АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002598 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з встановленням трьох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України.
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 19 квітня 2015 року приблизно об 11.35 год., керуючи технічно-справним автомобілем «SКОDА ОСТАVІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині Міського кладовища, розташованого по вулиці Стеценка, 18, в місті Києві між дільницями № 89 та № 82 з боку центрального входу на кладовище в напрямку дільниці № 81, поступово наближаючись до нерегульованого перехрестя.
В цей час зліва направо відносно руху вказаного автомобіля проїзну частину перехрестя переходила пішохід ОСОБА_9 , яка рухалась між дільницями № 88 та № 89 в напрямку дільниці № 81. Проїзна частина на кладовище розрахована для руху пішоходів та транспортних засобів з обмеженням максимальної допустимої швидкості до 15 км/год.
Перебуваючи безпосередньо на перехресті між дільницями №№ 89, 88, 82 та 81, ОСОБА_7 розпочав виконувати маневр повороту праворуч в напрямку дільниці № 71, при цьому не переконавшись, що цей його маневр буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, та грубо порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Порушення вищевказаної вимоги Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем «SКОDА ОСТАVІА», держаний номерний знак НОМЕР_1 , перед виконанням маневру повороту праворуч на нерегульованому перехресті між дільницями №№ 89, 88, 82 та 81 на території Міського кладовища по вулиці Стеценка, 18 в місті Києві, не переконався, що цей його маневр буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху. В результаті чого на ділянці проїзної частини між дільницями № 81 та № 82 ОСОБА_7 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , що перетинала проїзну частину зліва направо по напрямку руху вказаного автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , згідно висновку експерта № 932/Е від 22 травня 2015 року, спричинені тілесні ушкодження у виді закритої травми лівої гомілки у вигляді уламкового перелому діафізу лівої малогомілкової кістки в дистальній третині зі зміщенням уламків, перелому медіальної кісточки та заднього краю великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Не оскаржуючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації дій останнього, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 зазначає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 75 КК України, судом першої інстанції необґрунтовано і незаконно звільнено ОСОБА_7 з випробуванням від відбування покарання не лише у виді обмеження волі, а й у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, хоча законом передбачено вичерпний перелік видів покарань щодо яких судом можливе прийняття рішення про звільнення від їх відбування з випробуванням. Серед таких покарань, до яких може застосовуватися ст. 75 КК України, покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами відсутнє. Таким чином, суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення про звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши провадження в її межах, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, які докладно викладені у вироку та яким суд дав належну оцінку в їх сукупності.

З огляду на те, що фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорюються, в тому числі й в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_7 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому покарання призначається у межах, установлених у санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем роботи та проживання, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, за відсутності обставин, що пом`якшують або обтяжуються йому покарання.

Враховуючи обставини справи, те, що обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні двох дітей, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього покарання у виді обмеження волі, а також додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами зі звільненням від його відбування з випробуванням згідно до ст. 75 КК України.

Проте, навівши мотиви свого рішення, всупереч вимогам п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд в резолютивній частині вироку не зазначив, що обвинувачений звільняється від відбування основного покарання, яке йому призначено у виді обмеження волі, а прийняв рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, тобто в тому числі і від додаткового покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, яка виразилася у неправильному звільненні ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими апеляційні вимоги прокурора та приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання та звільнення від його відбування.

Колегія суддів при призначенні покарання ОСОБА_7 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який працює, за місцем роботи та проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за відсутності обставин, що пом`якшують або обтяжують йому покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів буде покарання, встановлене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі з обов`язковим позбавленням ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами на певний строк.

Враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування основного покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання та звільнення від його відбування скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України, за якою він визнаний винним, покарання у виді обмеження волі строком 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку учасниками судового провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення.

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3