АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
18 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
Секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на вирок Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком затверджено угоду від 04 січня 2016 року про примирення між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , якого визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за якою призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 04 січня 2016 року покарання у виді двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
За вироком суду, 07 серпня 2015 року, приблизно о 09 годині, ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем «Ауді 100», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі проїжджої частини вулиці Межигірської, яка має три смуги для руху, з боку вулиці Введенської в напрямку вулиці Юрківської в місті Києві, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого за перехрестям проїзних частин вулиці Межигірської та вулиці Оболонської, та позначеного інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 - «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України.
В цей час, перед вказаним пішохідним переходом в лівих від ОСОБА_5 смугах руху зупинялись невстановлені досудовим слідством автомобілі, які надавали дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка рухалась по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху автомобіля «Ауді 100», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Використовуваний ОСОБА_8 нерегульований пішохідний перехід - це ділянка проїзної частини, призначена для забезпечення безпечного руху пішоходів через дорогу. На цих ділянках пішоходи мають перевагу перед автотранспортом і не повинні враховувати негативні фактори, а також можливість порушення Правил дорожнього руху України водіями транспортних засобів та іншими учасниками руху.
Під час руху ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3(6), 18.4 Правил дорожнього руху України, які передбачають:
- п.1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п.2.3(б): для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 18.4: якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_9 виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем рухався по вищевказаній проїжджій частині, проявив неуважність до даної дорожньої обстановки та її змін при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_7 , а саме; не урахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5,35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.2, які інформували його про наявність цього переходу та автомобілів, що зупинялись перед пішохідним переходом, які інформували його про небезпеку на пішохідному переході, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка перебувала на пішохідному переході, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході через вулицю Межигірську в місті Києві скоїв наїзд на потерпілу.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №2069/Е від 22.10.2015, спричинені тілесні ушкодження у виді: «Розрив правого акроміально-ключичного зчленування. Вказаний розрив правого акроміально-ключичного зчленування за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу».
Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3(6) та 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожно- транспортної пригоди та її наслідками.
Таким чином, своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України.
04 січня 2016 року між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468,469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим.
Згідно з даною угодою потерпіла та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України. ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного злочину. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинений злочин та отримана згода на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_5 .
Сторони узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення прав керувати транспортними засобами.
Не погодившись з вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставин кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_5 та кваліфікацію його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати в частині призначеного судом покарання та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги він обґрунтовує тим, що районний суд залишив поза увагою, що ОСОБА_5 підлягає обов`язковому звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, оскільки він вперше вчинив злочин за ч. 1 ст. 286 КК України, який є необережним злочином середньої тяжкості, примирився з потерпілою та відшкодував останній завдані збитки. Вважає, що укладення, а як наслідок і послідуюче затвердження, угоди про примирення у даному конкретному кримінальному провадження є неможливим. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам угоди, які порушують права, свободи чи інтереси сторін, що перешкодило ухваленню законного і обґрунтованого рішення про відмову у затвердженні угоди.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, виходячи з наступного.
Затверджуючи угоду про примирення суд першої інстанції, посилаючись на ч. 3 ст. 469 КПК України, а також враховуючи ту обставину, що укладення угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим є добровільною, без застосування насильства, примусу, погроз і не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, затвердив її.
Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальних провадженнях у формі приватного обвинувачення.
За змістом п. 1 ч. 7 ст.474 КПК України суд при перевірці угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону, відмовляє в її затвердженні у разі якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Проте зазначені вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані не були.
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», у випадках, коли у кримінальному провадженні одночасно вбачаються підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, передбачені ст. 46 КК України, та для призначення обвинуваченій особі покарання на підставі угоди між потерпілим і підозрюваним/обвинуваченим (надійшла укладена між сторонами угода про примирення), суд, враховуючи, що стаття кримінального закону, яка передбачає таке звільнення від кримінальної відповідальності, має імперативний (обов`язковий) характер, а також беручи до уваги встановлені обставини, повинен:
- за наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим (вчинення першим злочину невеликої тяжкості чи з необережності - злочину середньої тяжкості вперше, відшкодування обвинуваченим потерпілому завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди, а також дійсного примирення з останнім, про що свідчить, крім іншого, згода потерпілого на звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на цій підставі) та згоди обвинуваченого на таке звільнення і закриття провадження з таких підстав - відмовити згідно з п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК у затвердженні угоди про примирення та звіпьнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України;
- за наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, у разі якщо потерпілий заперечує проти такого звільнення, оскільки результатом його примирення з обвинуваченим є укладена між ними угода, в якій визначено конкретне покарання або зазначено про звільнення від його відбування з випробуванням, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК, за відсутності підстав для відмови в її затвердженні - ухвалити вирок, яким затвердити угоду і призначити узгоджену сторонами міру покарання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419, 474 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2016 року, яким затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілою та обвинуваченим ОСОБА_5 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/674/2016
Категорія КК: ч.1 ст. 286 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1