Справа № 450/1496/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1038/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження № 450/1496/16-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 191 КК України,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_9 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 серпня 2016 року про повернення обвинувального акта,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 серпня 2016 року матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 191 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків і оформлення такого у відповідності до вимог КПК України.

На ухвалу суду прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в мотивувальній частині рішення суддя безпідставно покликався на п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, як на підставу повернення обвинувального акта, оскільки прокурором були дотримані вимоги зазначеної статті. Крім цього, виклад фактичних обставин справи в обвинувальному акті не може вплинути на законність прийнятого судом рішення. Суд безпідставно покликався на п.3 ч.2 ст. 291 КПК України, як на підставу повернення обвинувального акта, оскільки в обвинувальному акті наявні анкетні дані представника особи потерпілого, а тому твердження суду про неможливість визначення потерпілого у кримінальному провадженні не відповідає дійсності. Не відповідає вимогам КПК України покликання суду на те, що з обвинувального акта не зрозуміло, в якому правовому статусі перебуває ОСОБА_6 (підозрюваний чи обвинувачений) - не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору. Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а не обвинувачується, що підтверджується відповідною розпискою підозрюваного, а не обвинуваченого, про отримання копії обвинувального акта. Постановлена ухвала суду не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, оскільки у вступній частині ухвали не зазначено усіх учасників судового розгляду, а саме обвинуваченого ОСОБА_6 , а також в резолютивній частині ухвали відсутні відомості щодо строку і порядку набрання законної сили, та порядку її оскарження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши судове рішення в межах ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

За змістом п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого КПК України.

У відповідності до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинний містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення кримінального закону та формулювання обвинувачення.

При цьому, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді начальника дільниці Давидівський АБЗ філії «Стрийської ДЕД» ДП «Львівський облавтодор», будучи матеріально-відповідальною особою, маючи злочинний намір направлений на вчинення корисливого злочину, шляхом привласнення 22,48 тон бітуму нафтового дорожнього в`язкого (марки БНД 60/90), незаконно збув (продав), чим вчинив привласнення майна та спричинив шкоду ДП «Львіввугілля» на суму 121 111 грн., а тому підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, а саме розтраті чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Вказане витікає і з п.(а) ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), а саме бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В ході підготовчого судового засідання суд першої інстанції вірно встановив, з чим погоджується і колегія суддів, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому сформульоване обвинувачення (збут та привласнення) не відповідає правовій кваліфікації дій ОСОБА_6 (розтрата чужого майна).

З огляду на викладене апеляційні доводи прокурора про відповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, є необґрунтованими.

Згідно з п.3 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути, крім фізичної особи, також юридична особа, якій кримінальним правопорушення завдано майнової шкоди.

В обвинувальному акті зазначено, що діями ОСОБА_6 було завдано майнової шкоди ДП «Львіввугілля», проте майно належить «Стрийській ДЕД» ДП «Львівський облавтодор», відомості щодо потерпілого відсутні.

Апеляційні доводи прокурора про те, що в обвинувальному акті зазначено анкетні відомості щодо ОСОБА_10 , яка є представником ДП «Львівський облавтодор» і може бути представником потерпілого, і в такий спосіб забезпечено відповідність обвинувального акта вимогам п.3 ч.2 ст. 291 КПК України є безпідставними.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам закону та необхідність повернення його прокурору.

Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали суду й колегія суддів їх до уваги не бере.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 серпня 2016 року про повернення обвинувального акта в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 191 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4