Ухвала іменем україни 28 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора засудженого захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001256, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 травня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вказаним вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, за ч. 2 ст. 125 КК

України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Відповідно до ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів

ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Також за цим судовим рішенням ОСОБА_6 виправдано за ч. 4

ст. 189 КК України.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

08 грудня 2014 року ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння у ході конфлікту зі своєю бабусею ОСОБА_8 , 1929 року народження, завдав численних ударів руками, ногами та металевим ціпком, яким остання користувалася, по різних частинах тіла, завдавши їй тяжких тілесних ушкоджень від яких жінка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, у ніч із 31 січня на 01 лютого 2015 року ОСОБА_6 у тій же квартирі у ході вживання алкогольних напоїв на ґрунті неприязних відносин, що раптово виникли між ним та ОСОБА_9 , ударив його шість разів кулаком в обличчя, завдавши йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і не були небезпечними в момент їх заподіяння.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому засуджений стверджує про свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і вказує на те, що його винуватість у вироку обґрунтовано недопустимими доказами. Також засуджений звертає увагу на порушення вимог ст. 419 КПК України судом апеляційної інстанції.
Прокурор теж просить скасувати вирок та ухвалу щодо

ОСОБА_6 через істотні порушення процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині виправдання винного за ч. 4 ст. 189 КК України. При цьому також як на одну з підстав для скасування оскаржуваних судових рішень вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.
На касаційну скаргу прокурора засуджений подав свої заперечення.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та засудженого, які підтримали скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який підтримав скаргу прокурора і частково підтримав скаргу засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги прокурора та засудженого необхідно задовольнити частково.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

При цьому положеннями ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Крім того, за ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з рішення апеляційного суду, зазначених вимог закону

в цій справі належним чином не було виконано.

З матеріалів кримінального провадження видно, що апеляційний розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 провадився за апеляційними скаргами прокурора та захисника засудженого.

При цьому прокурор у своїй апеляційній скарзі ставив питання

про незаконність виправдання засудженого за ч. 4 ст. 189 КК України та перекваліфікації дій засудженого з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 того ж Кодексу, що, на його думку, потягло за собою несправедливість призначеного покарання через його невідповідність тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого унаслідок м`якості. На обґрунтування своєї позиції прокурор детально розкрив у своїй скарзі такі доводи з посиланнями на конкретні докази, що на його думку, суд безпідставно визнав недопустимими та не взяв до уваги.

Захисник, оскаржуючи вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, стверджував про недоведеність винуватості його підзахисного у цьому кримінальному правопорушенні, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на істотні порушення кримінального процесуального закону, що на думку сторони захисту, полягали у використанні судом при ухвалені вироку ряду недопустимих доказів.

Однак апеляційний суд усупереч ст. 419 КПК України, залишаючи скарги захисника та прокурора без задоволення, не надав вичерпної відповіді стосовно того, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав наведені у них доводи неспроможними.

Зокрема, належного аналізу не отримали доводи захисників та прокурора про недопустимість чи допустимість ряду доказів кримінального провадження, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень; належним чином не було спростовано доводів

про необхідність ухвалення нового вироку та засудження ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 189 КК України, про що просила сторона обвинувачення, а також виправдання обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 цього ж Кодексу, згідно з позицією сторони захисту.

Натомість суд апеляційної інстанції обмежився загальними фразами про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його було засуджено за вироком суду першої інстанції, та обґрунтованість виправдання ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 189 КК України, а також констатував допустимість та належність доказів, якими було обґрунтовано цей вирок, при цьому залишивши без належного аналізу конкретні обставини справи, докази, наявні у матеріалах кримінального провадження та норми кримінального процесуального закону у їх сукупності, що свідчило би про законність рішення районного суду та повноту проведеного апеляційного розгляду кримінального провадження.

З огляду на наведене рішення апеляційного суду не можна вважати таким, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, ухвалу апеляційного суду через істотні порушення процесуального закону, не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах прокурора та захисника, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку по кожному з епізодів обвинувачення, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня

2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3