Провадження № 11-кп/792/194/16
Справа № 688/852/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.03.2016 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 6 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530, за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 лютого 2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 лютого 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 6 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530 щодо ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору, в зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, й сформульоване обвинувачення є суперечливими між собою. Суд звернув увагу на ті обставини, що стороною обвинувачення при викладі фактичних обставин справи зазначено, що ОСОБА_9 , на грунті довготривалих конфліктних відносин, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, з метою вбивства двох осіб, а саме: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїй дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під час конфлікту, господарськими вилами наніс один тичковий удар в життєво-важливий орган голову ОСОБА_10 , який після цього впав на землю, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення, які перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням 8 листопада 2015 року смерті ОСОБА_10 в реанімаційному відділенні Хмельницької обласної лікарні. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство двох осіб, ОСОБА_9 наніс другий одиночний тичковий удар господарськими вилами в життєво важливий орган голову ОСОБА_11 , проте в зв`язку з тим, що потерпіла устигла ухилитись влучив їй в ліве вухо. Після чого трубою наніс не менше трьох ударів в голову ОСОБА_11 , спричинивши останній тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення. Внаслідок того, що ОСОБА_12 припинила злочинні дії ОСОБА_9 , відштовхнувши його від потерпілих в приміщення літньої кухні, одразу зачинивши за ним двері та своєчасно викликала бригаду швидкої медичної допомоги потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що дозволило зберегти життя ОСОБА_11 . Таким чином, ОСОБА_9 5 листопада 2015 року намагався вчинити умисне вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проте свій злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті двох і більше осіб не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, та такі його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як замах на умисне вбивство двох осіб, коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

При цьому суд першої інстанції, вказуючи про формулювання неконкретного обвинувачення, звернув увагу, що вбивство однієї людини і закінчений замах на життя іншої, які охоплювались єдиним умислом позбавити життя двох осіб, не може розглядатись як закінчений злочин, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки злочинний намір вбити двох осіб не було здійснено з причин, що не залежали від волі винного та в цих випадках вчинене слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК (за наявності обтяжуючих обставин за відповідним пунктом ч. 2 ст. 115 КК України) у сукупності з ч. 2 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, незалежно від послідовності злочинних дій.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Вважає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, по суті дав пряму вказівку стороні обвинувачення на обов`язковість додаткової кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом його дій щодо потерпілого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно досліджував на цій стадії провадження докази та давав оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, що є недопустимим.

Потерпіла ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору, призначивши новий розгляд справи в іншому суді області, позаяк суд першої інстанції провів підготовче судове засідання в відсутність потерпілої, не повідомивши її про дату та час судового засідання. Вказувала, що ще під час ознайомлення в Полонському відділенні поліції з матеріалами провадження та ще до визначення суду, який мав розглядати справу і направлення обвинувального акту до судової установи, вона 27 січня 2016 року написала заяву, в якій просила проводити підготовче судове засідання в її відсутність, однак після направлення обвинувального акту до суду вона вирішила прийняти участь в судових засіданнях, однак судом в будь-який спосіб не було належним чином повідомлено її про дату, час та місце судового засідання, а повернення обвинувального акту з підстав, з якими апелянт не згодна, на її думку, вказує про упередженість суду першої інстанції.

З цих же підстав просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням обвинувального акту до того ж суду, але в іншому складі суду, для проведення підготовчого провадження захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , який також вказував, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КК України, а прийнята ухвала суду першої інстанції є такою, що порушує вимоги Кримінального процесуального кодексу України та порушує права обвинуваченого, суд першої інстанції фактично вказав прокурору про необхідність додаткової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, вдався до оцінки дій обвинуваченого на стадії підготовчого судового засідання, що є неприпустимим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримував доводи апеляційної скарги прокурора, захисника, апеляційну скаргу потерпілої підтримав частково, вказавши про відсутність підстав для призначення нового розгляду справи в іншому суді області; захисника ОСОБА_7 в підтримання доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення в будь-якому випадку підлягає скасуванню, в разі якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання. Як видно з матеріалів кримінального провадження після надходження 4 лютого 2016 року до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області обвинувального акту про місце, дату та час підготовчого судового засідання суд першої інстанції потерпілих взагалі не повідомляв, на що обґрунтовано звертає увагу потерпіла ОСОБА_8 та з цих підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, що є безумовною підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянтів про те, що категорична вказівка суду першої інстанції в ухвалі суду наступного змісту: «слід звернути увагу, що вбивство однієї людини і закінчений замах на життя іншої, які охоплювались єдиним умислом позбавити життя двох осіб, не може розглядатись як закінчений злочин, передбачений п1 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки злочинний намір вбити двох осіб не було здійснено з причин, що не залежали від волі винного. У цих випадках вчинене слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України (за наявності обтяжуючих обставин за відповідним пунктом ч. 2 ст. 115 КК України) в сукупності з ч. 2 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, незалежно від послідовності злочинних дій» виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового розгляду, бо має ознаки оцінки доказів в провадженні.

Оскільки ухвала скасовується з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, інші доводи апелянтів не перевіряються, однак їх слід перевірити при новому розгляді справи, який слід перевірити з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому колегія суддів вважає необхідним зауважити, що Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34). На переконання колегії суддів, в разі встановлення відсутності чіткого сформульованого обвинувачення порушується один з основних конституційних принципів право обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, що позбавляє права обвинуваченого знати, в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами та якими саме нормами кримінального закону, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє місцевий суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні. В разі визначення неконкретного обвинувачення це суперечитиме загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченому мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані йому права, зокрема, право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

При новому розгляді справи слід перевірити наявність підстав для призначення справи до судового розгляду та відповідність обвинувального акту вимогам закону.

Підстав для призначення нового розгляду справи в іншому суді області, про що вказувала в своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , в колегії суддів немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 лютого 2016 року про повернення керівнику Шепетівської місцевої прокуратури обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000530 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 п. 1 ст. 115 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2