Справа № 182/3558/15-к
Провадження № 1-кп/0182/23/2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2015 р. за № 0001355 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе Дніпропетровської обл.., громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, раніше судимого:
17.02.2005 р. Орджонікідзевським міським судом за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України до 2 р. позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 р.
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_7
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_3 24.04.2015 року приблизно о 15.30 годині, знаходився на території КЗ «НЗОШ № 5» пр. вул.. Гагарына, 54 в м. Нікополь Дніпропетровської області, де в нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , підійшовши до малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно повторно відкрито з корисливих мотивів узяв у неповнолітнього ОСОБА_9 мобільний телефон «Престіжіо», вартістю 1507 грн., у якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС», на рахунку якого не було коштів, що належать потерпілому ОСОБА_5 , чим спричинив йому матеріальний збиток на загальну суму 1507 грн., та, не реагуючи на вимогу малолітнього потерпілого ОСОБА_9 повернути викрадене, з місця злочину втік, викраденим розпорядився за своїм розсудом.
Крім цього, 16.05.2015 року приблизно о 14.30 годині, ОСОБА_8 знаходився біля будинку № 38 по вул. Станіславського в м. Нікополь Дніпропетровської області, де в нього виник умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 підійшов до малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де, діючи умисно повторно відкрито з корисливих мотивів, шляхом ривку вихватив з рук неповнолітнього ОСОБА_11 мобільний телефон «Леново А369І», вартістю 1099 грн., у якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС», на рахунку якого не було коштів, що належать потерпілій ОСОБА_12 , чим спричинив їй матеріальний збиток на загальну суму 1099 грн.. Не реагуючи на вимогу малолітнього потерпілого ОСОБА_10 повернути викрадене, втік з місця злочину, викраденим майном розпорядився за своїм розсудом.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 спочатку винуватим себе визнав частково, наприкінці судового розгляду винуватим себе визнав повністю, але відмовився давати додаткові пояснення і пояснити причини визнання себе винуватим повністю. Спочатку, даючи пояснення, показав суду, що у квітні 2015 р. він приїхав у м. Нікополь до свого знайомого. Коли він проходив через територію КЗ «НЗОШ № 5», побачив 2-х хлопчиків. Т.я. йому терміново треба було подзвонити, він підійшов до хлопчиків і попросив телефон, щоб подзвонити. Хлопчики спочатку відмовлялися, але він уговорив їх, запевнивши, що йому подзвонити необхідно терміново і телефон він відразу поверне. Один з хлопчиків дав йому телефон, він почав дзвонити і відходив від хлопців у сторону. Коли зайшов у двір будинку, побачив, що хлопців поряд немає і у нього виник умисел на заволодіння майном. Тому він попросив знайомого ОСОБА_13 і останній здав телефон у ломбард на свій паспорт, отримані гроші 700 чи 800 грн. ОСОБА_14 передав йому і він їх витратив на власні потреби. В травні 2015 р. у денний час він також був у м. Нікополь. Проходив знову неподалік від КЗ «НЗОШ № 5», побачив 2-х хлопчиків, які гралися. Поруч з ними на трубі лежав телефон. Він спитав у хлопчиків, чи можна подзвонити. Один із хлопчиків кивнув головою, він вважав це за згоду, узяв телефон, подзвонив, відійшовши у сторону. Потім побачив, що хлопців поблизу немає, пішов і здав телефон у ломбард на власний паспорт. Після визнання вини повністю, ОСОБА_3 підтвердив, що телефон він у хлопців вихопив, але насильства не застосовував, потім хлопці за ним йшли, просили повернути телефони, але він від них утік.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується показаннями потерпілих, свідків, зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими та речовими доказами.
Потерпілий ОСОБА_9 показав, що у квітні 2015 р. він з другом знаходилися на території школи № 5. До них підійшов обвинувачений, якого вони раніше не знали, і попросив телефон, щоб терміново подзвонити. Вони спочатку відмовлялися, але обвинувачений дуже просив дати йому телефон на 2 хвилини. Тому, коли обвинувачений узяв телефон із рук, він не заперечував. Але, коли обвинувачений почав відходити у сторону, він зрозумів, що той телефон хоче забрати. Він почав вимагати повернути телефон, але обвинувачений із телефоном почав йди у сторону. Він з другом пішли слідом, спочатку обвинувачений просто йшов і обіцяв повернути телефон, потім, зайшовши за будинок, поклав телефон у карман і побіг. Вони також бігли за обвинуваченим, кричали, але тому вдалося відірватися від них. Тоді вони зупинилися і він подзвонив батькові. Батько прибіг і вони ще шукали обвинуваченого, але не знайшли і звернулися у міліцію.
Потерпілий ОСОБА_5 показав, що у квітні 2015 р. йому подзвонив син ОСОБА_9 з телефону однокласника і розповів, що у нього забрали телефон. Він відразу прибіг на зазначене сином місце перехрестя вул.. Гагаріна і Станіславського. Хлопці показали куди побіг чоловік, який забрав телефон, вони разом пошукали у тому місці, але не знайшли. Син розповів йому, що чоловік спочатку попросив подзвонити, вони не погоджувалися, а потім узяв з руки сина телефон. Деякий час робив вигляд, що дзвонить, а потім з телефоном побіг. Хлопці бігли за ним, але цей чоловік втік. Вони звернулися у міліцію, коли були у міліції йому на телефон передзвонили з сім-карти сина і якийсь чоловік сказав, що ОСОБА_15 залишив йому телефон, але не забирає і що він може забрати телефон на автобусній зупинці на вул.. Барнаульський. Вони приїхали туди, але там нікого не було. Телефон йому повернули, він претензій матеріального характеру немає.
Малолітній свідок ОСОБА_16 , який був допитаний у присутності матері і педагога, розповів, що у травні 2015 р. він був разом зі ОСОБА_17 біля школи № 5, сиділи біля труби. ОСОБА_18 хотів подзвонити матері, витягнув телефон. Тут до них підійшов незнайомий дорослий чоловік, запитав, що вони роблять і вихопив телефон із рук ОСОБА_19 , після чого побіг. Вони з ОСОБА_17 побігли за цим чоловіком, забігли за чоловіком у двір, там були люди, але вони цього чоловіка не затримали і той втік. Потім він дав ОСОБА_20 телефон і той подзвонив своїй матері. У ході слідства він упізнавав того чоловіка, що забрав телефон, по фотознімкам, на даний час вже не пам`ятає його.
Малолітній свідок ОСОБА_21 , який був допитаний у присутності матері і педагога, розповів, що восени 2015 р. після уроків він з ОСОБА_22 знаходилися на території школи № 5. ОСОБА_15 дістав телефон, щоб подивитися котра година. До них підійшов обвинувачений і попросив подзвонити, вони відмовилися. Обвинувачений сказав, що треба дуже терміново подзвонити, узяв телефон з рук ОСОБА_9 і відійшов у сторону, а потім, імітуючи дзвінок, пішов далі. Вони йшли за обвинуваченим, ОСОБА_23 просив повернути телефон, але обвинувачений продовжував спочатку йти, а потім побіг. Вони побігли за обвинуваченим, але не наздогнали. Потім він дав ОСОБА_24 телефон і той подзвонив своєму батькові. Батько відразу прибіг, вони ще шукали злочинця, але не знайшли.
Також винуватість обвинуваченого підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0001355 і були досліджені у судовому засіданні:
-Протоколом огляду місця події від 24.04.2015 р. тротуару, розташованого між буд. АДРЕСА_2 та КЗ «НЗОШ № 5», де у малолітнього ОСОБА_9 невідома особа забрала мобільний телефон «Престіжіо» з фото-таблицею (а.п. 14-15);
-Копіями документів на викрадений телефон гарантійного талону, чеку та коробки, на якій зафіксовані ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 телефону (а.п. 19-21);
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2015 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_9 у присутності батька ОСОБА_25 з 4-х пред`явлених фотознімків упізнав за характерними рисами формою обличчя, формою очей, носа, губ, кольором очей, волосся ОСОБА_3 , як особу, яка забрала у нього телефон (а.п. 26-29);
-Протоколом огляду та вилучення від 20.05.2015 р. мобільного телефону «Престіжіо», який добровільно надала ОСОБА_26 , в ході якого встановлено ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 телефону. Присутній при огляді ОСОБА_5 підтвердив, що це його телефон, т.я. ІМЕІ співпадає. До протоколу долучена фото-таблиця (а.п. 36-39);
- Протоколом огляду місця події від 16.05.2015 р. ділянки, розташованої між буд. АДРЕСА_3 та КЗ «НЗОШ № 5», де у малолітнього ОСОБА_27 невідома особа забрала мобільний телефон «Леново А369І» (а.п. 59);
-Копіями документі на телефон «Леново А369І» - чеку, гарантійного талону, у якому зазначено ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 телефону (а.п. 66);
- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2015 р., в ході якого потерпілий ОСОБА_18 у присутності матері ОСОБА_12 з 4-х пред`явлених фотознімків упізнав за характерними рисами формою обличчя, формою та кольором очей, формою носа, губ, кольором волосся ОСОБА_3 , як особу, яка забрала у нього телефон (а.п. 73-76);
-Протоколом огляду та вилучення від 20.05.2015 р. сім-карти оператора мобільного зв`язку «МТС», яку добровільно видав ОСОБА_3 , в ході якого встановлено номер карти НОМЕР_5 (а.п. 78-80);
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2015 р., в ході якого свідок ОСОБА_28 з 4-х пред`явлених фотознімків упізнав за характерними рисами формою обличчя, формою носа, губ, кольором очей, волосся, ОСОБА_3 , як особу, яка забрала телефон у малолітнього хлопчика (а.п. 88-91);
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2015 р., в ході якого свідок ОСОБА_16 у присутності матері ОСОБА_29 з 4-х пред`явлених фотознімків упізнав ОСОБА_3 за характерними рисами формою обличчя, формою очей, носа, вухами, кольором волосся, шкіри, як особу, яка забрала телефон у ОСОБА_27 (а.п. 97-100);
- Копією специфікації ПП «Ломбард Капітал» від 16.05.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_3 узяв позику у розмірі 800 грн. із заставою мобільного телефону «Леново А369І» (а.п. 101);
- Протоколом огляду та вилучення від 20.05.2015 р. мобільного телефону «Леново А369І», який добровільно видав ОСОБА_3 , в ході якого встановлено ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 телефону. Присутня при огляді ОСОБА_12 підтвердила, що це її телефон, т.я. ІМЕІ співпадає. До протоколу долучена фото-таблиця (а.п. 103-106).
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена вказаною сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вказані досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочинів, за якими він обвинувачується.
Хоча спочатку обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнавав лише у вчиненні шахрайських дій, але винуватість його у вчиненні саме грабежів повністю доведена. І допитані потерпілі, і свідки пояснили, що телефон обвинувачений із рук потерпілих забрав сам. Хоча потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що, після того, як обвинувачений узяв телефон, він фактично погодився на те, що ОСОБА_3 здійснить дзвінок з телефону, але у подальшому ОСОБА_3 з телефоном зник з місця вчинення злочину, не зважаючи на те, що потерпілий і свідок йшли за ним і вимагали повернути телефон, тобто його дії, розпочавшись як шахрайство, перетворилися на грабіж.
Дії обвинуваченого мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який в умовах СІЗО перехворів на інфекційний гепатит, хоча за місцем проживання характеризуються негативно, але негативність пов`язана лише з його попередньою судимістю, разом з тим у вироку Орджонікідзевського міського суду від 17.02.2015 р. зазначено, що він характеризується за місцем проживання позитивно; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, повне відшкодування шкоди, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Невідбута частина покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду від 17.02.2015 р. на підставі ч.1 ст.. 71 КК України підлягає частковому приєднанню до призначеного за цим вироком покаранню.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази: телефон «Престіжіо», що знаходиться у потерпілого ОСОБА_5 , телефон «Леново А369І», сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС», що знаходяться у потерпілої ОСОБА_12 залишити їм.
На підставі наведеного, керуючись ст.. 370, 371, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначенного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду від 17.02.2015 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 10 днів.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишити тримання від вартою. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Речові докази: телефон «Престіжіо», що знаходиться у потерпілого ОСОБА_5 , телефон «Леново А369І», сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС», що знаходяться у потерпілої ОСОБА_12 залишити їм..
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі, починаючи з 20 травня 2015 р. до день набуття вироком законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом 30 днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1