Справа № 735/585/16-к провадження № 11-кп/795/969/2016 Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за № 0000030 від 13 лютого 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Червоне, Коропського району, Чернігівської області,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій, просив змінити вирок місцевого суду та призначити йому більш м`яке покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням, на підставі частини 1 статті 75 КК України.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 також не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, порушила питання про призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Також просила стягнути на її користь

200 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від

21 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Відповідно до статті 72 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, визначено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 встановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат 8467 гривень 84 копійки на залучення експертів.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що при призначенні покарання суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження не в повній мірі врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпіла вказала, що призначене місцевим судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Крім того суд першої інстанції, без врахування обставин кримінального провадження, зокрема тяжкості втрати яку вона понесла, погіршення стану здоров`я після пережитого, в порушення норм чинного законодавства зменшив розмір відшкодування моральної шкоди.

Як встановив суд першої інстанції, 12 лютого 2016 року, близько 18 години, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки ЗАЗ-SENS, д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись на 56 км-287м. автодороги Сосниця-Короп-Карильське-Червоне-Пролетарське, в напрямку с. Карильське, Коропського району, Чернігівської області, порушив вимоги п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.9 а) (забороняється водієві керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння) та п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel-Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався зі сторони с. Карильське в напрямку смт. Короп, Чернігівської області. Після зіткнення з автомобілем марки «Opel-Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 автомобіль марки «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер НОМЕР_3 виїхав на праве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на придорожнє дерево. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди. Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 2.3 б), 2.9 а) та 10.1 Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Під час апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_9 та її представник відмовилась від поданої апеляційної скарги, вказавши, що з обвинуваченим досягнуто угоди про порядок відшкодування ним шкоди, завданої злочином.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, котрі просили задовольнити подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, потерпілу та її представника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та звільнення його від відбування призначеного місцевим судом покарання на підставі статті 75 КК України, думку прокурора, яка вважала вирок місцевого суду законним та обґрунтованим і поросила відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та перевіривши доводи наведені в ній, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, підтверджений дослідженими доказами, котрим суд дав належну оцінку, є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 2 статті 286 КК України, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковано місцевим судом правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом статті 75 КК України, звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням, крім випадків засудження за корупційні злочини, можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, суд першої інстанції не врахував в достатній мірі обставини, які пом`якшують покарання та особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, активно сприяв розслідуванню злочину, щиро розкаявся, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, частково відшкодував завдану злочином шкоду.

Представник потерпілої, в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що між потерпілою та обвинуваченим досягнуто згоди про відшкодування їй ОСОБА_6 завданої злочином шкоди щомісячно по 2000 гривень, а також про надання обвинуваченим допомоги у веденні господарства. В разі призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, потерпіла, яка є особою похилого віку, не зможе отримувати вказану вище щомісячну компенсацію та допомогу по господарству.

За таких обставин, які суд визнає винятковими, беручи до уваги те, що потерпіла та її представник відмовились від своєї апеляційної скарги та вважали за можливе призначити обвинуваченому покарання із застосуванням статті 75 КК України, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливо без відбування обвинуваченим покарання, що в свою чергу свідчить про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року, задовольнити.

Вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року, щодо ОСОБА_6 , змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 2 статті 286 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку три роки.

Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 Короїд ОСОБА_14 ОСОБА_4