Справа № 333/477/16-к
Провадження № 1-кп/333/195/16
ВИРОК
09 червня 2016 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, українки, освіта середня, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: 28.10.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, -
- в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт, будучи раніше засудженою 28.10.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, та ознайомившись з порядком та умовами відбуття покарання, діючи умисно, незважаючи на усні та письмові попередження, ухиляється від відбуття призначеного їй покарання.
Після винесення вироку, ОСОБА_4 , 10.12.2015 року відпрацювала 2 години із призначених 100 годин покарання, після чого, самовільно залишивши територію підприємства та прибувши до Комунарського підрозділу Жовтневого РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області письмово повідомила про відмову від відбування призначеного покарання. В січні 2016 року, ОСОБА_4 , відпрацювала ще 8 годин призначеного їй покарання, після чого покинула територію підприємства та до теперішнього часу без поважних на те причин, не з`явилася для виконання рішення суду. Отже, своїми діями остання не виконала встановлені обов`язки, а також порушила порядок та умови відбування покарання, чим ухилилася від відбування покарання у виді громадських робіт, згідно з ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, щиро розкаялася, просила суд не карати її строго та пояснила, що вона відпрацювала 10 годин громадських робіт та розуміла, що їй необхідно відпрацювати ще 90 годин, але через виниклі життєві обставини, не мала можливості належним чином відпрацювати громадські роботи.
Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.
За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останньої за ч. 2 ст. 389 КК України ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Санкцією ч. 2 ст. 389 КК України передбачено покарання лише у виді арешту та обмеження волі.
Згідно з ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.
Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вона входить у перелік осіб, яким згідно зі статтями 60 та 61 КК України не може бути призначено покарання у виді арешту або обмеження волі.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КПК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів (вироків) шляхом повного або часткового їх складання заміна покарання повадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.
Враховуючи, що обвинуваченій не може бути призначене ні один з видів покарання, передбачених ч. 2 ст. 389 КК України, суд вважає, що обвинувачену ОСОБА_4 слід засудити без призначення покарання та звільнити від покарання на підставі ст. 74 КК України.
При цьому невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, слід виконувати окремо.
Судові витрати, речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України без призначення покарання.
На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання як особу, до якої не може бути застосовано жоден з видів покарання, передбачених у санкції ч. 2 ст. 389 КК України.
Частину невідбутого покарання ОСОБА_4 за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року у виді 90 годин громадських робіт, виконувати окремо.
Копію вироку вручити прокурору та засудженій, а інші учасники процесу мають право отримати копію вироку в суді.
Вирок набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження. В разі якщо вирок оскаржений учасниками процесу, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, яке набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1