Дата документу Справа № 337/1160/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/869/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/1160/14-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 262 ч. 3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000275, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок колегії суддів Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

- за ч. 3 ст. 262 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

Запобіжним заходом щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати з 17.08.2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 вересня 2015 року вирок місцевого суду в частині призначення покарання змінено, ОСОБА_8 призначено покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 262 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 03 травня 2014 року в період часу з 16-45 до 17-00 год., діючи спільно та за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людей, з метою спонукання військовослужбовців та їх керівництва до вступу до лав самопроголошеної так званої "Донецької народної республіки", прибули на бойовий пост Збройних сил України, розташований між селами Портовським та АДРЕСА_2 , де, демонструючи військовослужбовцям, які знаходились на посту, невстановлену слідством зброю і погрожуючи її застосуванням, за допомогою психічного насильства викрали, примусивши слідувати за ними, п`ятьох військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а саме, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яких на невстановленому транспорті доставили до приміщення Маріупольської міської адміністрації на пр-ті АДРЕСА_3 , де, утримуючи їх в окремому кабінеті проти їх бажання, незаконно позбавили їх волі.

Того ж дня, приблизно о 23.00 год. вказані військовослужбовці були звільнені невстановленими слідством особами під час бойових дій у приміщенні Маріупольської міської адміністрації.

Крім того, в процесі вчинення вищевказаного кримінального правопорушення ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, погрожуючи тим же військовослужбовцям застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілих, а саме, застосуванням невстановленої слідством зброї та металевих труб, демонструючи їх потерпілим, заволоділи автоматами в кількості чотирьох штук, кулеметом, реактивною гранатою, патронами з кулею ПС калібру 5,45 мм в кількості 1440 шт., гвинтівковими патронами з кулею ЛПС калібру 7,62 мм в кількості 600 шт.

В своїй апеляції в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вважає вирок суду щодо ОСОБА_8 незаконним, посилаючись на те, що суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження припустився неповноти у встановленні обставин кримінального правопорушення, які полягали в тому, що не були допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_10 і суд необґрунтовано відмовив стороні захисту в їх допиті, чим були порушені принципи змагальності та безпосередності дослідження доказів, інші потерпілі допитувалися в режимі відеоконференції, хоча ОСОБА_8 наполягав на їх виклику в судове засідання внаслідок поганого відеозв`язку, при цьому повідомлення потерпілим про час і дату розгляду справи надсилалися в режимі SMS, хоча їх заяви про повідомлення їх про виклик до суду саме в такий спосіб в матеріалах справи відсутні.

Вважає також, що висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 не відповідають фактичним встановленим судом обставинам, оскільки ґрунтуються на неналежних доказах, які не були перевірені безпосередньо в судовому засіданні, в тому числі поясненнях допитаних судом потерпілих, які різняться між собою, а ті з доказів, які не підтверджують обвинувачення, судом не взяті до уваги в порушення вимог ст. 411 КПК України без належної мотивації. Зазначає також, що висновки суду про стан здоров`я потерпілих у час скоєння щодо них кримінального правопорушення є лише припущеннями, які належним чином в матеріалах справи не підтверджені, як і висновки суду про вчинення вищевказаних дій ОСОБА_8 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, а також про наявність в цих діях ознак розбійного нападу. Вважає також, що ані органом досудового розслідування, ані судом не було достовірно встановлено, яка саме зброя і у кого конкретно з потерпілих була відібрана, чи рахувалася вона за ними і яким чином, за ч.2 ст. 146 КК України стороною обвинувачення взагалі не доведена суб`єктивна сторона вказаного злочину, а саме умисел та мотиви його вчинення, як і факт причетності ОСОБА_8 до будь-яких незаконних воєнізованих формувань та терористичних організацій ДНР чи ЛНР.

Просить також врахувати, що ОСОБА_8 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на день арешту мав постійну роботу, характеризувався позитивно, обставин, які обтяжують його вину, судом не встановлено, тому просить вирок змінити, ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.3 ст. 262 КК України на ч.1 ст. 262 КК України, виключити кваліфікуючі ознаки ч.2 ст. 146 КК України вчинення цього злочину за попередньою змовою групи осіб, викрадення людини, призначити обвинуваченому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, початок строку відбуття покарання рахувати з 17 серпня 2014 року, тобто, з моменту його фактичного затримання.

На ті ж обставини посилається в своїй апеляційній скарзі і обвинувачений ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді по справі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та доводи його захисника, які підтримали обидві апеляції, доводи прокурора, який вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, перевіривши доводи обох апеляцій, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_8 підтверджена доказами, які є в матеріалах провадження, і його діям місцевий суд дав належну і відповідну юридичну оцінку.

Так, допитаний в судовому засіданні першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що у травні місяці 2014 року він ніс службу на посту неподалік селища Мелекіно Донецької області. На посту знаходилося сім чоловік. Він спав у палатці, відпочивав, прокинувся коли почув, що у них гості. Що трапилося він не зрозумів і почав виходити з палатки, коли побачив, що на території посту знаходяться люди, їх було чоловік двадцять, це були чужі люди, які мали при собі дубинки. Коли він вийшов з палатки, у нього на шиї висів автомат, його оточила група незнайомих у кількості п`яти чоловік, серед яких був ОСОБА_15 , який відібрав у нього автомат, знявши з шиї.

Після цього його взяли двоє чоловіків і тримаючи за руки повели до автомобіля ГАЗ, посадили в нього, поряд посадили бійця ОСОБА_13 , також з ними в автомобіль сіло ще три чоловіки з осіб, які прийшли на пост. Вони не добровільно йшли до автомобіля, йти їх змусили. Він почував себе зле: мав слабкість у тілі, млявість, боліла голова, нудило. Автомобілем вони приїхали у будинок мерії міста Маріуполя, де їх завели в кімнату, вікна якої були заставлені меблями, там залишили та утримували не за їх згодою. Їх звільнили з приміщення працівники міліції.

ОСОБА_8 вперше побачив на посту, він прийшов з незнайомими йому чоловіками, він забирав у нього зброю, просто підійшов і забрав у нього автомат, який висів на шиї. При цьому ОСОБА_8 на його думку відігравав головну роль, був самим активним з усіх. Особисто йому ОСОБА_8 не погрожував, силу не застосовував, психологічно на нього не тиснув, а просто підійшов і забрав зброю. Коли їхали в автомобілі до мерії, ОСОБА_15 також знаходився з ними в автомобілі, але ніяких дій щодо них не вживав. Раніше він ОСОБА_8 не бачив, впізнав його як одного з осіб, які приходили на пост по фотографії.

Допитаний в судовому засіданні першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що на початку травня 2014 року він, як контрактник, проходив військову службу на посту біля Мелекіно, він змінився з наряду і ліг відпочивати. Хтось з бійців його розбудив поїсти, сторонніх на посту не було. Він поїв борщу, але хто його приніс не знає. Після їжі він відчув слабкість, різке потемніння в очах, нудоту та головні болі, пішов відпочивати до автомобіля бо вважав, що втомився. Крізь сон він почув, як хтось сказав, що у них гості. Він намагався вийти з автомобіля, але дуже крутилася голова, його нудило. Далі пам`ятає, як вже стояв біля автомобіля і бачив, як якісь люди, приблизно чоловік двадцять, які були одягнені у цивільний одяг, у бійців забирали зброю. Він свою зброю сховав в автомобілі. Йому було дуже зле, тому він часто втрачав свідомість і всього не пам`ятає.

Коли в автомобілі знайшли його кулемет, він намагався його повернути відібрати, але не зміг, бо через стан здоров`я бракувало сил, його відштовхнули, він впав і втратив свідомість. Кулемет забрали, також забрали боєприпаси і бронежилет. Потім пам`ятає, як двоє чоловіків тягли його під руки, бо у нього не було сили йти. Його змусили сісти в автомобіль, з ними були ще люди, які їх охороняли, ОСОБА_15 сидів на передньому пасажирському сидінні у бронежилеті та касці та, які повезли їх до будівлі міської ради м. Маріуполя, де їх, у кількості п`яти чоловік, залишили в кімнаті та утримували проти їх волі.

Особисто його у приміщення занесли. У людей, які там знаходилися були коктейлі «Молотова». Серед осіб, які прийшли на пост був і ОСОБА_15 , якого він впізнав пізніше по фотографії. ОСОБА_8 керував усіма прибулими, віддавав накази. Люди які прийшли до них на пост, були озброєні, мали пістолети, обрізи, мисливську рушницю, дубинки. У ОСОБА_8 спочатку був ОСОБА_16 , а потім він у нього відібрав кулемет. При знаходженні на посту ОСОБА_8 йому особисто не погрожував, знаходячись на посту схиляв словесно бійців перейти на сторону ДНР, але бійці не погодилися. Незаконність дій цих осіб вони розуміли. Вони намагалися чинити опір, але не могли через слабкість, яка була викликана отруєнням. Також ОСОБА_15 був з ним та ОСОБА_17 в автомобілі, коли їх везли до м. Маріуполя, а у приміщенні міської ради знову керував ОСОБА_8 . Впізнав він його по фотографії.

Допитаний в судовому засіданні першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що він та інші несли службу на посту, коли 02.05.2014 року до них на пост прийшли троє чоловіків і сказали, що принесуть їжу. 03.05.2014 року він також знаходився на посту і їм принесли їжу, в тому числі і борщ, з`ївши який він відчув терпкий смак. Після прийняття їжі, приблизно через 30 хвилин, бійцям стало зле, нудило, хилило до сну, вони зрозуміли, що це після борщу. Він сидів біля багаття, але не міг піднятися через слабкість, коли побачив, що до них йдуть приблизно чолові двадцять, у їх складі був і ОСОБА_8 , після чого він підняв особовий склад. Коли люди підійшли, почали схиляти до переходу на бік ДНР, обіцяли відправити додому, також особисто і ОСОБА_15 схиляв до переходу до ДНР.

Усі їх дії були сплановані, кожний знав що робити. У них були пістолети, обріз, дубинки. Наявність зброї підтверджувала ворожість цих осіб. У ОСОБА_18 була металева дубинка на яку було надіто гумовий шланг. Військовослужбовці сприймали наявність зброї у прибулих як тиск, і якби вони самі не пішли, то нападники застосували б зброю. Коли він стояв біля автомобіля, до нього підійшло чоловік сім, оточили, серед них був і ОСОБА_15 , який почав схиляти допомагати їм. У нього в руках був автомат АК-74 з набоями, коли до нього підійшов ОСОБА_15 і ще двоє. ОСОБА_15 сказав, щоб він поклав автомат у автомобіль, він відмовився, а ОСОБА_15 підійшов до нього, взявся за автомат і висмикнув його з рук, захиститися чи здійснити постріл він не міг, бо не мав на це сили через слабкість.

Потім інші почали забирати автомати, також забрали з автомобіля бронежилет, каску, у ОСОБА_19 забрали кулемет, який ОСОБА_15 поніс до автомобіля. Кулемет забирав особисто ОСОБА_20 . Усі дії були вчинені проти їх волі, а наявністю зброї вони тиснули на них. Потім їх під руки повели до автомобілів, на яких відвезли до м.Маріуполя, утримували у приміщенні міської ради, проти їх волі, де надали порошок, щоб промити шлунок. При його затриманні ОСОБА_8 йому особисто не погрожував, тілесних ушкоджень йому не було завдано. ОСОБА_18 він впізнав по фотографії.

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції пояснив, що він та інші, у кількості 7 чоловік, у травні місяці 2014 року знаходилися на посту біля с. Мелекіно, коли до них прийшли троє чоловік і запропонували допомогти у приготуванні їжі. 03.05.2014 року їм на пост привезли їжу - борщ та кашу і він та ОСОБА_22 її забрали. Після вживання їжі він та ОСОБА_22 відпочивали в наметі, коли їх повідомив ОСОБА_23 про те, що на пост прийшли чужі люди. Коли вони вийшли з намету, він відчув що почуває себе зле, була сухість у роті, слабкість, нудота, порушена координація руху, він побачив чоловік двадцять і сказав, що почалися проблеми.

Прибулі обступили кожного з них і почали схиляти до переходу до ДНР. Спочатку зброю у них вони не бачили, а потім прибулі дістали зброю, яку мали при собі: обрізки металевих труб, у двох були пістолети, у одного рушниця. Один тримав пістолет, який дістав із за своєї спини. Вони сприймали зброю як реальну загрозу. Прибулі змусили бійців від`єднати магазини від автоматів і скласти зброю, яку практично знімали з бійців самі і складали, забравши гранати, автомати, патрони, кулемет. Зброю забрали насильно, вони не чинили опір, бо не могли цього робити через дуже погане почуття. Бійці стояли приблизно метрів за 7 один від одного і навколо кожного з них стояло по кілька чужих. Відразу було зрозуміло, що мета у прибулих була заволодіти їх зброєю. Йому особисто не погрожували, але намагалися відібрати автомат. ОСОБА_22 дістав гранату, вийняв з неї запобіжник і продемонстрував, що може її підірвати, після чого нападники відступили.

У той час, коли у нього намагалися забрати зброю, він зателефонував командиру взводу і повідомив, що на посту гості. Один з прибулих сказав, що треба тікати, бо він подзвонив комусь. Бійці відмовлялися покидати пост, але їх у грубій формі взяли під руки, вивели з території посту, чинити опір бійці не могли через свій стан. ОСОБА_18 він побачив у той момент, коли він надів на себе відібраний у бійця бронежилет, каску і забрав кулемет, який знаходився у машині. ОСОБА_15 приймав участь у всіх діях, але не був головним, за головного був ОСОБА_24 , на якого вказали прибулі, коли він запитав у них про головного.

ОСОБА_15 на посту був сильно збуджений, багато сміявся. Коли він забирав кулемет з бойової машини, ОСОБА_25 намагався не віддавати його, але ОСОБА_26 був сильніший за нього. Прибулі забрали насильно з поста бійців і пішли, казали заберуть їх і вони будуть служити в ДНР, на посту залишилися він та ОСОБА_27 . Згодом бійці розповідали, що їм з їжею давали тарен, через що вони себе погано почували, а потім тим, кого забрали з посту, у місті давали протиотруту. Філіпов залишився на посту, бо його стан був тяжкий - він не міг розмовляти та йти. Його намагалися вести під руки, але не змогли і залишили там. ОСОБА_18 він впізнав по фотографії, яку побачив, де були депутат Верховної Ради України ОСОБА_28 та затриманий ним ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_29 в суді першої інстанції пояснив, що він працює військовим комісаром Першотравневого району Донецької області. 03.05.2014 року від працівників ДАІ йому стало відомо, що до посту біля АДРЕСА_2 , на якому бійці виконували завдання, а також виявляли осіб, які мали при собі зброю, під`їхав автомобіль таксі, яким привезли для бійців їжу. Після прийняття їжі бійцям стало зле: вони втрачали свідомість, засинали, були отруєні, після чого їх погрузили в автомобілі та вивезли до будівлі Маріупольської міської ради, де утримували. Після отримання такої інформації він зателефонував до міського УВС, працівники якого у свою чергу займалися перевіркою інформації, вони телефонували та домовлялися про звільнення бійців. У цей же день, він виїздив на вказаний пост, але там знаходилися вже інші бійці, які виконували свій обов`язок замість тих, кого вивезли з посту.

Коли бійців звільнили і їх забрав командир військової частини та у приміщенні УВС спілкувалися з військовими, був присутній і він. Стан бійців був не нормальним, перед спілкуванням з ними, їх виводили з такого стану. Бійці розповідали, що люди, які привезли на пост їжу, взяли їх у якості заручників, пост був захоплений невідомими людьми у масках. При спілкуванні з командиром військової частини їм стало відомо яка зброя викрадена була у бійців: автомат, боєприпаси, інше не пам`ятає. Зі слів командира військової частини йому відомо, що викрадену зброю не повернули. У той час на вказаній території була нестабільна обстановка, бійців нацгвардії схиляли до співпраці з ДНР, приміщення міської ради м.Маріуполя було захоплено невідомими особами.

В ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_21 впевнено впізнали ОСОБА_8 за фотознімками, при цьому зазначили, що добре його запам`ятали за рисами обличчя (т. 1, а.с. 203-205, 206-208). З цього приводу доводи обох апеляцій про те, що ці докази є неналежними, оскільки фотознімки ОСОБА_8 вказані особи бачили ще до офіційної процедури його впізнання ними, є лише припущеннями сторони захисту і не заслуговують на увагу.

Поясненнями вказаних осіб в повній мірі спростовуються доводи обох апеляційних скарг щодо відсутності в матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_8 до терористичної організації ДНР та вищевказаних злочинів. При цьому доводи обох апеляцій щодо недоведеності факту отруєння бійців блокпосту перед нападом ОСОБА_8 та інших невстановлених осіб на останній є хибними, оскільки цей факт підтвердили всі військовослужбовці з цього посту, а також свідок ОСОБА_29 , вивезені з цього блокпосту бійці були звільнені лише пізно ввечері 03.05.2014 році, і якщо в їх крові за наслідками їх медичного обстеження, висновки якого, а також час такого обстеження, в матеріалах провадження відсутні, не було виявлено слідів отруєння, це не є свідченням їх неправдивості, а пояснюється лише спливом досить значного часу з моменту їх викрадення до моменту обстеження. Станом, в який були введені бійці блокпосту напередодні їх викрадення, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в своєму вироку, і пояснюється незначна різниця в їх свідченнях, що не спростовує картину злочину в цілому і не впливає на висновки суду щодо доведеності висунутого ОСОБА_8 обвинувачення. Поясненнями вказаних потерпілих та свідка ОСОБА_21 також спростовуються і доводи обох апеляцій щодо відсутності в діях ОСОБА_8 ознак розбою, а також доказів цих дій за попередньою змовою з невстановленими особами, оскільки всі вказані особи підтвердили, що ОСОБА_8 прибув в складі групи кількістю до 20 осіб, як і інші прибулі, був озброєний, конкретно, обрізком металевої труби з гумовим шлангом на кінці, який демонстрував бійцям блокпосту разом з іншими співучасниками, і ця демонстрація різноманітної зброї, здатної спричинити тілесні ушкодження, в тому числі і тяжкі, обґрунтовано сприймалася бійцями блокпосту, як реальна погроза їх життю та здоров`ю, вся група нападників діяла одностайно і сумісно, разом з іншими членами цієї групи ОСОБА_8 в подальшому і покинув блокпост, супроводжуючи в автомобілі захоплених цією групою бійців, в приміщенні міської ради також вів себе впевнено, тому висновки суду про те, що зброя з блокпосту була викрадена саме шляхом розбою, як і той факт, що ОСОБА_8 діяв не самостійно, а за попередньою змовою з іншими особами, встановлений судом першої інстанції достовірно і сумнівів не викликає.

Не є слушними також і доводи обох апеляційних скарг щодо недоведеності стороною обвинувачення і тієї обставини, яка саме зброя і в кого з бійців була вилучена. З цього приводу в матеріалах кримінального провадження є відповідна довідка Центрального ракетно-артилерійського управління Збройних сил України (т.1, а.с. 197), яка саме зброя була відібрана у потерпілих, пояснили суду кожний з них конкретно.

Не відповідають дійсності також і доводи обох апеляцій щодо неповноти в з`ясуванні обставин кримінального правопорушення, якої, на їх думку, припустився суд першої інстанції при розгляді даного провадження.

Так, судом дійсно не були допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , проте суд першої інстанції зробив все, що від нього залежало, щоб забезпечити її присутність в судовому засіданні, але від ОСОБА_10 надійшла заява про те, що внаслідок стану здоров`я та матеріального положення він з`явитися до суду не може, підтримує всі свої раніше надані пояснення і просить розглядати справу без його участі (т.1, а.с. 152). Аналогічна заява надійшла до суду і від потерпілого ОСОБА_14 (т.2, а.с. 12). Крім того, зі слів матері ОСОБА_10 її син на початку травня 2015 року виїхав за межі України і коли повернеться, їй не відомо (т.2, а.с. 45-48).

З журналу судового засідання від 03.06.2015 року (т.2, а.с. 67) також вбачається, що перед закінченням судового слідства судом з`ясовувалася думка учасників процесу щодо можливості закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, і від обвинуваченого та його захисника жодних заперечень проти цього не надійшло.

Не заслуговує на увагу також і посилання в обох апеляціях на порушення з боку суду принципів змагальності та безпосереднього дослідження доказів, яке полягало, на їх думку, в тому, що потерпілі незважаючи на заперечення з цього приводу обвинуваченого, допитувалися в режимі відеозв`язку, який був не досить якісним. З журналу судового засідання від 02.06.2015 року (т.2, а.с. 56) вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_8 та його захиснику за їх клопотанням була надана можливість ознайомитися із аудіозаписами всіх судових засідань, після чого будь-яких клопотань про повторний допит потерпілих чи свідків, в тому числі з причини неякісного аудіозапису або необхідності поставити їм додаткові запитання, від них не надходило.

Належним чином оцінивши в своєму вироку всі досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і переконливого висновку щодо доведеності обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 , і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.146 та ч.3 ст.262 КК Україні, як викрадення людини, вчинене щодо двох чи більше осіб, за попередньою змовою групою осіб, а також розбій з метою заволодіння вогнепальною зброєю, бойовими припасами, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тому підстав для скасування чи змінення вироку в цій частині судова колегія не вбачає.

Обираючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України взяв до уваги тяжкість вчинених ним злочинів, а також дані, що характеризують обвинуваченого, в тому числі той факт, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти життя та здоров`я особи, його ставлення до скоєного, і дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише за умови ізоляції його від суспільства.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку суду, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 17.08.2014р. до 23.09.2015р. включно і з 23.03.2016р. до 22.09.2016р. включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4