Ухвала
іменем україни
16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004206 за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2015 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_1 ,
громадянина України, раніше судимого:
- вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2003 року за частиною 2 статті 186 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2004 року за частиною 2 статті 185 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. 24 червня 2006 року умовно-достроково звільнений на не відбутий строк 1 рік 5 місяців 1 день;

- вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2007 року за частиною 2 статті 190 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі. 14 травня 2009 року звільнений за відбуттям строку покарання;

- вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2010 року за частиною 2 статті 186 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2010 року за частиною 2 статті 289 КК України на 4 роки позбавлення волі. 25 липня 2013 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2013 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання з невідбутим строком 1 рік 2 місяці 20 днів,

засуджено за частиною 3 статті 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 статті 76 цього Кодексу.
Ухвалено віднести на рахунок держави судові витрати за проведення судових експертиз.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 вересня 2015 року о 1 годині через вікно проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 , завдавши їй матеріальні збитки на загальну суму 7358 грн.
Крім того, 14 вересня 2015 року о 5 годині ОСОБА_7 проник до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 , завдавши йому матеріальні збитки на загальну суму 10034 грн 30 коп.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції 10 березня 2016 року ухвалив новий вирок, яким вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та відшкодування процесуальних витрат скасовано. ОСОБА_11 призначено покарання за частиною 3 статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Також ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 613,80 грн. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вироку суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, прокурор вказує на те, що суд апеляційної інстанції після виходу з нарадчої кімнати обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку без проголошення його повного тексту, що, на його переконання, може свідчити про його виготовлення поза межами нарадчої кімнати. Крім того, стверджує, що у вироку не зазначено про визнання засудженого винуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 532 КПК України судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Згідно ж частини 2 статті 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

Також, за встановленим загальним порядком, передбаченим статтею 376 КПК України, судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.
Проте, вказаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з журналу судового засідання та технічного запису перебігу судового засідання у суді апеляційної інстанції, після повернення з нарадчої кімнати суд апеляційної інстанції обмежився проголошенням лише вступної та резолютивної частини вироку.

Тоді як, в матеріалах кримінального провадження наявний лише повний текст вироку суду апеляційної інстанції, який додатково в судовому засіданні не оголошувався та його зміст не роз`яснювався.

Тобто, суд апеляційної інстанції оминув важливу процесуальну дію, як проголошення повного тексту вироку, який набирає законної сили виключно з такого моменту та відповідно до статті 438 КПК України розцінюється як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду апеляційної інстанції постановленим з порушенням кримінального процесуального закону.

Водночас, колегія суддів не може погодитися з твердженням прокурора про невизнання судом апеляційної інстанції засудженого винуватим у пред`явленому обвинуваченні, оскільки зі змісту резолютивної частини вбачається, що вирок суду першої інстанції скасовувався у частині призначеного покарання та вирішенні процесуальних витрат з вказівкою на залишення в іншій частині без зміни.
Відтак, касаційні вимоги прокурора підлягають до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3