Ухвала
іменем україни

26 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005490 за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, проживаючої у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, не погоджуючись з призначеним покаранням, ОСОБА_5 ставить питання про зміну вироку апеляційного суду та призначення їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Зазначає, що апеляційний суд не в повній мірі врахував визнання нею вини та щире каяття, часткове відшкодування шкоди, наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Наголошує, що вона раніше не судима, повністю визнала цивільний позов, відсутні обставини, що обтяжують покарання. Вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вирок вважає законним і заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за:

- ч. 1 ст. 358 КК України на 2 роки обмеження волі;

- ч. 4 ст. 191 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на підприємствах усіх форм власності, строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на підприємствах усіх форм власності, строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішені питання про судові витрати, речові докази та цивільний позов у провадженні.

Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначеного покарання і постановлено свій вирок від 3 лютого 2016 року, яким ОСОБА_5 призначено покарання за:

- ч. 1 ст. 358 КК України штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- ч. 4 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на підприємствах усіх форм власності, строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на підприємствах усіх форм власності, строком на 3 роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнана винною у тому, що вона, працюючи на посаді старшого касира торгівельного залу магазину «Ельдорадо», будучи матеріально відповідальною особою, виконуючи свої функціональні обов`язки, у період з 1 червня 2014 року по 10 грудня 2014 року, у робочий час, більш точного часу встановити під час досудового розслідування не виявилось можливим, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: м. Дніпропетровськ, бул. Театральний, 2, маючи умисел на привласнення чужих грошей, отриманих від реалізації товару у магазині «Ельдорадо», підробила документи, шляхом внесення до первинного змісту копій супровідних відомостей для інкасації грошей неправдивих відомостей, а також шляхом формування прибутково-видаткових касових ордерів без фактичної їх інкасації, внаслідок чого на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», не надійшли гроші на загальну суму 148600 грн., які належать ТОВ «Дієса», які ОСОБА_5 привласнила. Крім того, вона вилучила з каси магазину гроші у сумі 112406,62 грн.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 привласнила грошові кошти ТОВ «Дієса» на загальну суму 261006,62 грн., що є великим розміром.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України, кваліфікація її дій, призначене основне покарання за ч. 1 ст. 358 КК України та додаткове за ч. 4 ст. 191 КК України засудженою у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується доводів засудженої про несправедливість призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_5 , ці вимоги закону врахував не в повній мірі, про що зазначив суд апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Скасовуючи вирок в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції погодився із видом покарання, яке обрано судом першої інстанції.

Однак, апеляційний суд врахував конкретні обставини справи, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують покарання, та за відсутності таких, що його обтяжують, та дійшов висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_5 нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 191 КК України.

Зокрема, при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, апеляційний суд послався на сукупність пом`якшуючих покарання обставин та обґрунтовано визнав такими, що істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, визнання нею вини і щире каяття, часткове відшкодування спричиненої шкоди, наявність на утриманні дитини. Врахував апеляційний суд й інші встановлені судом першої інстанції відомості про обвинувачену, а саме те, що ОСОБА_5 раніше не судима, позитивно характеризується за місцем роботи та задовільно за місцем проживання, визнала цивільний позов.
Правильно, відповідно до ст. 70 КК України, визначене апеляційним судом і остаточне покарання.

Разом з тим, апеляційний суд вказав, що покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженої, яка вчиняла кримінальні правопорушення більше шести місяців, привласнила кошти у великих розмірах і лише незначну їх частину відшкодувала.

З урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винної, серед яких й ті, про які йдеться у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в межах поданих апеляцій і своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства.
На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом покарання є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та попередженню вчинення нею нових правопорушень.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3