печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.07.2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочерів Радомишльського р-ну Житомирської обл., українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 12.02.2015 року призваний на військову службу за частковою мобілізацією на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію», пункту 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 29 від 12.02.2015 року зарахований у списки частини та призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення мінометної батареї 2 батальйону оперативного призначення у військовому званні «сержант».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 87 від 29.04.2016 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі Указу Президента України № 115/2016 від 25.03.2016 року та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення мінометної батареї 2 батальйону оперативного призначення у військовому званні «сержант», 18.11.2015 року, біля 21.00 год., діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст.11, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999 року, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. 01.06.2016 року, біля 14.00 год., тобто більше ніж через місяць, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону (м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8а) та заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до пред`явленого обвинувачення, з якого вбачається, що будучи військовослужбовцем, 18.11.2015 року, приблизно о 21.00 год. самовільно без дозволу командування залишив військову частину та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 де перебував до 01.06.2016 року. Також обвинувачений зазначив, що щиро кається у вчиненому та зробив для себе відповідні висновки.

В судовому засіданні, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів у справі, а саме: показів свідків та письмових доказів, оскільки фактичні обставини нікім не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції учасників судового провадження.

Оцінюючи докази зібрані в судовому засіданні, суд находить винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведеною.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, те що воно відноситься до тяжких злочинів, є умисним, а також особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, усвідомив протиправність своїх дій, за місцем проживання та попереднього проходження служби характеризується позитивно, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та на утриманні двох неповнолітніх дітей.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті та застосувати положення ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, яке можливе без ізоляції від суспільства та попередження нових злочинів.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обраховувати з 19.07.2016 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва, через районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1