Ухвала
іменем україни
30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

м. Новомосковська Дніпропетровської області, який мешкає у цьому місті на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 54 221, 16 грн матеріальної шкоди та 1 000 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 25 жовтня 2014 року приблизно о 09.25 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ - 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Новомосковську по вул. Радянській зі сторони вул. Сучкова у напрямку вул. 195 Стрілкової дивізії, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, не зменшив швидкість транспортного засобу аж до його зупинки та, порушуючи пункти. 1.3, 1.5, 2.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , котрі переходили дорогу з права на ліво по ходу руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер у лікарні, а потерпіла ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити постановлені щодо нього судові рішення, пом`якшити призначене покарання до трьох років позбавлення волі. Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_6 вказує на обставини які пом`якшують покарання, а саме: що вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся та вчинив злочин з необережності, яким на його думку судами обох інстанцій не дано належної оцінки.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, ніким не оскаржується.
З цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового процесу.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_6 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, те, що цей злочин вчинено з необережності, а також дані про особу винного, у тому числі й ті, на які посилається ОСОБА_6 у касаційній скарзі (він вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутні обставини, що обтяжують його покарання, свою вину визнав та у вчиненому щиро кається).

Враховуючи наведені засудженим обставини, що, на його думку, пом`якшують його покарання, суд врахував і інші обставини тяжкість та обставини вчиненого ним злочину, його наслідки та думку потерпілої, яка просила суворого покарання для ОСОБА_6 , пояснюючи це тим, що вона втратила чоловіка, а засудженим не вживались будь-які заходи для відшкодування завданих збитків і призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому суд належним чином мотивував й конкретний розмір призначеного йому покарання.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого, яка за своїми доводами та вимогами аналогічна його ж касаційній скарзі, переглянув це кримінальне провадження й залишив без зміни ухвалений стосовно ОСОБА_6 вирок без змін, належним чином обґрунтувавши свої висновки.

У касаційній скарзі засудженим ОСОБА_6 не наведено інших обставин, які можуть вплинути на розмір призначеного йому покарання, а ті, що зазначені у касаційній скарзі, були в повному об`ємі враховані як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочиніві відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої та апеляційної інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані рішення, а також підстав для зміни вироку й ухвали апеляційного суду, як зазначено у касаційній скарзі засудженого, по справі не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2