Справа № 676/3790/16-к
Провадження № 1-кп/676/373/16
ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України
УХВАЛА
5 жовтня 2016 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , захисника-адвоката ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , секретаря судового засідання ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщені суду кримінальне провадження №0001264, -
встановив:
До суду надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом, реєстром та додатками про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України.
За викладеними у акті фактичними обставинами та формулюванням обвинувачення, які є копією підозри : 04 липня 2016 року близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_4 , знаходячись на вулиці Папаніна, 60а, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, скориставшись тим, що власник автомобіля марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , не зачинивши двері автомобіля, знаходилася у середині будинку АДРЕСА_1 , а ворота даного домоволодіння були відчинені, зайшов на територію домоволодіння, підійшов до вищевказаного автомобіля, умисно, повторно, з корисливих мотивів, без згоди власника сів за кермо, за допомогою ключа запалювання, який знаходився у замку запалювання, запустив двигун та поїхав на вул. Оринінське шосе, таким чином умисно, повторно незаконно заволодів транспортним засобом, який належить ОСОБА_5 , спричинивши останній матеріальну шкоду на суму 20545 гривень, після чого близько 06 години був зупинений працівниками Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області поліції поблизу лісосмуги на трасі «Кам`янець-Подільський-Оринин» поблизу с. Оринин Кам`янець-Подільського району.
Також, ОСОБА_4 04 липня 2016 року близько 04 години 30 хвилин, знаходячись у салоні викраденого автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , виявив на передньому пасажирському сидінні документи, а саме: технічний паспорт на автомобіль марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 та посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 28.07.2015 року на ім`я ОСОБА_6 , таким чином шляхом вільного доступу умисно, таємно, незаконно шляхом викрадення заволодів важливими особистими документами ОСОБА_6 .
Крім того, ОСОБА_4 04 липня 2016 року близько 04 години 30 хвилин знаходячись у салоні викраденого автомобіля марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 виявив на передньому пасажирському сидіння особисті речі ОСОБА_6 , який користувався даним автомобілем. З метою незаконного заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно з переднього пасажирського сидіння автомобіля марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 викрав грошові кошти в сумі 940 гривень, шкіряну чоловічу сумку чорного кольору вартістю 300 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа» моделі 301, чорного кольору вартістю 325 гривень, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1565 гривень.
Прокурор та потерпілі вважали, що кримінальне провадження слід призначити до відкритого судового розгляду. Прокурор орієнтував суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.
Потерпілі звернули увагу суду, що зазначена у обвинувальному акті сума збитків спричинена їм вказана невірно, обвинуваченому не інкриміновано викрадення з двору курточки, не зазначено суми спричиненої шкоди, яка полягає у відновлювальному ремонті і заміні пошкоджених деталей правої сторони кузова, двох бамперів, ремонту ходової частини, яку було пошкоджено.
Захисник ОСОБА_3 просив суд повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки у ньому не вказано місце жодного з інкримінованих злочинів, а зазначена сума збитків є завищеною, оскільки становить вартість всього автомобіля, а не замінених деталей.
Захисник не вбачав підстав для продовження строку варти обвинуваченому.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника та вважав, що акт слід повернути прокурору, оскільки злочин вчинила інша особа, яку слідчіоргани не притягнули до відповідальності.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що його необхідно повернути прокурору з наступних правових підстав.

Так, відповідно до п.3 ч.2 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими до виконання слідчим і прокурором. За змістом ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, отже обвинувальний акт є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді, основою для меж судового розгляду. Обвинувачення, згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В силу п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, серед іншого, має містити відповідно: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиви кримінального правопорушення. Зазначені обставини, відповідно до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Проте, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 ні у фактичних обставин кримінального правопорушення, ні у формулюванні обвинувачення по кожному зі злочинів не зазначено місця його вчинення , не зазначено населений пункт де вчинено злочин, номеру дороги та її кілометру, де було затримано ОСОБА_4 . Так, у обвинувачені за ст. 289ч.2 КК України зазначено, що злочин вчинено по АДРЕСА_1 , а де це було, чи в с.Оринин, чи в м.Кам`янець-Подільському у акті не відображено. Місце вчинення крадіжки документів і крадіжки майна у акті взагалі не зазначено, а ні вулиці, а ні населеного пункту, не конкретизовано, де знаходився транспортний засіб в момент викрадення з нього майна та документів.

Потерпілі звертали увагу суду, що у акті не відображено факту викрадення з їх двору одягу (курточки).

Формулювання обвинувачення повинно бути чітким і зрозумілим, воно не повинно містити суперечності, проте, акт щодо ОСОБА_4 містить очевидні суперечності. Так, у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_4 був затриманий працівниками міліції безпосередньо о 6 год. біля с. Оринин, коли керував транспортним засобом, тобто, коли вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2ст.289 КК України. Проте, розпорядитись викраденим майном ОСОБА_4 не міг, оскільки був затриманий, тобто формулювання обвинувачення містить елементи замаху на злочин, який свого відображення у кваліфікації за .2ст.185, ч3ст.357ККУ не знайшов.

Слушно зауважили у засіданні потерпілі і сторона захисту, що зазначена в акті не є невірною, оскільки у ній, як пояснив прокурор відображена повна вартість автомобіля, який повернутий потерпілому, а не вартість пошкоджених деталей і відновлювального ремонту. При цьому ,суд враховує, що відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права . Якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує або сума відповідних витрат менша від зазначеної у п. 3 примітки до ст. 289 КК України, така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної або великої шкоди, відсутня. Однак, у обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України викладені незрозуміло і не конкретно, та містить суперечності. Оскільки вказано, що потерпілій ОСОБА_5 завдано матеріальної шкоди на суму 20 545 гривень, яка є сумою всього транспортного засобу, в той час, коли в акті зазначено, що ОСОБА_4 був затриманий працівниками поліції і транспортний засіб на досудовому розслідувані було повернуто власникові.

Так, в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, викладені наступним чином: « ОСОБА_4 04 липня 2016 року близько 04 години 30 хвилин, знаходячись у салоні викраденого автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , виявив на передньому пасажирському сидінні документи, а саме: технічний паспорт на автомобіль марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 та посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 28.07.2015 року на ім`я ОСОБА_6 , …».Суб`єктивна сторона злочину, визначеного ч.3 ст.357 КК, передбачає наявність прямого умислу, спрямованого на викрадення паспорта або іншого важливого особистого документа. Якщо особа не мала такого умислу, а паспорт або інший важливий особистий документ виявилися у винного лише тому, що він викрав яке-небудь майно, в якому ці документи знаходилися (в цьому конкретному випадку автомобіль), то все вчинене слід кваліфікувати як викрадення чужого майна громадян. Очевидно, що у акті не зазначено, коли і у якому місці у обвинуваченого виник умисел на крадіжку документів, чому відсутня ознака проникнення, адже з описаних обставин справи він проникав на територію домоволодіння, мав намір викрасти транспортний засіб, а не майно і документи яке у ньому знаходилось. На цю суперечність у акті також не звернув увагу слідчий і прокурор, хоча у підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що документи були втрачені чи знищені, а потерпілий відновив їх.

В зв`язку з встановленими в ході підготовчого судового засідання невідповідностями обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 повернути прокурору.
Одночасно, суд вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 слід продовжити на два місяці з наступних підстав. Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 14 жовтня 2016 року. У справі слід провести процесуальні дії, сторони вправі оскаржити ухвалу суду, що займає певний час. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, він неодноразово судимий, з місць позбавлення волі звільнився лише у квітні 2016 року. Потерпіла у попередньому судовому засіданні надала суду лист з погрозами, які сприймає реально. Вплив на недопитаних осіб не виключається і є ймовірним, якщо ОСОБА_4 перебуватиме на волі. Продовжуючи ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою, суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема: тяжкість злочину і покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі доведення вини; не достатню міцність соціальних та родинних зв`язків, оскільки він офіційно не працевлаштований, значну кількість часу перебував у місцях позбавлення волі. Отже, є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі зможе перешкоджати судовому слідству та ухилятися від суду, продовжити злочинну діяльність. Викладене свідчить про наявність ризиків та недостатню дієвість інших більш м`яких запобіжних заходів. З наведених підстав доводи захисту є необґрунтованими, а тому суд продовжує строки варти обвинуваченому ще на два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд -
постановив:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001264 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України прокурору Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури.
Продовжити до 3 грудня 2016 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалу направити начальникам Хмельницького СІЗО та ІТТ м.Кам`янець-Подільського для виконання.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 виконується негайно.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду ОСОБА_1