Справа № 373/1030/16-к
В И Р О К
Іменем України
28 липня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000112 по обвинуваченню ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Погребище Перше Погребищенського району Вінницької області, українця, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, призваного Тетіївським РВК Київської області, обіймаючого посаду водія автомобільного відділення взводу технічного забезпечення роти забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,

в скоєні кримінального правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 407 та ч. 2 ст. 413 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 яка дислокується в АДРЕСА_2 , у військовому звані «солдат», перебуваючи на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в період з 13.05.2016 по 25.05.2016, самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки у вказаний період не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до вказаної військової частини, чим вчинив самовільне залишення військової частини-польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім того, 27.04.2016 року під час перевірки наявності інвентарного майна військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у солдата ОСОБА_5 було виявлено відсутність ввіреного йому для службового користування військового майна, а саме: одного бронежилету «Корсар МЗС 1-4» вартістю 2675 грн., одного спального мішка вартістю 200 грн., одного костюму для захисту від води вартістю 172,50 грн., одного казанка вартістю 1,50 грн., однієї фляги алюмінієвої з чохлом вартістю 1,50 грн., одного шолому кевларового вартістю 1375 грн., загальною вартістю 4425,50 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що солдат ОСОБА_5 в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1 1, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до вказаної військової частини. А також солдат ОСОБА_5 , діючи з необережності, але усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свої службові обов`язки по зберіганню ввіреного йому службового майна не виконував, що призвело до втрати вищевказаного майна, вчиненого в умовах особливого періоду.

Справа слухалась в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи. Зміст ч. 3 ст. 349 КПК України їм роз`яснено.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 пояснив суду, що він самовільно залишив військову частину в зв`язку із хворобою своєї матері. Свою провину у вчиненому визнає та просить суд суворо його не карати.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки обвинувачений самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, а також за ч. 2 ст. 413 КК України - втрата ввіреного для службового користування військового майна внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинена в умовах особливого періоду.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаюється в скоєному, шкоду заподіяну злочином відшкодував повністю.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд вважає, що відносно ОСОБА_5 необхідно обрати покарання в межах санкцій статей закону.

При цьому, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_5 може бути виправлений без відбування покарання у вигляді позбавлення волі, і, у відповідності із ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що таке покарання з урахуванням тяжкості злочину, особи обвинуваченого, та обставин, які були встановлені в ході розгляду даного кримінального провадження буде справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 407 КК України, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, та ч. 2 ст. 413 КК України, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі п. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання засудженому ОСОБА_5 визначити, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, - 3 (три) роки позбавленні волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановити іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_1