Справа № 520/1282/16-к
Провадження № 1-кп/520/304/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.02.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000168 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, росіянина, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, інваліда 2-ої групи, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.05.2015 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 190 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік.

- 29.09.2015 року Київським районним судом м.Одеси за ч. 1ч.2 ст. 190 КК України, з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75, ст.76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на термін 2 роки, вирок набрав законної сили, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2014 року, точна дата досудовим слідством не встановлена, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись на перехресті вулиць Левітана та Люстдорфська дорога в м. Одесі, спілкуючись з потерпілим дізнавшись від потерпілого ОСОБА_5 про його бажання працевлаштуватись в якості моряка. Обвинувачений маючи єдиний намір спрямований на заволодіння чужими грошима, запевнивши потерпілого про те,що він за гроші оформить необхідні документи, працевлаштує та відправить потерпілого на роботу в рейс в якості моряка. З метою заволодіння чужими грошима, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, через декілька діб після попереднього узгодження, зателефонував потерпілому ОСОБА_5 і під приводом необхідності оформлення частини необхідних документів, отримав від потерпілого, шляхом перерахування банківського платежу на свою банківську картку ПАТ АБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 грошові кошти. В подальшому, реалізуючи свій злочинний намір на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , аналогічним чином, в період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року, під приводом необхідності перерахування грошових коштів на свою банківську картку для оформлення документів необхідних для працевлаштування та відправлення потерпілого на роботу в рейс отримав від ОСОБА_5 , декількома банківськими переводами грошові кошти в загальній сумі 17500 гривень, які в подальшому привласнив та витратив на свій розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за ч.2 ст. 190 КК України визнав повністю та пояснив суду, що дійсно він в період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року, дізнавшись про бажання ОСОБА_5 працевлаштуватись в якості моряка, та запевнивши потерпілого про можливість допомогти в оформленні документів, під приводом необхідності перерахування грошових коштів на свою банківську картку для оформлення документів необхідних для працевлаштування та відправлення в рейс в порушення чинного законодавства, шляхом обману, отримав від ОСОБА_5 , декількома банківськими переводами грошові кошти в загальній сумі 17500 гривень.

Цивільний позов обвинуваченого він визнає.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 пообіцяв допомогти йому працевлаштуватись на роботу в якості моряка та підтвердив, що шляхом обману ОСОБА_4 заволодів його грошовими коштами у сумі 17 500 гривень.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_4 заволодів грошима 17 500 грн. потерпілого ОСОБА_5 шляхом обману, якому обіцяв влаштувати його на роботу в якості моряка.

Потерпілий ОСОБА_5 подав цивільний позов, про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 10 700 гривень.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 в скоєнні ним кримінального правопорушення, вина обвинуваченого повністю доказана і підтверджується доказами зібраними по справі поясненнями потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 та матеріалами кримінального провадження :

- платіжними дорученнями банку про перечислення обвинуваченому грошей від потерпілого;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання;

- проколом одночасного допиту осіб;

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що по даному кримінальному провадженню надано суду достатньо доказів для визнання обвинуваченого винним в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст. 190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, скоєне повторно.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що обставинами які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Обставини які пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання провини, щире каяття, сприяння розкриттю вчиненого кримінального правопорушення, а також той факт, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку що ОСОБА_4 не становить тієї небезпеки для суспільства, яка передбачає його ізоляцію від суспільства.

Суд призначаючи ОСОБА_4 покарання вважає необхідним призначити йому покарання у межах санкції ст. 190 КК України у виді штрафу в дохід держави.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 вироком Київського районного суду м.Одеси від 29.09.2015 року визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1, ч.2 ст. 190 КК України та судом йому було призначено покарання з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України в виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України обвинувачений був звільнений від відбування покарання на випробувальний термін 2 роки. На підставі ст. 76 КК України суд зобов`язав засудженого:

- не виїжджати на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та місця роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації кримінально виконавчу інспекцію.

Суд призначаючи покарання, враховує, що обставини які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, суд вважає, щире каяття обвинуваченого в скоєнні злочину, що він є інвалідом 2-ої групи, що частково відшкодував матеріальну шкоду.

Суд призначаючи обвинуваченому покарання по даному кримінальному провадженню керуючись вимогами КК України, враховуючи порядок та межі призначення покарання при призначенні певного виду і конкретної міри покарання з метою призначення справедливого покарання враховує, ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, що згідно ст.12 КК України обвинувачений скоїв за кваліфікацією злочинів злочин середньої тяжкості, суд враховує обставини вчинення злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також дані про особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують покарання, що обвинувачений добровільно частково відшкодував потерпілому шкоду, що по місцю проживання характеризується позитивно,що являється інвалідом 2-ої групи і приходить до висновку про те, що обвинувачений не становить тієї небезпеки для суспільства, яка передбачає його ізоляцію від суспільства, тому,як вважає суд, обвинуваченому доцільно призначити покарання в межах санкції ч.2 статті 190 КК України у виді штрафу в дохід держави.

Таку міру покарання суд вважає достатньою для покарання та виправлення обвинуваченого за вчинені ним противоправні дії.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання суд вважає, що покарання йому необхідно призначити застосовуючи норму ч.4 ст. 70 КК України, і остаточно призначити обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів, так як з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тобто до постановлення вироку Київського районного суду від м.Одеси від 29.09.2015 року.

Процесуальних витрат пов`язаних з проведенням судових експертиз у відповідності з п.3 ст.124 КПК України не має.

Цивільний позов обвинуваченого підлягає задоволенню.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.367,368,370-374 КПК України,суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу, у розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян - в сумі 1700 гривень в дохід держави.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_4 , остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом складання призначених судом покарань, в виді 3(три) роки позбавлення волі та у виді штрафу у розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян - в сумі 1700 гривень в дохід держави.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання в виді позбавлення волі на випробувальний термін 2(два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого:

не виїжджати на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та місця роботи;

періодично з`являтися для реєстрації кримінально виконавчу інспекцію.

Покарання призначене судом в виді штрафу у розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян - в сумі 1700 гривень в дохід держави - виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати в виді - особистого зобов`язання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення на його користь 10 700 (десять тисяч сімсот) гривень в рахунок повернення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 10 700 (десять тисяч сімсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1