Справа № 361/3636/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1295/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 23.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000652 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 17 травня 2016 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі, строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком на 3 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим призначено 4 /чотири/ роки позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва більш суворим, остаточно призначено до відбування 4 роки позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 3 (три) роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Ніжин, Чернігівської області, громадянку України, українку, заміжню, маючу неповнолітніх дітей 2012 та 2016 р.н., з неповною середньою освітою, тимчасово не працюючу, зареєстровану та проживаючу: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не маючу судимості,
визнано винною за ч. 3 ст. 15 , ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавленя волі на строк 3 (три) роки; у відповідності до ст. 79 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з дворічним строком випробування з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у сумі 1847 грн. 96 коп. за проведення експертизи; цим же вироком вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 25 лютого 2016 року, приблизно о 17 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку № 25 по вул. Грушевського в м. Бровари Київської області, звернув увагу на велосипед марки «Skyland», який належить ОСОБА_10 , після чого в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вказаного вище чужого майна. Того ж дня, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, перебуваючи на 14 поверсі будинку АДРЕСА_3 , за допомогою фізичної сили рук розірвав застібку та незаконно заволодів велосипедом марки «Skyland», належним ОСОБА_10 , вартістю 3 476 грн. 70 коп., та направився до виходу з будинку, однак з причин, які не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був зупинений консьєржем ОСОБА_11 .

Крім цього, 07 березня 2016 приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 перебував біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де піднявся на 7 поверх, та звернув увагу на велосипед марки «GT» модель «Aggressor 24», належний ОСОБА_12 , після чого в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вказаного вище чужого майна. Того ж дня, приблизно о 15 годині 03 хвилин, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, перебуваючи на 7 поверсі будинку АДРЕСА_3 , повторно, незаконно заволодів велосипедом марки «GT» модель «Aggressor 24», належним ОСОБА_12 , вартість якого, згідно висновку експерта № 8-04/160 від 06 травня 2016 року, становить 5 783 грн. 68 коп. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник в невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши ОСОБА_12 майнової шкоди на вказану вище суму.

Крім цього, 12 березня 2016 приблизно о 16 годині 57 хвилин, ОСОБА_7 перебував біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де піднявся на 12 поверх та звернув увагу на велосипед марки «Active», належний ОСОБА_13 , після чого в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вказаного вище чужого майна. Того ж дня, приблизно о 17 годині 01 хвилині, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, перебуваючи на 2 поверсі будинку АДРЕСА_4 , повторно, незаконно заволодів велосипедом марки «Active», належним ОСОБА_13 , вартість якого, згідно висновку про вартість майна від 20 квітня 2016 року, становить 3 984 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник в невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши ОСОБА_13 майнової шкоди на вказану вище суму.

Крім того, 16 березня 2016 приблизно о 20 годині 00 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_14 здійснити незаконне таємне викрадення чужого майна, на що остання погодилася. У подальшому, того ж дня, приблизно о 20 годині 05 хвилин, ОСОБА_7 разом та за попередньою змовою з ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, будучи впевненим, що за їх діями ніхто не слідкує, попередньо чітко розподіливши ролі, щодо виконання функцій, спрямованих на таємне викрадення майна, згідно яких ОСОБА_7 мав викрасти чуже майно, а ОСОБА_14 , знаходячись поряд мала слідкувати, щоб факт вчинення ними крадіжки ніхто не помітив, створивши тим самим всі необхідні умови для реалізації їх спільного злочинного умислу, піднялися до 18 поверху будинку АДРЕСА_4 . В той же час, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_14 , перебуваючи на 18 поверсі указаного вище будинку, взяв обома руками велосипед торгівельної марки «GHOST» модель «Cross1300 Lady_RH52_2011», вартістю 8 305 грн. та велосипед торгівельної марки «Formula» марки «Kolt 24», вартістю 2 930 грн., які належать ОСОБА_15 і затягнув до вантажного ліфта, та разом зі ОСОБА_14 спустився до першого поверху вказаного будинку і направився до виходу з будинку, однак через причини, які не залежали від його волі, обвинувачені не змогли довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки були викриті консьєржем ОСОБА_16 , після чого, залишивши вказане вище майно, з місця злочину втекли в невідомому напрямку.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і звільненням обвинуваченого від відбування покарання та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років побавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарння більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання призначити шляхом часткового складання даного покарання та покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; в решті вирок залишити без змін. Вимоги обґрунтовує тим, що в порушення вимог законодавства, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не надано належної оцінки особі обвинуваченого, його репутації, який вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року засуджений на 3 роки 6 місяців позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України й на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Апелянт звертає увагу на те, що судом не враховано, що за попереднім вироком ОСОБА_7 засуджений за вчиення тяжкого злочину проти власності, однак належних висновків для себе він не зробив, вчинив низку корисливих злочинів, що свідчить про його підвищену супільну небезпеку та неможливість виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства. На думку прокурора, покарання, призначене ОСОБА_7 із звільненням від його відбування покараня на підставі ст. 75 КК України, не досягне своєї мети щодо виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами. Прокурор зазначає, що обставини вчинення обвинуваченим злочинів свідчать про його суспільну небезпеку.

Вирок щодо ОСОБА_14 не оскаржується.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого, який в дебатах та останньому слові проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував та вважав, що він зробив для себе належні висновки і став на шлях виправлення; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст 185 ; ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку; це ж стосується, відповідно до абз. 2 п. 9 вищевказаної постанови, застосування ст. 75 КК України.

Так, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вірно було враховано обставинини кримінального провадження та особу обвинуваченого.

Зокрема, до обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, судом першої інстанції віднесено щире каяття. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, встановлено не було й в апеляційній скарзі прокурором їх не наведено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог чинного законодавства, зокрема, повною мірою врахував вимоги ст. 65 КК України щодо загальних вимог до призначення покарання, ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо.

Посилання прокурора на те, що попереднім вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину проти власності, не може бути взято колегією суддів до уваги з наступних підстав.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України /а.п.54/.

Однак, злочин, за який ОСОБА_7 засуджено вищевказаним вироком, було вчинено 28 березня 2016 року /а.п. 54/, тобто після вчинення злочинів, за які його засуджено оскаржуваним вироком. Отже, в даному випадку аргумент прокурора про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків та знову вчинив кримінальне правопорушення, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Окрім того, вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 було постановлено з застосуванням положень ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, тобто за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів, які було правильно застосовано судом першої інстанції.

Також, в матеріалах провадження містяться розписки потерпілих ОСОБА_15 /а.п. 35/ та ОСОБА_10 /а.п. 36/, відповідно до яких їм відшкодована матеріальна та моральна шкода, що розцінюється колегією суддів як пом`якшуюча обставина добровільне відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, оцінивши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому покарання з урахуванням всіх обставин кримінального провадження та даних про його особу, яке на думку колегії суддів, є домірним вчиненому.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4