Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000495 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тоболи Камінь-Каширського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого інструктором Володимирецької автошколи ТСОУ, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно із вироком Володимирецького районного суду від 09 грудня 2015 року ОСОБА_5 07 липня 2015 року близько о 11 год. 20 хв, перебуваючи на території Володимирецької автомобільної школи товариства сприяння оборони України, що знаходиться на вул. Горького 1 в смт. Володимирець Рівненської області, умисно наніс ОСОБА_8 удари ногою в область спини, тулуба та передпліччя правої руки, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді обширного садна правого передпліччя, синця лівого передпліччя та трьох синців задньої поверхні тулуба справа.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, з призначенням покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову ОСОБА_8 і постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1890 грн та 1000 грн - моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 доводить, що висновок судово-медичної експертизи № 163 від 8 липня 2015 року, на її думку, не підтверджує вини ОСОБА_5 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження, оскільки потерпілий міг отримати тілесні ушкодження внаслідок самопадіння, що не відображено у висновку судово-медичного експерта, однак таке запитання органом досудового розслідування ставилось. Вважає, що висновки суду, які викладені у вироку на визнання вини обвинуваченого, не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим просить скасувати вирок, як незаконний, за відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, із закриттям кримінального провадження.

Захисник - адвокат ОСОБА_9 , покликаючись на незаконність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України. Доводить, що суд належним чином не взяв до уваги всі докази у даному кримінальному провадженні і призначив за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_5 надто м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного і особі самого обвинуваченого. Просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_5 більш суворе покарання, і стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого всю заявлену в позові суму морального відшкодування.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 захисник ОСОБА_7 вказує, що всі твердження та вимоги апелянта є необґрунтованими і суперечать вимогам КПК України. Вважає, що судовий розгляд проводився в межах висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання поданої захисником апеляційної скарги, представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 на підтримання поданої в інтересах потерпілого апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, судово-медичного експерта ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах захисника та представника потерпілого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 за наведених у вироку обставин, підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана належна оцінка, і є обґрунтованим.

Покликання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на сумнівних, з її погляду, доказах, а також доводи апелянта ОСОБА_9 щодо неправильного застосування кримінального закону, спростовуються зібраними у справі доказами, і не заслуговують на увагу.
Під час судового слідства сам ОСОБА_5 визнав факт наявності між ним і потерпілим тривалих неприязних відносин на грунті неодноразових конфліктів та суперечки, що виникла з приводу повернення товарно-матеріальних цінностей, які належать Володимирецькій автошколі ТСОУ. Показав, що 07.07.2015 року на його прохання повернути відпрацьовані акумулятори ОСОБА_8 виражався в його адресу нецензурною лайкою, за що, будучи обуреним, наніс потерпілому один удар долонею руки по обличчю, а коли ОСОБА_8 у відповідь намагався його вдарити, він відштовхнув його від себе, у зв`язку з чим потерпілий впав на землю.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_8 , між ним та ОСОБА_5 виник та триває протягом тривалого проміжку часу конфлікт через, нібито, незадовільне користування потерпілим службовим транспортом. 07 липня 2015 року близько 11 год. 20 хв. після словесної сварки, що виникла між ними на стоянці Володимирецької автошколи по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 наздогнав його, вдарив у спину, від чого ОСОБА_8 впав на землю, де ОСОБА_5 наніс йому удари ногою в спину та боки тулуба. В цей же день після побиття він звернувся до лікаря-травматолога районної лікарні, який підтвердив факт наявності у нього тілесних ушкоджень, та з письмовою заявою в органи міліції ( т. 2 а.с. 8).

При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_8 показав, як і за яких обставин ОСОБА_11 йому було нанесено тілесні ушкодження, що узгоджується і з висновком судово-медичної експертизи.

Факт наявності у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_12 директора Володимирецької автошколи, який зазначив, що потерпілий ОСОБА_8 07 липня 2015 року зайшов до нього в кабінет, мав забруднений та подертий одяг, на його руках та одязі була кров. При цьому ОСОБА_8 був схвильований, а коли заспокоївся, розповів, що його на подвір`ї побив ОСОБА_5 .

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 163 від 08 липня 2015 року ( т. 2 а. с. 22-23), у потерпілого ОСОБА_8 об`єктивно виявлено тілесні ушкодження у вигляді обширного садна середньої і верхньої третини правого передпліччя розмірами 11x6 см, вкритого буро-червоною підсихаючою кірочкою, синця лівого передпліччя багрового кольору розмірами 6x4 см та трьох багрово-овальних синців без чітких меж розмірами 6x5, 4x3, 3,5x3 см задньої поверхні тулуба справа, які виникли не менше, ніж від п`яти травматичних дій тупим предметом, і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В розпорядження експерта було надано і медичну картку амбулаторного хворого № 7833 Володимирецької ЦРЛ на ім`я ОСОБА_8 , з якої вбачається, що 07.07.2015 року лікарем-травматологом виставлено діагноз: забій грудної клітки справа і лівої кисті, обширне осаднення лівого передпліччя.

Допитана в суді апеляційної інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_10 , будучи приведеною до присяги та попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, повністю підтвердила свій висновок і зазначила, що всі тілесні ушкодження, наявні на тілі потерпілого ОСОБА_8 , враховуючи їх анатомічне розташування, різноманітність, дискретність таких тілесних ушкоджень, виникли внаслідок декількох травматичних ударних дій тупим твердим предметом, і такий комплекс ушкоджень не характерий для одномоментного падіння з висоти власного зросту.

Версія ймовірності отримання потерпілим тілесних ушкоджень при самопадінні виключається.

Висновки експерта є чіткими та категоричними, а тому твердження захисника ОСОБА_13 та ОСОБА_5 про те, що потерпілий отримав вказані тілесні ушкодження внаслідок поштовху при падінні, не заслуговують на увагу.

Не грунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження також і твердження апелянта ОСОБА_9 щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, оскільки, на його думку, з врахуванням тривалості перебування потерпілого на лікарняному до 25 липня 2015 року, тілесні ушкодження у потерпілого слід вважати легкими з короткочасним розладом здоров`я, і, відповідно, кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 надійшов в суд першої інстанції за ч. 1 ст. 125 КК України, і судовий розгляд кримінального провадження, відповідно до вимог закону, проводився в межах висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, на що правомірно покликається і захисник обвинуваченого ОСОБА_13 .
Питання зміни обвинувачення ОСОБА_5 ні прокурором, ні іншими учасниками судового розгляду в суді першої інстанції не ставилося.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно зясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, віднесеного законом до злочинів невеликої тяжкості, особу ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, і негативно характеризується по місцю роботи, як особа, яка часто конфліктує зі слухачами, викладачами та інструкторами школи, агресивно реагує на зауваження, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_5 мінімальне покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Правомірно, виходячи з вимог ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно яких матеріальна і моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, вирішив суд і позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 , частково їх задовольнивши, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також з обставин кримінального провадження.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Судом встановлено, що потерпілому ОСОБА_8 ОСОБА_5 завдано легких тілесних ушкоджень, внаслідок чого він перебував на лікуванні, переніс фізичні і моральні страждання, а тому визначена судом сума - 1000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, є розумною та справедливою.

З матеріалів справи слідує, що потерпілим було понесено витрати на лікування в розмірі 390 грн, що підтверджується відповідними чеками ( т. 1 а. с. 23), а також сплачено адвокату ОСОБА_9 , як представнику його інтересів в суді, 1500 грн за надання правової допомоги ( т. 1 а. с. 23а).

За таких обставин колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Володимирецького районного суду від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3