Справа № 344/9083/16-к
Провадження № 1-кс/344/3082/16
У Х В А Л А
26 липня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання внести відомості в ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:
в скарзі вказано, що 23/06/2016 р. біля приміщення Івано-Франківського міського суду о 08.50 годині ОСОБА_6 вимагала у скаржниці ключі від квартири по АДРЕСА_1 та погрожувала скаржниці та її доньці вбивством. Тому скаржник просила зобов`язати орган досудового слідства внести в ЄРДР зазначені відомості.

В судовому засіданні скаржник та її адвокат підтримали скаргу з підстав, що в ній зазначені та надали пояснення про те, що погрозу вбивством ОСОБА_6 скаржник сприйняла як реальну.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу з тих підстав, що відповідно до ст. 477 КПК України злочин за ст. 129 КК України віднесено до приватного обвинувачення. Заяв від доньки скаржниці щодо відповідного злочину не надходило; обвинувачення за ст. 189 КК України не може бути внесено з підстав розгляду судами цивільного спору з приводу вимоги ОСОБА_6 .

Судом встановлено наступні обставини.

24/06/2016 р. скаржник подала заяву про вчинення злочину щодо неї за обставин поштовху в спину, нецензурної лексики, та погроз ОСОБА_6 про розправу у спосіб намовляння групи чоловіків, які вивезуть доньку скаржниці в ліс і цілий Івано-Франківськ її зґвалтує, після цього вб`є і скаржника. Погрози викрикувались в громадському місці, перед приміщенням суду, в присутності невизначеної кількості людей. Скаржник просила внести відомості за ст.ст. 129, 189 КК України.

В ст. 129 КК України передбачено кримінальну відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

В ст. 189 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вимогу передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання).

Відповідно до ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 129 (погроза вбивством без обтяжуючих обставин).

Отже для початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення щодо доньки скаржниці, яка в судовому засіданні повідомила, що її доньці 23 роки, необхідно безпосереднє звернення доньки скаржниці, здійснене у формі та спосіб, що передбачені законом.

Для початку кримінального провадження за ст. 129 КК України необхідно повідомлення органу досудового розслідування про погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Так в заяві про вчинення злочину не вказано на реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

При цьому в заяві скаржниці зазначено, що погрози саме викрикувалися в громадському місці, перед приміщенням суду, в присутності невизначеної кількості людей.

Також відповідно до змісту заяви скаржниці про вчинення злочину ОСОБА_7 припинила вчиняти спірні дії одразу після вимоги скаржниці припинити їх вчинення та, після погрози скаржниці про виклик поліції у разі продовження відповідних дій.

Отже безпосередньо в заяві скаржниці вказувалось на спростування обов`язкової вимоги щодо реєстрації заяви реальних, а не надуманих підстав побоюватися здійснення цієї погрози.

Відповідно до повідомлення прокурора вимога щодо передачі ключів, яка вказана в заяві скаржниці, заснована на праві ОСОБА_8 щодо користування спірним приміщенням, спір про що розглядається відповідним судом, де мав місце конфлікт сторін.

Отже між сторонами існує цивільний спір щодо речових прав на відповідне майно. В свою чергу законом не гарантовано право заявника на розслідування цивільних спорів в порядку, передбаченому для розслідування злочинів.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Тому відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, що містить в собі повідомлення про об`єктивні обставини вчинення злочину, а не довільне тлумачення цивільного спору як кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція на встановлення складу злочину в діях вказаних осіб.

До компетенції суду належить вирішення питання чи діяв орган досудового слідства свавільно, не задовольняючи прохання скаржника.

Так в судовому засіданні прокурор надав пояснення, що відмова у внесенні повідомлення скаржника в ЄРДР протягом 24 годин з часу звернення обумовлена невідповідністю заяви вимогам процесуального закону щодо зазначення об`єктивних даних про злочин.

Так само відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Таким чином, скаржнику не гарантовано право на порушення кримінального переслідування проти конкретних осіб за визначеним ним обвинуваченням, крім випадків, визначених законом

Відповідно до зазначеного та на підставі ст.ст. 7, 22, 110 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст.309 КПК України дана ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1