Справа № 367/5039/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1095/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 24.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
24 жовтня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням, згідно якого просив звільнити його від подальшого відбування покарання умовно достроково.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07.07.2016 року клопотання засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Своє рішення суд мотивував тим, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2012 року ОСОБА_7 засудженого за ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання засудженому рахується з дня його затримання - 07.11.2011 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2015 року замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, у виді обмеження волі на невідбутий термін 3 роки 7 місяців 19 днів. Строк відбуття покарання рахується з моменту приведення ухвали до виконання. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.11.2015 року вищевказану ухвалу змінено, виключено з резолютивної частини ухвали третій абзац, який полягає в тому, що строк відбування покарання ОСОБА_7 необхідну відраховувати з моменту приведення ухвали до виконання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13.11.2015 року засудженому ОСОБА_7 було зараховано в строк відбування покарання час слідування під вартою до виправного центру з 18.09.2015 року по 28.10.2015 року.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.05.2016 року засудженому ОСОБА_7 було зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.11.2011 року по 12.07.2012 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2012 року.

Оскільки, перебіг покарання у виді обмеження волі починається для засудженого ОСОБА_7 з 28.10.2015 року, та враховуючи покарання визначене ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18.09.2015 року у виді 3 років 7 місяців 19 днів обмеження волі і ухвали Ірпінського міського суду від 13.11.2015 року та від 16.05.2016 року, на момент розгляду судом питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженим невідбуто 2/3 частини цього покарання, яке він фактично відбуває, оскільки станом на 07.07.2016 року засуджений відбув 01 рік 07 місяців 04 дні обмеження волі, а 2/3 від призначеного ухвалою суду покарання у вигляді обмеження волі, 03 років 07 місяців 19 днів складає 02 роки 05 місяців 03 дні. Станом на 07.07 2016 року невідбутий строк покарання у вигляді обмеження волі засудженим ОСОБА_7 складає 02 роки 15 днів.

Крім того, з характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 06.07.2016 року вбачається, що останній хоча й працевлаштований в установі різноробочим на ПП «Лагуна», на виробництві установи на ділянці пилорами, однак у виправному центрі має лише 1 заохочення, отримане 01.03.2016 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього умовно дострокове звільнення. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вказане судове рішення є незаконне так як неправильно було застосовано Кримінальний та Кримінально процесуальний Закон України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка проти апеляційної скарги засудженого заперечувала, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ст. 81 КК України, до осіб які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття ними не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів провадження перебіг покарання у виді обмеження волі починається для ОСОБА_7 з 28.10.2015 року та враховуючи покарання визначене ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18.09.2015 року у виді 3 років 7 місяців 19 днів обмеження волі і ухвал Ірпінського міського суду від 13.11.2015 року та від 16.05.2016 року, на момент розгляду судом питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженим невідбуто 2/3 частини цього покарання, яке він фактично відбуває, оскільки станом на 07.07.2016 року засуджений відбув 01 рік 07 місяців 04 дні обмеження волі, а 2/3 від призначеного ухвалою суду покарання у вигляді обмеження волі, 03 років 07 місяців 19 днів складає 02 роки 05 місяців 03 дні.

Згідно ч.5 ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.
У відповідності до п.11 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися, виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.
Оскільки, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18.09.2015 року ОСОБА_7 фактично пом`якшена невідбута частина покарання з позбавлення волі на обмеженні волі, а невідбутий строк покарання у вигляді обмеження волі складає 02 роки 15 днів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що засудженим на час розгляду клопотання невідбуто 2/3 строку покарання, призначеного ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18.09.2015 року.

З матеріалів клопотання вбачається, що засуджений ОСОБА_7 працевлаштований різноробочим на ПП «Лагуна» та має лише 1 заохочення отримане 01.03.2016 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці (а.с. 8-9).

Згідно довідки про наявність стягнень та заохочень у засудженого ОСОБА_7 , засуджений отримав 8 заохочень відбуваючи покарання у Бориспільській виправній колонії (№ 119). Однак, ці заохочення були зараховані засудженому ОСОБА_7 при вирішенні питання судом про заміну покарання більш м`яким (а.с. 9).

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обгрунтованою і вмотивованою та не вбачає підстав для її скасування і задоволення поданої апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2016 року, щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4