Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/503/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000795 стосовно ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28.03.2016 року яким,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного кримінального правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А:
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за наступних обставин. 30 серпня 2015 року близько 12.30 години обвинувачена ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, реалізовуючи його, будучи попередженою про кримінальну відповідальність у разі реалізації даного умислу, запевнивши, що майно належить саме їй, попрохала безкоштовно ОСОБА_11 зняти супутникову антену з одним конвектором, яка знаходилась на стіні будинку АДРЕСА_2 , а саме між вікнами першого та другого поверху, зі сторони АДРЕСА_2 , в присутності чоловіка власниці майна ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відкрито заволоділа супутниковою антеною в зборі з одним конвектором, яка належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_3 .
На вимогу власниці антени ОСОБА_8 повернути їй вказану вище антену, ОСОБА_10 відмовилась повертати дану супутникову антену доки ОСОБА_8 не розрахується за роботу з ОСОБА_11
16.09.2015 року під час проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_10 , остання добровільно видала вище вказану супутникову антену.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 463 від 10.10.2015 року ринкова (дійсна) вартість однієї супутникової антени у зборі з одним конвектором бувшої у використанні з 13.07.2012 року (марка антени та конвектору не встановлена) складає 518,35 грн, з урахуванням зносу станом на момент неправомірних дій фізичних осіб у жовтні 2015 року.
Приймаючи рішення про необхідність виправдання ОСОБА_10 у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку вказав, що в діях ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доводено наявності в діях обвинуваченої суб`єктивної сторони складу вказаного кримінального правопорушення, а саме наявності умислу на відкрите викрадення чужого майна. На переконання суду першої інстанції, у виниклій ситуації, обвинувачена не мала наміру заволодіти чужим майном, вона вживала самостійно заходів для усунення перешкод в користуванні квартирою та вільним видом з вікна.
Окрім цього, судом першої інстанції визнано недопустимим доказом протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30 серпня 2015 року потерпілої ОСОБА_8 відібрану о/у СКР Новоукраїнського РВУ МВС в Кіровоградській області ОСОБА_13 з проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_14 , яка 30.08.2015 року близько 10.00 години таємно викрала, шляхом вільного доступу супутникову антену (а.п.114), при цьому час складання зазначеного протоколу відсутній, а інформація щодо часу скоєння злочину у заяві «близько 10.00», а в обвинуваченні «близько 12.30» години, що ставить під сумнів час складання зазначеного протоколу відібрання заяви.
Також, на переконання суду першої інстанції є неспроможним доказом вини ОСОБА_10 і висновок експерта з фототаблицями № 463 від 10.10.2015 року, згідно якого встановлено ринкову (дійсна) вартість однієї супутникової антени у зборі з одним конвектором бувшої у використанні з 13.07.2012 року (марка антени та конвектору не встановлена) складає 518,35 грн, з урахуванням зносу станом на момент неправомірних дій фізичних осіб у жовтні 2015 року, в той час як злочин в якому обвинувачується ОСОБА_10 скоєно 30 серпня 2015 року, а не в жовтні 2015 року.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на 2 роки з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. Своє прохання апелянт мотивує тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження стороною обвинувачення було зібрано достатню кількість доказів, які вказують на наявність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а також складу вказаного правопорушення. Так, вина ОСОБА_10 підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також здобутими письмовими доказами. При цьому, на переконання апелянта, суд першої інстанції у своєму вироку не достовірно виклав показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , так як такі показання свідків не відповідають фактичним обставинам справи. Окрім цього прокурор звертає увагу на те, що письмові докази по кримінальному провадженні зібрані у передбаченому КПК України порядку, є достовірними, належними та допустимими, а тому суд першої інстанції безпідставно визнав протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30 серпня 2015 року та висновок експерта з фототаблицями № 463 від 10.10.2015 року неспроможними доказами вини обвинуваченої.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, обвинувачену ОСОБА_10 та в її інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України містить в собі сукупність чотирьох обов`язкових ознак, а саме: об`єкт злочину, об`єктивна сторона злочину, суб`єкт злочину та суб`єктивна сторона злочину.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони конкретного кримінального правопорушення є наявність в діях особи вини.

Статтею 23 КК України встановлено, що виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і не прямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України настає у разі вчинення винною особою відкритого викрадення чужого майна (грабежу).

Із суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу є корисливий мотив спонукання незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Як слідує із показань обвинуваченої ОСОБА_10 , наданих суду першої інстанції, 12 серпня 2015 року, приїхавши додому побачила супутникову антену над її вікном, яка закривала 2/3 огляду з вікна на вулицю у зв`язку з чим звернулася до магазину «Магніт» з`ясувати, хто встановив антену. В подальшому перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання з квартири потягнула кабель антени сапою, а через 30 хв прийшла потерпіла ОСОБА_15 з претензіями та погрозами в її адресу, на що вона попросила, щоб останні зняли антену до вечора. В подальшому приходила дільничний інспектор міліції, яку попросила розібратися та прибрати антену.
Намагалася вирішити питання через власницю квартири ОСОБА_16 в якій проживає та знімає квартиру родина ОСОБА_17 та безпосередньо через магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який надає послуги по установці антен. В суботу пішла до ОСОБА_18 з проханням зняти антену, який пообіцяв, що прийде працівник з фірми та заберуть антену. Дві неділі чекала, писала заяви і в прокуратуру та начальнику міліції, щоб допомогли вирішити питання, але ніхто їй не сприяв, тому зустрівши біля базару ОСОБА_19 , якому поскаржилася та попросила зняти антену на що останній погодився, при цьому повідомила, що антена належить їй. В подальшому зайшовши в квартиру ОСОБА_20 почав відкручувати болти, але не міг дістати відкрутити болт знизу та вона запропонувала принести драбину, з яким разом пішли на вулицю нижче приміщення суду та принісши драбину, останній заліз на неї та відкрутивши подав їй антену через вікно. Під час зняття антени був присутній ОСОБА_21 , якому вона пропонувала забрати антену та слідчий Картушан, а потім після завершення подій їх попросив слідчий написати пояснення, що вони й зробили, а сам ОСОБА_21 покинув місце. Не заперечує, що на вимогу слідчого відразу не віддала антену, а не віддала так як останні сміялися над нею, а самому ОСОБА_22 віддала б, але він за нею не приходив, а присилав слідчого. Вважає, що з ОСОБА_21 можливо було б до чогось домовитися, але з його дружиною-потерпілою, яка вела себе зухвало, неможливо було говорити.
Зазначені показання ОСОБА_10 про відсутність умислу на незаконне заволодіння чужим майном в повній мірі підтверджуються наявними в матеріалах провадження заявами до правоохоронних органів та прокуратури з приводу впливу та зобов`язання ОСОБА_12 , який самовільно, без будь-яких дозволів встановив супутникову антену, яка перешкоджала вільно користуватись майном ОСОБА_10 , демонтувати (перенести в інше місце) встановлену антену (а.п. 151, 153).

Що стосується відсутності у ОСОБА_10 корисливого мотиву, а саме незаконного збагачення за рахунок чужого майна, то слід зазначити, що з моменту демонтажу супутникової антени (30.08.2015 року) до моменту добровільної видачі вказаного майна працівникам поліції (16.09.2015 року), що підтверджується протоколом обшуку (а.п. 115-117), обвинувачена не мала на меті розпоряджатись вказаним майном чи збагатитись за його рахунок, адже остання повідомляла потерпілу про місце знаходження такого майна та в подальшому добровільно видала антену працівникам правоохоронних органів.

Аналізуючи показання обвинуваченої ОСОБА_10 , а також наведені вище докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, адже в її діях відсутня суб`єктивна сторона вказаного правопорушення, так як дійсно на прохання ОСОБА_10 було демонтовано антену потерпілої, що вказує на усунення з боку обвинуваченої перешкоди у користуванні власним майном, однак в подальшому ОСОБА_10 не мала наміру привласнити таке майно, розпорядитись ним чи збагатитись за рахунок такого майна (відсутній прямий умисел та корисливий мотив). Такий висновок суду першої інстанції належним чином умотивований у вироку суду і дані висновки суду першої інстанції взагалі не були спростовані стороною обвинувачення в апеляційній скарзі. Натомість, апеляційна скарга прокурора містить лише суб`єктивний аналіз здобутих по кримінальному провадженні доказів та бачення апелянта з приводу наявності в діях ОСОБА_10 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Також слід зазначити, що зібрані стороною обвинувачення під час досудового розслідування докази та здобуті в ході судового розгляду показання потерпілої і свідків вказують лише на факт вилучення обвинуваченою майна потерпілої, при цьому жодним чином не доводять наявність в діях останньої прямого умислу на завдання матеріальної шкоди потерпілій та корисливого мотиву, який би виражався у власному збагаченні обвинуваченої за рахунок майна потерпілої, тобто не доводять наявність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Що стосується наведених в апеляційній скарзі доводів прокурора щодо безпідставного неприйняття до уваги судом першої інстанції доказів вини обвинуваченої, а саме протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та висновку експерта, яким встановлена ринкова вартість викраденого майна, то з урахуванням відсутності в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, такі твердження апелянта не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони жодним чином не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для зміни чи скасування такого судового рішення судовою колегією встановлено не було, апеляційні доводи прокурора не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2016 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2