Ухвала
про залишення касаційної скарги без руху

03 серпня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда Кіровоградської області від 10 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001773 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засуджений порушив питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.

Так, у касаційній скарзі зазначаються, зокрема, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, а також обґрунтування цих вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Проте наведених положень процесуального закону засуджений не виконав.

Посилаючись у скарзі на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону засуджений не вказав у чому конкретно з огляду на положення ст. 412 КПК полягають такі порушення при розгляді кримінального провадження судами першої й апеляційної інстанцій та належним чином не обґрунтував своїх доводів у цій частині.

Так, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до приписів ст. 433 КПК цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду відповідно до вимог статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Викладені у касаційній скарзі вимоги до суду касаційної інстанції є неконкретними, а тому не можуть бути визнані такими, що відповідають положенням ст. 436 КПК, оскільки у них відсутня вказівка про подальше спрямування кримінального провадження після скасування оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без руху, надавши засудженому строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3