11-кп/775/316/2016(м)
221/1144/15-к

Єдиний унікальний номер 221/1144/15-к Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/775/316/2016(м) доповідач ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.409 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, не судимого, гранатометника стрілецької роти 19 батальйону територіальної оборони (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ), солдата, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним та засуджено за ч.2 ст.409 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком два роки) з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за відмову від несення обов`язків військової служби за таких обставин:
Відповідно до ст.ст.4, 10, 11, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого постановою Верховної Ради України № 1126-УІІ від 17 березня 2014 року, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в Україні оголошено часткову мобілізацію.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата запасу ОСОБА_7 призвано на військову службу під час мобілізації та з 15 травня 2014 року направлено для проходження військової служби у НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони (військова частина польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ).
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 15 травня 2014 року №5 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу частини, всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника стрілецької роти.
Проходячи військову службу та будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-XIV (далі Статутів), солдат ОСОБА_7 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
З 04 вересня 2014 року особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_1 залучено до виконання завдань у районі проведення антитерористичної операції (далі - АТО) у Донецькій та Луганській областях, у зв`язку з чим батальйон розташувався польовим табором у секторі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зони АТО поблизу АДРЕСА_2 .
Командиром військової частини полковником ОСОБА_10 відповідно до завдань та функцій батальйону, а також функціональних обов`язків за займаною посадою визначено обов`язки кожного військовослужбовця з охорони та оборони певних рубежів населених пунктів Волноваського та Тельманівського районів з метою недопущення прориву незаконних збройних формувань на території України чи знищення живої сили та техніки противника. Зокрема, на солдата ОСОБА_7 , між іншим, покладені обов`язки з несення обов`язків військової служби на позиціях у лісосмузі поблизу АДРЕСА_3 , які неодноразово обстрілювались незаконними військовими формуваннями.
У зв`язку з викладеним, близько 10 годині 40 хвилин 11 вересня 2014 року командир батальйону полковник ОСОБА_10 у розташуванні польового табору, який розташовувався поблизу АДРЕСА_2 , у присутності інших військовослужбовців управління усім військовослужбовцям стрілецької роти, у тому числі солдату ОСОБА_7 , поставив задачу - віддав наказ убути на визначені бойові позиції поблизу АДРЕСА_3 та нести статутні обов`язки військової служби.
Разом з тим, солдат ОСОБА_7 , діючи умисно та всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді небажання виконувати обов`язки військової служби на визначених командиром частини бойових позиціях, будучи придатним для проходження військової служби, знаходячись у польовому таборі поблизу АДРЕСА_2 , злякавшись, вирішив відмовитись від несення обов`язків військової служби та не убувати на визначені командиром позиції, а тимчасово залишитись у польовому таборі з метою подальшого самовільного залишення місця служби та убуття за місцем свого мешкання.
Відмовившись таким чином від несення зазначених обов`язків військової служби у зоні АТО Донецької області, солдат ОСОБА_7 близько 11 години 30 хвилин 11 вересня 2014 року самовільно залишив розташування польового табору та убув у АДРЕСА_1 та надалі за місцем свого мешкання, фактично припинивши нести обов`язки військової служби та ухилившись від їх виконання в подальшому, про що власноруч зазначив у відповідному рапорті на ім`я командира військової частини.
Таким чином, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та проходячи військову службу на посаді гранатометника стрілецької роти НОМЕР_3 батальйону територіальної оборони (військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ), на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-Х1У, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-XIV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді небажання виконувати обов`язки військової служби на визначених командиром частини бойових позиціях, будучи придатним для проходження військової служби, близько 10 години 40 хвилин 11 вересня 2014 року, знаходячись у польовому таборі поблизу АДРЕСА_2 , відмовився від несення обов`язків військової служби у зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької області, фактично припинивши їх виконання, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.409 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеності винуватості та кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного останньому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.409 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки. Посилається на те, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , не надав належної оцінки самим обставинам та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме тому, що злочин останнім вчинено в зоні проведення антитерористичної операції, в складний для країни час, а тому його дії мають підвищену суспільну небезпеку як для суспільства, так й для підтримання відповідної дисципліни у військових підрозділах, у зв`язку з чим звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України на його думку є безпідставним та таким, що не відповідає зазначеним вимогам кримінального закону, а саме покарання, призначене судом, вважає м`яким та таким, що не відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 у своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора просить вирок суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим з огляду на його задовільні характеристики та стан здоров`я.
Заслухавши суддю - доповідача, висновок прокурора, який просив задоволення апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 ч.1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально процесуальним кодексом.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбачен6ого ч.2 ст.409 КК України як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п.п.5,6 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що ці вимоги судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі, оскільки відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Відповідно до ст..67 КК України обставин, які обтяжують покарання судом не було встановлено.
Також судом було враховано такі данні про особу: що обвинувачений вчинив злочин у молодому віці, характеризується посередньо та перше притягується до кримінальної відповідальності
Судом першої інстанції призначено правильно покарання в межах санкції ст.409 ч.2 КК України та з урахуванням всіх обставин справи призначаючи покарання правильно застосовано ст.75 КК України.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Криворізького гарнізону південного регіону України ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ст.409 ч.2 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ