Справа № 362/388/16-к
Провадження № 1-кп/362/81/16
ВИРОК
Іменем України
24.02.2016 року м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло,-
26.01.2015 року, близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 , знаходячись неподалік ринку «Западинський» за адресою: вул. Декабристів, 117 м. Василькова Київської області, вступили у злочинну змову, домовившись про вчинення таємного викрадення чужого майна.
Далі, близько 18 год. 20 хв., ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 , за пропозицією ОСОБА_4 , зайшли на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 маючи при собі завчасно заготовлену металеву стамеску, пошкодив металопластикове вікно.
Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, проникли до середини будинку, де користуючись відсутністю господарів, діючи повторно, таємно викрали майно ОСОБА_7 , а саме, ноутбук, марки «Asus», який знаходився в сумці, загальною вартістю 6000 гривень та диск накопичення інформації, об`ємом пам`яті 1000 Гб, вартістю 2000 гривень.
В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні будинку, почули, що господар повернувся і продовжуючи виконувати свій злочинний умисел направлений на протиправне заволодіння майном, через пошкоджене металопластикове вікно вилізли на територію домоволодіння та разом з викраденим майном намагались зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення. В цей час з-за будинку разом зі своїм собакою з`явився власник вказаного будинку ОСОБА_7 , який побачив ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з викраденими речами та наказав зупинитись. Не дивлячись на вимогу господаря будинку припинити свої протиправні дії і явно усвідомлюючи те, що їхні дії перестали носити таємний характер, ОСОБА_6 , тримаючи в руці сумку з ноутбуком, та ОСОБА_4 , який тримав диск накопичування інформації, почали бігти та заскочили на паркан, яким огороджена територія даного домоволодіння. У цей час собака господаря наздогнав ОСОБА_6 та схопивши за штанину, повалив останнього на землю та почав кусати за ноги. ОСОБА_4 у цей час переліз з викраденим диском накопичування інформації через паркан. Далі ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_6 та коліном притиснув його до землі, долаючи опір останнього та відтягуючи собаку.
В цей час, почувши крики ОСОБА_6 , з-за паркану виглянув ОСОБА_4 , який усвідомлюючи при цьому протиправний характер своїх дій, демонструючи завчасно приготовлений стартово-шумовий револьвер «Blow 38» номер НОМЕР_1 калібру 9 мм, здійснив з нього постріл в напрямку ОСОБА_7 з метою уникнення затримання ОСОБА_6 та зникнення разом з ним з місця скоєння кримінального правопорушення. ОСОБА_7 , почувши даний постріл, з метою самозахисту, схопив з землі металевий карниз та наніс один удар по правій руці ОСОБА_4 , таким чином вибивши з руки вищевказаний револьвер.
Користуючись тим, що ОСОБА_7 відволікся, ОСОБА_6 залишивши на землі викрадений ноутбук, заскочив на паркан та разом з ОСОБА_4 зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.
ОСОБА_6 за вчинення вказаного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, ч.1 ст. 71 КК України засуджений вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області до 5 років 5 місяців позбавлення волі від 07.05.2015 року.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України визнав повністю і показав, що взимку 2015 року він зустрівся зі своїм другом ОСОБА_6 в районі «Западинки», де вони сіли на автобус і доїхали до зупинки «Лікарня» м. Василькова Київської області, там вони вийшли і почали прогулюватися різними вулицями в цьому районі. Ідучи по одній з вулиць він побачив, що в будинку не світиться світло. Він запропонував ОСОБА_6 вчинити крадіжку якогось майна з цього будинку. При ньому в цей час була металева стамеска. Він ОСОБА_4 переліз через паркан цього будинку, а за ним переліз і ОСОБА_6 . Після чого, зазначеною стамескою він пошкодив та відчинив металопластикове вікно у цьому будинку, в середину якого спочатку проник він, а за ним ОСОБА_6 .. ОСОБА_6 присвічував в приміщенні будинку ліхтариком. Там він побачив диск накопичування інформації, який він схопив, а ОСОБА_6 схопив ноутбук, який знаходився в цьому ж приміщенні. Після чого ОСОБА_6 почув, що в будинку відкриваються вхідні двері, вони зрозуміли, що прийшов господар будинку. Вони з викраденим майном підбігли до вікна, через яке проникали в будинок та повискакували з нього. Після цього відразу за кутом будинку він побачив якогось чоловіка з собакою і вони почали тікати. ОСОБА_8 , яка була з тим чоловіком, кинулась за ними, але він встиг вилізти на паркан, а собака схватила ОСОБА_6 за ногу і почала кусати, який почав кричати від болю. Після цього він сказав цьому чоловіку відпустити ОСОБА_6 та вистрелив з стартового пістолету, який був у нього в напрямку цього чоловіка, щоб той відпустив ОСОБА_6 . В той час він вже будучи за парканом викинув викрадений ним диск накопичувальної інформації, куди саме не пам`ятає. Після чого цей чоловік схопив з землі металевий карниз та вдарив його ним по руці, вибивши з рук вказаний револьвер. Після чого він втік з місця вчинення злочину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_7 надав до суду письмову заяву про розгляд даного кримінального провадження у його відсутності, в якій просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суворе покарання.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України.
Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_4 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжких злочинів, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ГІБ МВС України ОСОБА_4 раніше судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Судом, відповідно до ст. 66 КК України, беруться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 щире каяття.
Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.
Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2014 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.
Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи посередню характеристику на ОСОБА_4 за місцем його проживання, те, що він раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, думку потерпілого ОСОБА_7 , який стосовно міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 просив призначити суворе покарання, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на певний строк з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи, оскільки його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Враховуючи вищезазначене, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 застосовує вимоги ч. 1 ст. 71 КК України щодо часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2014 року, яка становить 5 (п`ять) років позбавлення волі, до покарання, призначеного за даним вироком, і призначає йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, оскільки ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин під час іспитового строку, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 3 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 призначити, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 6 (шести) років позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відраховувати з часу його затримання, а саме: з 01.01.2016 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1