Ухвала
про продовження строку тримання під вартою
02.03.2016 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючої - ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
його захисника - ОСОБА_5
та потерпілої - ОСОБА_6 ,
У провадженні Городоцького районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Оскільки термін перебування обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 05.03.2016р., а розгляд даної кримінальної справи триває, судом поставлено на обговорення доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурор вважає за доцільне продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що термін утримання його під вартою закінчується 05.03.2016р., проте розгляд кримінального провадження триває, інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження, з огляду на те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення насильницьких злочинів, має не зняту та непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що зумовлює обґрунтовані підозри вважати, що він може продовжити злочинну діяльність.Крім того, недопитаним залишається один з основних свідків - ОСОБА_7 , та може виникнути необхідність повторного допиту свідків ОСОБА_8 та її дітей, на яких обвинувачений може впливати при доведенні своєї версії подій цього дня.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримує необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки нічого доброго про нього вона сказати не може та підтримує думку прокурора, що ОСОБА_4 може впливати на свідків.
ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечують проти продовження строку тримання під вартою. ОСОБА_5 посилаючись на практику ЄСПЛ, згідно якої існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи "за" і "проти" такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, а тому у кожному випадку слід належним чином досліджувати можливість застосування альтернативних заходів. Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 уже були допитані в судовому засіданні, а на можливість впливу ОСОБА_4 на інших свідків прокурор не посилався. З огляду на наведене просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. ОСОБА_4 підтримує позицію свого захисника і стверджує, що вчинення ним тяжкого злочину не знаходить свого підтвердження, наміру тікати у нього немає, оскільки він є особою похилого віку і не має куди тікати.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження утримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний потворно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу суд бере до уваги те, що підсудний обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, має непогашену судимість за вчинення насильницького злочину, до взяття його під варту проживав однією сім`єю з свідком ОСОБА_8 та на його утриманні перебували двоє неповнолітніх свідків, у повторному допиті яких в якості свідків ще може виникнути необхідність в межах цього кримінального провадження, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що вищевказані обставини дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: продовжити вчинення кримінальних правопорушень та намагатися незаконно впливати на свідків.
Суд враховує думку захисника, обґрунтовану практикою ЄСПЛ в частині необхідності належного дослідження можливості застосування інших запобіжних заходів, проте з урахуванням вищезазначених ризиків та інших обставин, які лише у своїй сукупності стали підставою для застосування саме такого запобіжного заходу, суд не вбачає можливості уникнути таких ризиків шляхом застосування альтернативних запобіжних заходів, в тому числі і домашнього арешту, оскільки, як уже було встановлено у судовому засіданні, основними свідками у справі є ОСОБА_8 та її діти, які проживали разом із обвинуваченим, недопитаний свідок ОСОБА_11 є братом цивільної дружини ОСОБА_4 , а тому перебуваючи під домашнім арештом ОСОБА_4 матиме фізичну можливість вплинути на їх показання.
Суд враховує похилий вік обвинуваченого, проте такий не виключає можливості ОСОБА_4 ухилятися від явки до суду чи вчинити інший злочин, враховуючи той факт, що обвинувачений уже має судимість за вчинення насильницького злочину.
Таким чином, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження не зменшилися, що виправдовує тримання особи під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а, отже, не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.
Із цих підстав суд приходить до переконання, що застосування іншого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту, не зможе створити тих умов, за яких у ОСОБА_4 буде відсутня можливість спілкуватися та впливати на свідків, покази яких є одними із головних доказів у даному кримінальному провадженні, та вчинити інші кримінальні правопорушення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 331 КПК України, суд -
Продовжити строк тримання під вартою в слідчому ізоляторі № 19 УДД УПВП у Львівській області обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , терміном на 60 днів, тобто до 04 травня 2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1