І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 539/688/15-к
24.03.2016 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засідання кримінальне провадження про обвинуваченню ОСОБА_6 ст. 119 КК України суд,
Під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за ст.119 КК України , після дослідження матеріалів кримінального провадження Лубенським місцевим прокурором ОСОБА_8 який є процесуальним прокурором по справі , змінено обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_6 на ст.121 ч 2 КК України.
Після ознайомлення з обвинувальним актом по новому обвинуваченню , захистом адвокатом ОСОБА_5 , заявлено клопотання , про повернення обвинувального акта по новому обвинуваченню прокурору , в зв`язку з невідповідністю ст.291 КПК України.
В клопотанні захист зазначив , що обвинувальний акт від 26 лютого 2015 року за формою та змістом відповідав вимогам ст.291 КПК України, зокрема, згідно ст.291 ч.2 п.З КПК України містив анкетні відомості щодо кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), в т.ч. і щодо потерпілої ОСОБА_9 матері загиблого ОСОБА_10 - то за таких обставин суд обґрунтовано у відповідності до вимог ст.314 ч.З п.5 КПК України призначив судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акту.
Проте 14 березня поточного року прокурором Лубенської прокуратури ОСОБА_3 , вже за погодженням з першим заступником керівника Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , було складено новий обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_7 звинувачується у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України.
Вказаний злочин у відповідності до положень ст.12 ч.4 КК України є тяжким.
Така зміна кваліфікації дії ОСОБА_7 змушує його як захисника з особливою увагою ставитись до питань щодо дотримання вимог процесуального законодавства при розгляді справи загалом, та прав його підзахисного зокрема.
При вивченні обвинувального акту від 14 березня поточного року стороною захисту неодноразово зверталась увага суду на те, що він (обвинувальний акт) чомусь тепер не містить анкетних та будь яких інших даних одної з потерпілих, а саме - ОСОБА_9 , матері загиблого ОСОБА_12 ..Прокурор без будь яких на те підстав , безпідставно виключив із обвинувального акту потерпілу ОСОБА_9 , позбавивши її права скористатись своїми правами потерпілого у відповідності до вимог ст.55 КПК України .
Чинним КПК України взагалі не передбачено процедури, при якій особа, яка вже визнана потерпілою особою, втрачає такий статус.
Таким чином, наполягаючи на продовженні розгляду кримінальної справи по такому недолугому обвинувальному акту, прокурор на його думку намагається примусити суд до порушення вимог процесуального законодавства, оскільки питання про відповідність обвинувального акта встановленим вимогам є одним з питань, які суд зобов`язаний вирішити в підготовчому засіданні (ст.291 ч.З п.З КПК України).
Цілком очевидним є те, що такі дії прокурора є безпідставним та необґрунтованим порушенням прав потерпілої особи, а в свою чергу це ставить під сумнів будь який вирок, постановлений судом по вказаній справі, оскільки положеннями ст.412 ч.2 КПК України визначено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо : ... 5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Крім того, такими діями прокурор позбавляє його підзахисного права у випадку доведення його винуватості попросити пробачення у потерпілої, відшкодувати завдану їй шкоду, та нарешті просто вислухати чи дізнатись її ставлення до міри покарання...
Прохає суд постановити ухвалу, якою повернути прокурору обвинувальний акт від 14 березня 2016 року, щодо ОСОБА_7 як такий, що не відповідає встановленим вимогам, зокрема, не містить анкетних чи будь яких інших даних щодо потерпілої ОСОБА_9 , та зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки .
Суд заслухав думку прокурора ОСОБА_8 який категорично заперечував проти повернення обвинувального акта від 14.03.2016 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за ст.121 ч 2 КК України , з підстав не відповідності його вимогам ст.291 ч.З п.З КПК України , потерпілого ОСОБА_13 та його представника ОСОБА_14 які підтримали клопотання , вважає , що клопотання підлягає задоволенню .
У відповідності до вимог ст.110 ч.4 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.
Тобто обвинувальний акт прокурора є особливим процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування. Призначивши своєю ухвалою судовий розгляд на підставі обвинувального акту (ст.316 ч.І КПК України), суд тим самим відкриває прокурору шлях до реалізації ним свого конституційного права і обов`язку щодо підтримання державного обвинувачення (ст.121 п.1 Конституції України). Велика значимість обвинувального акта як процесуального рішення ставить непересічні вимоги до змісту та процедури його складання і переліку додатків до нього, передбачених ст.291 КУПК України, які слід неухильно й прискіпливо виконувати .
Судом встановлено , що процесуальний прокурор ОСОБА_8 14 березня 2016 року , змінив обвинувачення в суді ОСОБА_7 , і виніс нове обвинувачення за ст.121 ч 2 КК України. При цьому в обвинувальний акт не включив потерпілу ОСОБА_15 , яка визнана потерпілою на досудовому слідстві та неодноразово допитувалась.
Прокурор ОСОБА_8 не зміг суду пояснити підстави з посиланням на відповідну норму КПК України якими він керувався при виключені потерпілої із учасників процесу.
23 березня 2016 року , від потерпілої ОСОБА_15 надійшла заява , що вона за станом здоровя не може приймати участь у судовому процесі , прохає її не викликати до суду і справу розглядати в її відсутність, на що прокурор ОСОБА_8 прохав суд взяти до уваги зазначену заяву. Однак 24 березня 2016 року від потерпілої ОСОБА_15 надійшла нова заява , в якій вона повідомила , що 23.03.2016 року до неї прийшов працівник поліції який вимагав написати заяву , яку він їй диктував. Заява нею написана внаслідок введення її в омані, яку вона прохає до уваги не брати.
Оскільки потерпіла ОСОБА_9 не включена як потерпіла в обвинувальний акт нового обвинувачення , суд позбавлений можливості викликати її в суд та вручити нове обвинувачення пред`явлене прорубом ОСОБА_6 .
Згідно п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року - про повернення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру) прокурору суд постановляє відповідну ухвалу. Такою ухвалою суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного ним розумного строку, який має бути достатнім для виправлення допущених недоліків. Ухвала негайно направляється прокурору для усунення зазначених у ній недоліків обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або для долучення необхідних додатків тощо.
Керуючись ст.ст. 55, 291 ,314 ,350 КПК України , суд
У Х В А Л И В
Клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити .
Повернути прокурору обвинувальний акт від 14 березня 2016 року що до
ОСОБА_7 ,як такий що не відповідає вимогам КПК України зокрема, не містить анкетних чи будь яких інших даних щодо потерпілої ОСОБА_9 , та зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки .
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області .
Головуючий : ОСОБА_1