, що потерпіла не пам`ятає особу, яка повернула їй сумку, оскільки багато чоловіків переслідували обвинуваченого, на думку суду, не може свідчити на користь доводів ОСОБА_3 про те, що він її не викрадав.

Також, не проведення по справі дактилоскопічної експертизи, само по собі, не доводить тверджень захисника про те, що обвинувачений не викрадав сумку ОСОБА_7 та про недостовірність її показань.

Щодо тверджень захисника про перебування потерпілої в стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого остання вела себе неадекватно та необ`єктивно сприймала обставини справи, то суд уважає їх надуманими та такими, що не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Стосовно пояснень обвинуваченого про відсутність у нього умислу на викрадення сумки потерпілої, то суд уважає їх такими, що не відповідають дійсності і спрямовані на уникнення останнім кримінальної відповідальності, оскільки вони були спростовані показаннями потерпілої, свідків та іншими доказами, які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання, що узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів.

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_3 про його невинуватість, вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно.
Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого або виправдання останнього, як про це просив захисник, суд не вбачає.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд, ураховуючи тяжкість вчиненого злочину, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він відноситься до тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження та дитину дружини від першого шлюбу, раніше судимий, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий аналогічний умисний злочин, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, уважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням вимог ст. 68 КК України, оскільки виправлення ОСОБА_3 , ураховуючи викладене, а також те, що останній вперто не бажає стати на шлях виправлення, можливо лише за умови його ізоляції від суспільства.

Також, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 , до якого було застосовано умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання, вчинив новий злочин, суд уважає за необхідне призначити йому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Крім того, як убачається з обвинувального акту, органи досудового розслідування прийшли до висновку про наявність у ОСОБА_3 обставини, що обтяжує його покарання, - рецидив злочину.
Між тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Також, згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Ураховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною - рецидив злочину.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до покарання призначеного ОСОБА_3 даним вироком частково приєднати невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком Кіровоградського обласного суду від 15 травня 2008 року, і остаточно за сукупністю вироків призначити останньому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, після вступу вироку в законну силу.

Речові докази по справі, а саме: жіноча сумка, гаманець, парасолька, мобільний телефон, які передано на зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити у власності останньої.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя