АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер судової справи: 668/2166/16-к
Провадження №11-кп/791/406/16 Головуючий у 1-й інст.:
ОСОБА_1
Категорія: розгляд подання про
умовно-дострокове звільнення Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

іменем України

19 квітня 2016 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 11.03.2016р. по кримінальному провадженню щодо розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вовківське Бериславського району Херсонської області, гр-на України, освіта середня, одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

засудженого 13.02.2012р. Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ст.307 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; початок строку 21.08.2012р., кінець строку 21.08.2017р.,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 11.03.2016р. клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення задоволено, а останнього умовно-достроково звільнено від невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 5 місяців 3 дні.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність ухвали суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Ухвалюючи рішення про умовно-дострокове звільнення від невідбутої частини покарання засудженого ОСОБА_7 судом вказано що останній став на шлях виправлення та довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Однак, судом не враховано поведінку засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання. Так, засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання порушував встановлений режим відбування покарань та правил внутрішні розпорядку, яке виразилося у вживанні алкогольних напоїв. Крім поведінки засудженого, судом також не враховано данні про попередні судимості засудженого. Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засудженого, а також запобігання нових злочинів. Враховуючи що засуджений ОСОБА_7 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі умисні тяжкі злочини, раніше звільнявся умовно-достроково, та в період непогашених та не знятих у встановленому законом порядку судимостей знову вчиняв умисні, корисливі злочини та особливо тяжкі злочини. Не дивлячись на задовільний стан здоров`я засудженого ОСОБА_7 , він протягом всього часу відбування покарання офіційно не працює та лише безпосередньо перед настанням передбаченої ст.81 КК України заохочувальної норми працевлаштувався на безоплатній основі, згідно довідки про заробітну плату засудженого офіційно не працевлаштований. ОСОБА_7 , маючи позов у сумі 1968,96 грн. жодних намірів щодо відшкодування завданої злочином шкоди не висловлював, та не вживав. Вказане свідчить про бажання засудженого ухилитись від відбування покарання за скоєний злочин та про його підвищену суспільну небезпечність і є достатнім доказом того, що покарання не досягло своєї мети. Просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати, в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення відмовити; доводи засудженого ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін; розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.81 ч.2 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02р. №2 «Про практику застосування судами України законодавства про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд першої інстанції врахував вказані вимоги закону.

Вказівка прокурора про те, що засуджений почав працювати лише напередодні вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення, - є безґрунтовним, оскільки, як видно з довідки про заохочення, засуджений має вісім заохочень від адміністрації установи саме за сумлінну поведінку та ставлення до праці, при цьому ці заохочення отримував: у 2013р. 2 заохочення, у 2014р. 4 заохочення, у 2015р. 1 заохочення, у 2016р. 1 заохочення. Крім того, ОСОБА_7 з 19.08.2015р. виконує обов`язки нічного днювального відділення.

Зауваження апелянта про те, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання порушував встановлений режим відбування покарань та правил внутрішнього розпорядку суперечить позитивній характеристиці на засудженого та довідці про стягнення, відповідно до якої, ОСОБА_7 мав лише одне стягнення, яке зняте.

Посилання апелянта на підвищену суспільну небезпечність засудженого, небажання його стати на шлях виправлення - суперечить характеристиці на засудженого, виданої адміністрацією установи, згідно з якою засуджений характеризується позитивно, як такий, що щиро розкаюється у вчиненому злочині (а.п.7-8).

Доводи апелянта про те, що засуджений офіційно не працевлаштований, тобто не працює на виробництві не ґрунтуються на законі. Так, ст.118 КВК України визначає, яким чином засуджені залучаються до суспільно корисної праці. Зокрема, це оплачувана праця засуджених на підприємствах, у майстернях колоній, на державних або інших форм власності підприємствах (ст.118 ч.1 КВК України); засуджені можуть залучатися без оплати праці до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством (ст.118 ч.5 КВК України). Хоча праця з благоустрою установи являється обов`язком засудженого, проте ставлення до такої праці повинно враховуватись при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення, що і було зроблено судом при постановленні ухвали.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідшкодування позову згідно з вироком суду, є необґрунтованими, оскільки згідно з матеріалами провадження (а.п.8), виконавчий лист, за яким мало б проводитись відшкодування у виправну колонію не надходив.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що ОСОБА_7 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі умисні тяжкі злочини, раніше звільнявся умовно-достроково, та в період непогашених та не знятих у встановленому законом порядку судимостей знову вчиняв умисні, корисливі злочини та особливо тяжкі злочини, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню є безґрунтовними, оскільки вказані обставини враховувались при призначенні судом виду та міри покарання і вони згідно зі ст.81 КК України не перешкоджають такому звільненню.

Таким чином, засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, за час відбування покарання отримав вісім заохочень від адміністрації установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці (а.п.9), має лише одне стягнення, яке знято у встановлені законом строки (а.п.9), характеризується позитивно: приймає участь у громадському житті відділення та установи, з представниками установи ввічливий, тактовний, за власним бажанням на добровільних засадах виконує обов`язки нічного днювального віддалення, на заходи виховного впливу реагує, у скоєні злочину розкаюється, у колективі спілкується із засудженими позитивної спрямованості, за характером врівноважений, не схильний до створення конфліктних ситуацій (а.п.7-8).

Суд першої інстанції врахував вказані обставини в сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому має бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та належним чином мотивованою, її висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги прокурора, які це заперечують, не відповідають дійсності.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни ухвали, не встановлено.

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 11.03.2016р. про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді :