АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 580/13/13-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/113/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та овбиунваченого ОСОБА_8 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 травня 2013 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лебедин Сумської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

засуджений за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишена попередньою у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання встановлено рахувати з 00 годин 42 хвилин 12.08.2012 року та зараховано в строк відбування покарання час затримання ОСОБА_8 з 11 годин 05.08.2012 року по 11 годин 12.08.2012 року за підозрою в скоєні адміністративного правопорушення.

Стягнено з ОСОБА_8 судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в сумі 10220,03грн. в дохід держави.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 серпня 2013 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволені, вирок Лебединського районного суду Сумської області скасований, кримінальне провадження закрито за відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга заступника прокурор області задоволена, ухвала апеляційного суду Сумської області скасована та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Як встановив суд першої інстанції, в період з травня 2011 року по липень 2012 року ОСОБА_8 працював та мешкав в м. Харкові, де познайомився з місцевим жителем, сиротою, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким почав спілкуватись та підтримувати дружні стосунки.

Звільнившись у липні 2012 року з місця роботи за власним бажанням, ОСОБА_8 повернувся у м. Лебедин Сумської області, де став проживати у будинку матері, за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши попередньо ОСОБА_9 свої координати для подальшого спілкування.

Внаслідок виниклих фінансових проблем, ОСОБА_9 , знаючи адресу ОСОБА_8 , 19 липня 2012 року, зранку приїхав в м. Лебедин до ОСОБА_8 та попросив останнього допомогти йому в отриманні кредиту на суму не менше 4 тис. грн.

ОСОБА_8 погодився допомогти йому, одночасно повідомивши, що зупинитись у нього він не може через складний характер матері, та запропонував залишитися у його сусідів - ОСОБА_10 , пообіцявши, що на ніч забиратиме його до літньої кухні-сараю власного господарства.

Так, перебуваючи протягом 19-21 липня 2012 року у м. Лебедині, ОСОБА_9 за допомогою ОСОБА_8 та його знайомих намагався отримати кредит, але в зв`язку з попередньою заборгованістю, фінансовими установами йому було відмовлено у наданні позики.

21 липня 2012 року, ввечері, ОСОБА_9 в черговий раз перебуваючи в будинку ОСОБА_10 , які проживають по АДРЕСА_2 , по телефону став наполягати на тому, щоб ОСОБА_8 якнайшвидше забрав його до себе додому, але останній, мотивуючи тим, що на вулиці іде сильний дощ, пообіцяв забрати його після його припинення. Цього ж вечора, після 24 год., коли дощ припинився, ОСОБА_8 забрав ОСОБА_9 від ОСОБА_10 . По дорозі ОСОБА_9 висловлював своє невдоволення з приводу гостинності ОСОБА_8 та умов свого перебування, внаслідок чого між ними виникла словесна сварка. Для з`ясування стосунків вони вирішили піти на луг, розташований поблизу домоволодіння ОСОБА_8 , при цьому останній взяв з свого господарства лопату.

Знаходячись на лугу, розташованому поблизу річки Вільшанки, що протікає між вулицями Ковпака та Довгалівка в м. Лебедині, ОСОБА_9 продовжив виказувати свої претензії до ОСОБА_8 , нецензурно висловлюючись на адресу його матері.

ОСОБА_8 , образившись на слова та поведінку ОСОБА_9 , умисно наніс декілька ударів в потиличну ділянку голови та шию останнього, і вважаючи себе ображеним, з метою позбавлення потерпілого життя на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння - посягання на життя іншої особи, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді фізіологічної смерті ОСОБА_9 , та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, схопив останнього обома руками за шию спереду і протягом декількох хвилин почав здавлювати її, свідомо позбавляючи потерпілого можливості дихати. Утримуючи за шию ОСОБА_9 , ОСОБА_8 повалив його на землю та продовжив здавлювати органи дихання, поки потерпілий не перестав подавати ознаки життя. Після цього, бажаючи приховати вчинений злочин, з метою уникнення відповідальності за скоєне вбивство, відтягнув труп ОСОБА_9 до викопаної на лугу ями та закопав його. Після цього одяг потерпілого заховав неподалік скоєння злочину, а барсетку з документами та ключами забрав з собою.

Будучи впевненим, що його злочинні дії залишилися не поміченими сторонніми особами, наступного дня ОСОБА_8 , перебуваючи на залізничному вокзалі станції «Лебединська», барсетку і ключі викинув в туалет, документи спалив, а банківські картки та ім`я потерпілого забрав з собою та виїхав до м. Ялти АР Крим.

01.08.2012 року близько 19 год. 10 хв., на лузі, поблизу річки Вільшанки, між вулицями Ковпака та Довгалівка в м. Лебедині, в ґрунтовому заглибленні глибиною 0,75 м. засипаним землею, виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками гниття.

При судово-медичному дослідженні на трупі ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: над лівою вушною раковиною, горизонтально направлена рана та дві колотих рани на правій боковій поверхні шиї в проекції правої половини щитовидного хряща, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також переломо-вивих під`язикової кістки між тілом і правим великим рогом та повний непрямий перелом обох верхніх ріжків, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 79 від 03.09.2012року, смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії в результаті здавлювання органів шиї руками.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невинуватістю ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому злочину, посилаючись на те, що вирок суду першої інстанції, на думку захисника, є незаконним і необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, захисник зазначила, що висновок суду щодо місця скоєння злочину, обставин скоєння злочину, мотивів скоєння злочину, особи, яка скоїла злочин, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі, судом не дана оцінка об`єктивно встановленим фактам, які спростовують пояснення ОСОБА_8 , надані ним під час відтворення обстановки та обставин події, не з`ясовані обставини, які не узгоджуються з його поясненнями та суперечать їм, а також, як на досудовому слідстві, так і в суді не встановлено, коли, ким, за яких обставин ОСОБА_9 завдані тілесні ушкодження у вигляді різаної рани та двох колотих ран, які виявлені на трупі.

Окрім того, на думку захисту, суперечить встановленим фактичним обставинам по справі та не узгоджується з поясненнями свідків висновок суду про те, що ввечері 21.07.2012 року після 24 години, коли припинився дощ, ОСОБА_8 забрав ОСОБА_9 з господарства ОСОБА_10 , не дана оцінка встановленим обставинам, що ОСОБА_9 необхідні були гроші і він намагався отримати кредити, в чому йому допомагав ОСОБА_11 зі своїми знайомими, при цьому намагався організувати поїздку в м. Суми з ОСОБА_9 з приводу отримання кредиту, також не були перевірені доводи ОСОБА_8 про його непричетність до вбивства ОСОБА_9 та судом не прийняті до уваги його доводи щодо відомих йому обставин місця приховування речових доказів - сорочки та барсетки потерпілого, не надано оцінки поясненням ОСОБА_8 та його матері ОСОБА_12 щодо демонстрації ОСОБА_13 фотографій з місця виявлення трупа, що в цілому суперечить принципу презумпції невинуватості стосовно обвинуваченого.

Також на думку захисника, судом не враховано факт незаконного застосування до ОСОБА_8 адміністративного арешту, а його покази надані 12.08.2012 року під час відтворення обстановки та обставин події, були замовлені попереднім застосуванням до нього психічного та фізичного впливу та не повинні прийматися до уваги при оцінці доказів.

- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження, оскільки він вважає даний вирок незаконним та необґрунтованим, а також зазначив, що він не вчиняв даного злочину.

Так, обвинувачений зазначає, що судом не в повній мірі був проведений судовий розгляд, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного судового рішення. Зокрема, на думку обвинуваченого, судом не враховано факт незаконного застосування до нього адміністративного арешту та застосування незаконних методів фізичного та психологічного тиску, внаслідок чого він змушений був себе оговорити. На думку ОСОБА_8 , суд дав неправильну оцінку добутим у справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 перекрутив, внаслідок чого вони втратили свій дійсний зміст, а тому в основу вироку було покладено недопустимі докази. Судом не з`ясовано питання, яким предметом нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_9 .. Також, на його думку, суд проігнорував відсутність у нього мотиву для вбивства ОСОБА_9 , як і відсутність підстав для сварки між ними.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали свої апеляційні скарги, та просили скасувати вирок і закрити кримінальне провадження, прокурора, який заперечував проти задоволення обох апеляційних скарг і вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У відповідності зі ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

На переконання колегії суддів вищевикладені вимоги закону не були дотримані, оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового розгляду винним себе в умисному вбивстві ОСОБА_9 не визнав та пояснив, що 04.08.2012 року о 14-00 годині його затримали працівники міліції та незаконно утримували, били, здійснювали психологічний тиск, застосовували електрошокер, прив`язували до стільця, одягали противогаз та перекривали повітря, а потім викликали швидку допомогу. Під тиском він змушений був написати явку з повинною, та зізнатися в тому чого не скоював.

Суд першої інстанції в основу вироку поклав покази ОСОБА_8 , які він давав в ході відтворення обстановки та обставин події 12.08.2012 року з 12:36 год. до 15:24 год., тобто, після закінчення строку адміністративного арешту за ст.185 КУпАП згідно постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 05.08.2012 року, яка була скасована постановою судді Апеляційного суду Сумської області 04.09.2012 року у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Відтворення обстановки та обставин події було розпочато 12.08.2012 року о 12-36год. І суд першої інстанції поклав цей доказ на підтвердження вини ОСОБА_8 у скоєні вбивства ОСОБА_9 .

Як вбачається з постанови судді Апеляційного суду Сумської області від 04.09.2012 року (т.1 а.с.48-49), якою встановлено, що записи, які містяться у журналі відвідувань громадян Лебединського міського відділу УМВС України в Сумській області, підтверджують дійсний факт перебування ОСОБА_8 04 серпня 2012 року саме із 14 години 20 хвилин у приміщенні міськвідділу, тобто ця слідча дія була проведена, після того, як вночі ОСОБА_8 давав визнавальні покази та писав явку з повинною.

Таким чином даючи оцінку доказам, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що покази ОСОБА_8 під час відтворення обстановки та обставин події були зумовлені попереднім незаконним поводженням з ним, в тому числі і незаконним арештом, а тому на думку колегії суддів не можуть бути визнані судом як допустимі докази з огляду на положення ст.87 КПК України, та були отриманні внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

У вироку суд не дав оцінку тим обставинам, що при відтворені обстановки та обставин події ОСОБА_8 показував, як він під час боротьби кілька разів вдарив потерпілого лопатою, але згідно висновку судово-криміналістичної експертизи №507 від 09.11.2012 року (т.2 а.с.121-124), колото-різана рана на фрагменті шкіри з трупу ОСОБА_9 могла бути спричинена плоским клинковим знаряддям типу ножа, та малоймовірно утворення даної рани від дії робочої кромки лопат, наданих на експертизу. Окрім того згідно висновку судово-медичної експертизи №137 від 13.05.2013 року (т.3 а.с.71-76), ушкодження на фрагменті шкіри з трупу ОСОБА_9 суттєво відрізняється від експериментальних ушкоджень, нанесених робочою частиною наданої на дослідження лопати, що дозволяє виключити її, як знаряддя спричинення ушкодження.

Також під час відтворення ОСОБА_8 зазначив, що першим за шию його ухватив ОСОБА_9 , а потім він його, але здавлювали вони шию один одному не довго. Він не витримав , взяв у праву руку лопату і вдарив ОСОБА_9 кінцем держака два-три рази по потилиці забравши свою ліву руку з його шиї, а ОСОБА_9 продовжував тримати його руками за шию. Він відштовхнув його від себе та лопатою гострою частиною вдарив того два-три рази по лівій потилочній частині голови, після чого перевірив його пульс та з`ясував, що потерпілий помер (т.2 а.с.38-39). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №79 від 03.09.2012 року (т.2 а.с.108-110) смерть потерпілого настала від механічної асфіксії в результаті здавлювання органів шиї руками, але суд у вироку не підтвердив і не спростував ці покази ОСОБА_8 , що після того, як він забрав свої руки з шиї ОСОБА_9 , то останній продовжував його утримувати руками за шию, тобто з показів обвинуваченого вбачається, що потерпілий був живий коли він забрав свої руки з його шиї і лише після того, як він наніс удари гострою частиною лопати той перестав рухатися і подавати ознаки життя.

Незважаючи на такі покази обвинуваченого, які суперечать обвинуваченню судмедексперт ОСОБА_18 , яка не була присутня при відтворені прийшла до висновку, що локалізація та характер тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_9 відповідає механізму, продемонстрованому підозрюваним ОСОБА_8 , під час відтворення обстановки та обставин події 12.08.2012 року (т.2 а.с.111), а суд першої інстанції не оцінивши ці докази та висновки судово-криміналістичної експертизи №137 від 13.05.2013 року в сукупності поклав їх як доказ вини ОСОБА_8 у скоєні вбивства.

Окрім того, посилання суду у вироку на те, що ОСОБА_8 образившись на слова та поведінку ОСОБА_9 умисно наніс декілька ударів в потиличну ділянку голови та шию останнього, але не вказав чим саме, яким предметом, він наносив вищезазначені удари потерпілому, а це має суттєве значення, оскільки на тілі у зазначених місцях потерпілого тілесні ушкодження не виявлені.

Таким чином, ні на досудовому слідстві, ні судом в порушення ст.91 КПК України не встановлений механізм спричинення ушкоджень потерпілому, що призвели до його смерті, не дана оцінка судом першої інстанції також тим обставинам, що згідно висновку експертизи №18 від 10.10.2012 року (т.2 а.с.152-159) на жодній з лопат, вилучених під час обшуку в домоволодінні за місцем проживання підозрюваного, не виявлено слідів ґрунту з місця поховання трупа, висновком експертиз з приводу того, що на літньому одягу ОСОБА_8 , вилученому з його місця проживання, не знайдено слідів крові ОСОБА_9 чи слідів ґрунту з місця події.

Жоден з допитаних свідків у судовому засіданні, а також у кримінальному провадженні не було добуто будь яких доказів, які б підтвердили факт виникнення конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ніхто не підтвердив факт, щодо мотиву вбивства ОСОБА_9 , який викладений у вироку, а мотив, встановлений досудовим розслідуванням та судовим розглядом та наведений у вироку, що потерпілий виказував свої претензії до ОСОБА_8 з приводу гостинності ОСОБА_8 та умов свого перебування та нецензурно висловлювався на адресу його матері, а тому у ОСОБА_8 виник умисел на його вбивство, на думку колегії суддів є нікчемними.

Як зазначено у вироку, допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_11 характеризували потерпілого ОСОБА_9 як добру, необразливу людину, який після вживання спиртного ставав особливо добродушним, але розумово був відсталим, а тому нічим окрім показів ОСОБА_8 під час відтворення обстановки та обставин події 12.08.2013 року, не підтверджено висновок суду про причину виникнення вищевикладеного конфлікту, а сам ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував ці обставини, а суд у вироку не спростував його заперечення.

Не з`ясовано судом і той факт, що згідно висновку експерта в крові від трупа ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт в кількості 1,08%, але цим обставинам взагалі не дано жодної оцінки, оскільки не було встановлено з ким потерпілий вживав алкоголь. Цей факт залишився поза увагою суду, а він має важливе значення для всебічного і повного з`ясування всіх обставин по справі, але цього не було зроблено.

Колегією суддів було повторно досліджені вхідні та вихідні дзвінки та смс повідомлення в період з 19.07.2012 року до 11.08.2012 року по телефону № НОМЕР_1 , що належить обвинуваченому ОСОБА_8 (т.2 а.с.160-192), з яких вбачається, що ввечері 21.07.2012 року о 21:18:25 на цей номер надійшов виклик з телефону ОСОБА_8 двічі о 21:18:44 та 21:28:02 здійсненні дзвінки на телефон ОСОБА_14 , далі ОСОБА_8 отримав смс повідомлення з телефону ОСОБА_14 , та о 21:48:29 зателефонував сам. Після цього, з 21:59:03 з нетривалими перервами до 00:10:10 22.07.2012 року ОСОБА_8 розмовляв з ОСОБА_20 , яка є дівчиною ОСОБА_8 , під час розмови о 23:11:46 та о 23:13:20 на його телефон надійшов дзвінок та смс повідомлення з телефона ОСОБА_14 22.07.2012 року на телефон ОСОБА_8 о 12:18:13, 13:01:51 надійшли дзвінки та о 13:46:55 смс повідомлення з телефону ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_8 о 13:47:49 зателефонував ОСОБА_11 .

Таким чином, дані про вхідні-вихідні дзвінки з телефону ОСОБА_8 підтверджують покази ОСОБА_8 про те, що він ходив до ОСОБА_21 по ОСОБА_9 близько 22 години та після нетривалої з ним розмови, ОСОБА_9 повернувся до ОСОБА_21 , де йому там вже приготували постіль.

Так, допитані в якості свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , пояснили, що ОСОБА_8 забрав ОСОБА_9 з їхнього дому 21.07.2012 року приблизно о 22 годині, при цьому йому вже була приготовлена постіль. ОСОБА_14 також пояснила, що ввечері ОСОБА_9 телефонував ОСОБА_8 та надсилав смс повідомлення з її телефону, оскільки ОСОБА_24 не було вдома, а десь о 22-30 годині ОСОБА_8 забрав ОСОБА_9 . Вона о 23-15 год. ОСОБА_8 не дзвонила, бо вже спала.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 через годину після останнього дзвінка ОСОБА_25 на який він не відповів, після 24 години 22.07.2012 року, коли дощ припинився забрав ОСОБА_9 від ОСОБА_10 , не відповідає дійсним обставинам справи і суперечить встановленим судом першої інстанції обставинам, про те, що свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_14 пояснювали в судовому засіданні, що ОСОБА_8 забрав ОСОБА_9 о 22 годині, а в цей час ОСОБА_8 розмовляв по телефону з ОСОБА_26 , як це вбачається з вищенаведеного.

Окрім того, посилання суду у вироку, як на встановлений факт, що ОСОБА_8 забрав ОСОБА_9 після 24 години, як припинився дощ не відповідає дійсності, оскільки згідно довідки Лебединської метеорологічної станції дощ закінчився після 01год 10хв. 22.07.2012 року, а не після 24 години, як вказує суд у вироку.

Суд першої інстанції у вироку взяв за основу покази ОСОБА_8 , які він давав під час відтворення, в яких він визнає вину у вчиненні вбивства ОСОБА_9 , але не проаналізував та не надав оцінки щодо його ж показів наприкінці цієї слідчої дії про непричетність до вбивства та обмовлення себе під погрозами ОСОБА_11 вбити його матір та сестру, та не дає оцінки психологічному та фізичному стану ОСОБА_8 , в якому він знаходився під час проведення даної слідчої дії, після семи діб незаконного арешту та як підтверджується медичною документацією він в день відтворення був хворий (т.3 а.с.52). Тобто фактично ОСОБА_8 в кінці вищевказаної слідчої дії відмовився від своїх показів та вказав причини, з яких він себе обмовив, але незважаючи на це суд поклав цей доказ на підтвердження обвинувачення, не спростувавши зазначені доводи ОСОБА_8 у вироку суду.

В судовому рішенні, суд дійшов до висновку про безпідставність доводів обвинуваченого про застосування до нього незаконних методів дізнання та слідства працівниками Лебединського МВ УМВС України Сумської області, вказавши, що 13.09.2012 року прокурором Лебединського району винесена постанова про відмову у порушені кримінальної справи щодо працівників Лебединського МВ УМВС України в Сумській області на підставі п.2 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з відсутністю в їх діях ознак злочинів, передбачених ст.ст.127, 364, 365 КК України.

Суд першої інстанції відкидаючи покази обвинуваченого ОСОБА_8 , що до нього працівники міліції застосовували незаконні методи фізичного та психологічного тиску послався на покази експерта ОСОБА_18 , якій ОСОБА_8 скаржився на побиття його працівниками міліції, про те, що обвинувачений міг сам заподіяти собі ці тілесні ушкодження.

Таким чином, суд першої інстанції відкинув можливість примушування ОСОБА_8 працівниками міліції до зізнання у вчиненні вбивства та залишивши поза увагою його та його захисника неодноразові скарги з цього приводу прокурору з самого початку затримання, незаконність його тримання під адміністративним арештом, неодноразові виклики швидкої допомоги, та надання медичної допомоги, встановлену експертом наявність у нього тілесних ушкоджень, що утворилися під час перебування в міліції під контролем держави.

Посилання суду та прокурора, що обвинувачений згідно з показами експерта ОСОБА_18 міг сам заподіяти собі тілесні ушкодження, на думку колегії суддів є припущеннями, які не підтверджуються допустимими доказами по справі.

Також посилання у вироку суду, що свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 при їх спілкуванні з ОСОБА_8 не бачили у нього будь яких тілесних ушкоджень, а тому у нього їх не було, то такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи і суперечить встановленим фактам, оскільки ці особи не проводили його огляд на предмет встановлення тілесних ушкоджень.

Як вбачається із висновку судово-медичного експерта (т.2 а.с.144-145) у ОСОБА_8 07.08.2012 року та 09.08.2012 року були виявлені тілесні ушкодження коли він перебував у відділі міліції.

Незважаючи на це, без урахування скасованої Апеляційним судом Сумської області постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 05.08.2012 року щодо ОСОБА_8 за ст..185 КУпАП, прокурор прокуратури Лебединського району Сумської області прийняв постанову від 13.09.2012 року про відмову у порушені кримінальної справи щодо працівників міліції Лебединського МВ УМВС України в Сумській області за ст.ст.127, 364, 365 КК України, вказавши в своїй постанові, як на встановлений факт, що ОСОБА_8 було затримано 04.08.2012 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП злісна непокора працівникам міліції та постановою Лебединського районного суду ОСОБА_8 за скоєння правопорушення піддано адміністративному арешту на 7 діб.

Тобто дана постанова прокурора була прийнята без врахування скасованої Апеляційним судом Сумської області 04.09.2012 року постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 05.08.2012 року щодо ОСОБА_8 за ст.185 КУпАП.

Але суд першої інстанції маючи у матеріалах кримінального провадження ці документи не звернув на це уваги, та не спростував належним чином доводи обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 щодо застосування до нього працівниками міліції недозволених методів слідства та незаконного тримання ОСОБА_8 в Лебединському МВ УМВС України в Сумській області з 14-20годин. 04.08.2012 року по 12.08.2012 року, вказавши у вироку, що постанова прокурора прокуратури Лебединського району від 13.09.2012 року є обґрунтованою, що на думку колегії суддів не відповідає дійсності і суперечать їй.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам, які склалися на той час, оскільки постановою судді Апеляційного суду Сумської області від 04.09.2012 року було скасовано постанову Лебединського районного суду Сумської області від 05.08.212 року, якою ОСОБА_8 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст..185 КУпАП до 7 діб арешту (т.1 а.с.48-49).

При цьому скасовуючи зазначену постанову суду першої інстанції, суддя Апеляційного суду Сумської області вказав, що фактично ОСОБА_8 був доставлений до міськвідділу о 14 годині 20 хвилин 04.08.2012 року, більше з міськвідділу не виходив, а його записи на сторінках журналу претензій не маю робив під примусом, нічим не спростовані, а тому суд прийшов до висновку, що судове рішення про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності не можна вважати законним. Справа щодо ОСОБА_8 була закрита у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Окрім того, колегія суддів, Апеляційного суду Сумської області 04.09.2012 року направила прокуратурі Сумської області окрему ухвалу (а.с.62 матеріал №56 пр.12), в якій вказала, що під час розгляду справи, як сам підозрюваний так і його захисник вказували на те, що під час досудового слідства до арештованого застосовувалися незаконні методи досудового слідства, а тому колегія суддів звернула увагу прокуратури Сумської області і прокурора Лебединського району Сумської області на дотримання вимог закону органами досудового слідства при розслідуванні кримінальної справи порушеної щодо ОСОБА_8 за ознаками ч.1 ст.115 КК України.

Після відмови від зізнавальних показів, даних ОСОБА_8 під час відтворення обстановки та обставин події 12.08.2012 року він пояснював, що сумку барсетку ОСОБА_9 йому передав ОСОБА_11 22.07.2012 року і на його прохання він викинув її в туалеті на залізничному вокзалі в м. Лебедині, а на місці вчинення злочину він орієнтувався, оскільки часто бував там та впізнав це місце при демонстрації на ноутбуці цього місця ОСОБА_13 та працівниками міліції при допитах під час його адміністративного арешту.

Суд у вироку в підтвердження цього навів покази ОСОБА_11 , які він дав 12.08.2012 року під час очної ставки з ОСОБА_8 про відсутність погроз з його боку та заперечення щодо передачі ОСОБА_8 сумки-барсетки потерпілого. При цьому суд не дав оцінку показам ОСОБА_8 чому він не вірить його поясненням, хоча кожен з них наполягав на своїх показах під час очної ставки.

В судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_29 пояснила, що напередодні затримання її сина до них додому приходив сусід ОСОБА_13 , та на ноутбуці демонстрував фото з місця виявлення трупа на лузі, а ОСОБА_26 пояснювала, що при розмові по телефону ОСОБА_8 казав їй, що на лузі знайшли труп та сусід обіцяв показати фотографії. Але суд взяв за основу тільки покази ОСОБА_13 тим самим не усунув суперечності між його показами та показами ОСОБА_29 та ОСОБА_26 .

Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини Ушаков та Ушакова проти України від 18.06.2015 року зазначається, що медичні докази, які підтверджували завдання заявнику тілесних ушкоджень, так і не було спростовано, крім того, органи влади не висунули жодного альтернативного пояснення щодо походження тілесних ушкоджень у заявника, окрім загальної інформації, що деякі з них він сам міг їх собі завдати. Європейський суд вказав, що визнавальні покази заявника було отримано внаслідок жорстокого з ним поводження. Орган влади не пояснили пізнішу відмову заявника від цих визнавальних показів. Більше того, первинні визнавальні покази заявника лягли в основу його засудження і суди навіть не намагалися встановити чи було їх надано добровільно. Загалом Європейський суд дійшов висновку, що права заявника не свідчити проти себе та на правову допомогу було обмежено на стадії досудового слідства та, що ці обмеження не було виправлено під час судового розгляду справи. Отже, було порушено пункт 1 підпункт «е» пункт 3 статті 6 Конвенції.

Всі наведені суперечності і неповнота проведеного досудового розслідування залишилося поза увагою суду і одночасно, не давали суду підстав вважати представлені стороною обвинувачення докази у їх сукупності достатніми та взаємопов`язаними для висновку про вчинення убивства ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження Апеляційним судом Сумської області двічі скасовувався та закривалося кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, але за касаційною скаргою прокурора ці рішення були скасовані Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Зокрема в касаційній скарзі прокурор посилався на те, що апеляційний суд за клопотанням захисника дослідив лише незначну частину доказів, та не дослідив покази жодного свідка, які були покладені в основу обвинувального вироку. Дані прорахунки, що допустив апеляційний суд на думку прокурора є істотними порушеннями вимог КПК України, але як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналів судового засідання Апеляційного суду Сумської області, прокурор в ході розгляду апеляцій не просив суд дослідити докази в тому обсязі, на які він посилався в своїх касаційних скаргах.

Апеляційний суд Харківської області виконуючи рішення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, дослідив у повному обсязі докази та покази свідків, які були покладені в основу обвинувального вироку судом першої інстанції, з урахуванням заявлених клопотань прокурором та захисником ОСОБА_7 у судовому засіданні. Таким чином виконавши вказівку касаційної інстанції відповідно до ч.2 ст.439 КПК України.

Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В даному випадку прокурор, як представник сторони обвинувачення, обмежився доказами здобутими на стадії досудового розслідування, яких помилково вважав достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_8 у скоєні убивства ОСОБА_9 , при цьому суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів у межах дії норм КПК України позбавлений повноважень здобуття додаткових доказів за власною ініціативою, з чого випливає, що суд оцінивши докази, надані сторонами і вичерпав можливість отримання доказів.

Інших не досліджених судом першої інстанції та достатніх доказів, які б підтверджували беззаперечну винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, стороною обвинувачення суду не було надано. Під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення також не заявлялось клопотання про дослідження інших доказів, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України.

Відповідно ст..17 КПК України обов`язок доведення винуватості особи поза розумним сумнівом покладається на сторону обвинувачення.

Виходячи з конституційного принципу презумпції невинуватості, закріпленого також і у ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 КПК України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, та в порушення ст.87 КПК України поклав в основу вироку недопустимі докази, отриманні в наслідок істотного порушення прав і основоположних свобод людини.

Колегія суддів констатує, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 не може вважатися законним, чим суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог ст.ст.91, 94, 370 КПК України, що у відповідності зі ст..409 КПК України є підставою для скасування судового рішення за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, та закриття кримінального провадження у відповідності до п.5 ч.1 ст.407 КПК України, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 травня 2013 року щодо ОСОБА_8 , - скасувати.
Кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий
Судді: