АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/836/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/410/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000766, на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , раніш не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8
потерпілий - ОСОБА_6
представник потерпілого ОСОБА_9
захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10
обвинувачений - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2016р. відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвали новий в цій частині, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст.286 ч.2 КК України у виді п`яті років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на три роки. Стягнути з обвинуваченого в повному обсязі заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов. В іншій частині вирок залишити без змін.
Потерпілий ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2016р. відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного останньому покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити реальне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст.286 ч.2 КК України. Просить стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , в особі ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 18452,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 45000 грн.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, з призначенням покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України, з застосуванням ст. 76 КК України, ОСОБА_7 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнено з випробовуванням строком на один рік, та зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1867 грн.32 коп. за проведення судової транспортно-трасологічної і авто технічну експертиз

Вирішено питання щодо речових доказів.
На обґрунтування вимог апеляційних скарг прокурор та потерпілий ОСОБА_6 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначають аналогічні доводи, що суд першої інстанції допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом незаконно застосовано до обвинуваченого положення ст.75 КК України, тобто звільнено від відбування покарання з випробуванням. Судом не було враховано, що обвинувачений взагалі не визнавав своєї провини, давав суду неправдиві свідчення та тільки внаслідок безперечних доказів, якими було доведено його вину, перед судовими дебатами, частково визнав вину, намагався зменшити суму матеріальних збитків та моральної шкоди, яку не відшкодував ні на досудовому слідстві, ні в ході судового розгляду кримінального провадження, навіть частково, а тому не може бути враховано як щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди, як обставини, що пом`якшують покарання. Крім того, судом не було враховано, що обвинувачений після вчинення ДТП зупинився, але не вийшов із автомобіля, не надав допомогу потерпілому ОСОБА_13 , та поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене. Судом не було з`ясовано, чи насправді та на яку хворобу хворіє обвинувачений.
Крім того, потерпілий ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі зазначив, що судом не враховано, що оскільки і дружина загиблого ОСОБА_13 і діти останнього ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_6 приймали фінансову участь у поховані загиблого, то їм всім завдано матеріальний збиток в сумі 18452,34грн., а також і моральну шкоду, заявлену у позовній заяві в розмірі 45000 грн., які просить стягнути з обвинуваченого на їх користь в повному обсязі.
Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_10 , надано заперечення на апеляційні скарги потерпілого та прокурора у кримінальному провадженні, в якому він просить оскаржений вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого залишити без задоволення.
За вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 04.11.2014 року о 13.35 годи, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099», державний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Першотравневій, в м. Нікополь, Дніпропетровської області з боку вул. Карла Лібкнехта в напрямку вул. Лісної зі швидкістю не менше ніж 73.4 км/год., не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя здоров`я громадян, здійснюючи рух зі швидкістю, яка перевищує припустиму в населеному пункті, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, в районі електроопори № 18 ТП-92 РБ-2 допустив зіткнення з мопедом «Верховина» без державного номеру, що перебував під керуванням водія ОСОБА_13 , який перетинав проїжджу частину вул.. Першотравнева зліва направо по напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21099», державний номер НОМЕР_2 ..

Після зіткнення ОСОБА_7 місце ДТП покинув не прийнявши можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 2.10 а), г) та 12.4 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язано знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 2.10 У випадку причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб та залишатися на місці пригоди;

г ) прийняти можливі заходи для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо не неможливо, звернутися за допомогою до присутніх та відправити потерпілих до медичного закладу;

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше ніж 60 км/год.»

Порушення п. 12.4 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді обширного осадження обличчя, забитої рани лівої брови, забитої рани на лівому крилі носу, перелому кісток носу,перелому правого і лівого лобних відростків верхньої щелепи, синців в правій й лівій параорбітальній областях, забою слизової оболонки верхньої губи по середній лінії та в області правого кута ротової щілини, садна на підщелепній області, саден на тильній поверхні лівого зап`ястного суглобу, на тильній поверхні 1-5 п`ясно-фалангових суглобів лівої кисті, на передній та зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, в області ребра лівої стопи, на зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, на тильній поверхні дистальної фаланги 2-го пальця правої кисті, на зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, на задній поверхні лівого стегна з переходом на ліву підколінну ямку, вивиху нігтьової фаланги 1-го пальця правої кисті забито-рваної рани на передньо-бічній поверхні правої гомілки у середній- нижній третинах, забито-рваної рани у нижній третині правої гомілки по зовнішній поверхні з переходом на гомілкостопний суглоб, крововиливу у м`які тканини голови в лобній області, багато уламкового перелому луски лобної кістки з переходом на інші кістки склепіння та основи черепу і кістки обличчя, дифузного крововиливу під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку забою потиличної частки правої півкулі мозку, крововиливів у шлуночки мозку, перелому 4-6-го ребер з права по середньо ключичній лінії, розриву на межі кісткової і хрящової частини 8-го ребра з права,переломів 2-7-го ребер зліва по середньо-ключичній лінії, забою обох легень, забою середостіння, крововиливу у праву плевральну порожнину (до 300 мл крові), забою шийного і верхньо-грудного відділу хребта, розривів дисків між 5-6-м і між 11-12-м грудними хребцями, перелому остистого відростку 12-го грудного хребця забою м`яких тканин в поперековій області, крововиливу у м`яких тканинах лівого стегна по задній поверхні у середній третині, відкритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки у нижній третині, відкритого перелому правої малогомілкової кісти у нижній третині, які за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 04.11.2014, що підтверджується висновком експерта № 546 від 02.12.2014 року.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів скасувати вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2016р. відносно ОСОБА_14 в частині призначеного покарання та ухвалити новий в цій частині, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст.286 ч.2 КК України у виді п`яті років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на три роки. Стягнути з обвинуваченого в повному обсязі заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов. В іншій частині вирок залишити без змін. Не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді просив вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2016р. відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного останньому покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити реальне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст.286 ч.2 КК України; а також, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , в особі ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 18452,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 45000 грн. При цьому, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Під час апеляційного розгляду в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_10 , просили апеляційні скарги прокурора та потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.404 ч.2 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.
При цьому, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Вказані вимоги закону під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримані не були.
Колегія суддів вважає, що при розгляді даного кримінального провадження судом не забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин провадження, виявлення як тих обставин, що викривають підсудного, так і тих обставин, що виправдовують його.
Так, суд першої інстанції в основу висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, незважаючи на часткове визнання ним вини та надані в судовому засіданні пояснення, поклав покази потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , експерта автотехніка ОСОБА_19 , письмові матеріали провадження, а саме:
-протокол огляду місця ДТП від 04.11.2014 року по вул.Першотравнева в м.Нікополі біля Нікопольської райлікарні, схемою і фтототаблицею до нього, де відображено місцезнаходження мопеда «Верховина», предметів і фрагментів, осипів скла та пластику, сліди волочіння мопеду, гальмівний шлях автомобіля, бурих плям (а.кп.5-18 т.1);

-протокол огляду автомобіля марки ВАЗ-21099 н/з НОМЕР_2 від 04.11.2014р. після ДТП з механічними пошкодженнями (а.кп.19-23 т.1);

-постанову від 04.11.2014р. про визнання речовими доказами мопеда «Верховина» без номерного знаку і автомобіля ВАЗ-21099 н/з НОМЕР_2 (а.кп.32-33 т.1);

-висновок судово-медичної експертизи за №546 від 02.12.2014р., згідно якої встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 04.11.2014 року в результаті скоєння ДТП заподіяв потерпілому ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження від яких настала його смерть (а.п.35-45 т.1);

-висновок трасологічної експертизи за № 70/29-883 від 12.01.2015р., згідно якої встановлено, що кут між повздовжніми вісями автомобіля ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_2 та мопеда «Верховина» в момент їх первинного контакту склав близько 75°±5° відносно повздовжньої вісі мопеда «Верховина» (а.кп.91-95 т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 від 26.11.2014р., в ході якого він показав і розповів як сталася ДТП при якій загинув ОСОБА_20 (а.кп.96-100 т.1);

-висновок автотехнічної експертизи за № 70/27-923 від 12.01.2015р., згідно якої встановлено, що водій автомобіля «ВАЗ-21099» ОСОБА_7 порушив вимоги п.п.12.3,12.4 ПДР, а водій мопеда «Верховина» ОСОБА_20 порушив вимоги п. 16.12 ПДР і вказані порушення вимог ПДР перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП в результаті якої загинув ОСОБА_20 (а.кп.114-117 т.1).

На підставі наведених доказів, судом встановлено, що водій ОСОБА_7 , здійснюючи рух зі швидкістю, яка перевищує припустиму в населеному пункті, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, в районі електроопори № 18 ТП-92 РБ-2 допустив зіткнення з мопедом «Верховина» без державного номеру, що перебував під керуванням водія ОСОБА_13 , який перетинав проїжджу частину вул.Першотравнева зліва направо по напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21099», державний номер НОМЕР_2 , у результаті чого настала смерть потерпілого ОСОБА_13 .
Висновки суду колегія суддів вважає передчасними, оскільки їх зроблено без об`єктивного з`ясування усіх обставин події ДТП.
Так, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (в конкретному випадку смерть потерпілого), причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Відповідно до п.7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Як вбачається з висновку автотехнічної експертизи за № 70/27-923 від 12.01.2015р.(а.кп.114-117 т.1), водій автомобіля «ВАЗ-21099» ОСОБА_7 порушив вимоги п.12.4 ПДР, а водій мопеда «Верховина» ОСОБА_20 порушив вимоги п. 16.12 ПДР і вказані порушення вимог ПДР перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП в результаті якої загинув ОСОБА_20 .

Тобто, під час судового розгляду було встановлено порушення правил безпеки дорожнього руху як обвинуваченим ОСОБА_7 , так і ОСОБА_13 , обома учасниками дорожнього руху.
Проте, суд не з`ясував, хто з водіїв ОСОБА_7 чи ОСОБА_13 , і якими саме діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію, хоча, як правило, в причинному зв`язку з наслідками визнаються порушення правил безпеки руху з боку того водія, який створив аварійну ситуацію, хто з них мав більшу можливість уникнути зіткнення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.7, 9, 370 КПК України, оскільки судом об`єктивно не з`ясовані усі обставини події ДТП, не дана оцінка усім дослідженим доказам, не вичерпано можливості отримання нових доказів з метою уточнення фактичних обставин справи та для постановлення в подальшому законного і обґрунтованого рішення, не обгрунтовано було відхилено клопотання захисту обвинуваченого щодо проведення повторної автотехнічної експертизи , з урахуванням правових висновків Верховного Суду України №5-18кс14 від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_21 та №5-218кс15 від 05 листопада 2015 року, відносно ОСОБА_22 , в яких зазначено, що у разі, коли дорожньо-транспортна подія сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про кримінальну відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
З вироку суду неможливо зробити однозначний висновок щодо доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, перебування саме його дій в причинному зв`язку з настанням протиправних наслідків, що свідчить про допущену судом неповноту судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Частково задовольняючи апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому інші доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_6 підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4