Справа № 372/5038/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/224/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 19.04.2016

ВИРОК
Іменем України

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 18.12.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Обухів, Київської області, українку, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньоє освітою, розлучену, маючу на утриманні неповнолітню дитину, не працюючу, раніше судиму, вироком Обухівського районного суду Київської області від 06.10.2014 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.; вироком Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 160 годин громадських робіт, вирок від 06.10.2014 року за ч. 2 ст. 72 КК України виконувати самостійно, який змінено ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.08.2015 року та визнано засудженою за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ст. 71, ч. 3 ст. 73 КК України до 160 годин громадських робіт та 850 гривень штрафу,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового терміну один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 покладено на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем її проживання.

Стягнуто з ОСОБА_7 307 грн. 20 коп. на користь держави за проведення судово-хімічної експертизи.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 25.11.2015, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи біля гіпермаркету «Велмарт», що розташований по вул. Київська, 119 в м. Обухів Київської області, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбала без мети збуту для власного вживання медичний шприц об`ємом 5 мл., заповнений на 3 мл. рідиною бурого кольору, що згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 7-02/1518 від 27.11.2015 містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено-опій ацетильований. Маса особливо небезпечного наркотичного засобу в перерахунку на суху речовину становить 0,2544 г.

Після чого зберігала при собі без мети збуту для власного вживання ,аж доки 25.11.2015 року близько 19 години 00 хвилин працівниками Обухівського відділу поліції, в ході проведення поверхового огляду її речей було виявлено та вилучено медичний шприц об`ємом 5 мл., заповнений на 3 мл. рідиною бурого кольору.

На даний вирок, перший заступник прокурора Київської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи вирок в частині доведеності вини засудженої та правильності кваліфікації її дій, вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м» якості. Вказує, що судом першої інстанції допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_7 взагалі не визначено остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст.. 71 КК України. Крім того, судом не враховано рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді 3-х років позбавлення волі. Та на підставі ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2015 року у виді громадських робіт та штрафу в розмірі 850 гривень та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 5 днів позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 гривень. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вислухавши обвинувачену ОСОБА_7 , яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації її дій, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюються.

Суд, розглядаючи справу, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 309 ч. 2 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, приймаючи рішення, у мотивувальній частині вироку зобов`язаний навести обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, належним чином мотивувати своє рішення у разі звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Так, колегією встановлено, що ОСОБА_7 раніше засуджена вироком Обухівського районного суду Київської області від 06.10.2014 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.

Вироком того ж суду від 12.06.2015 року засуджено за ч. 2 ст. 15,ч. 1 ст. 185 КК України до 160 годин громадських робіт, вирок від 06.10.2014 року за ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.08.2015 року вказаний вирок змінений в частині призначеного покарання та ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України і на підставі ст.. 71 КК України остаточне покарання визначено за сукупністю невідбутої частини покарання за попереднім вироком Обухівського районного суду Київської області від 06.10.2014 року у виді штрафу у розмірі 850 гривень та покарання за останнім вироком у виді 160 годин громадських робіт. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Так, станом на 15.01.2016 року штраф ОСОБА_7 не сплачено, покарання у виді громадських робіт відбуто у розмірі 22 години.

При призначенні покарання судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 вчинила злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, при цьому остання має на утриманні неповнолітню дитину, щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочинів, позитивні характеристики за місцем проживання. Обставини, що обтяжують покарання суд вбачав рецидив злочинів.

Однак, поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, у тому числі і аналогічних злочинів. При цьому, раніше суд вже призначав покарання ОСОБА_7 не пов`язане з позбавленням волі, а саме у виді штрафу та громадських робіт, однак остання належних висновків не зробила та знову вчинила злочин.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не застосовано ч. 1 ст. 71 КК України та не приєднано до призначеного покарання не відбуте покарання за вироком Обухівського районного суду від 12.06.2015, оскільки на момент ухвалення останнього вироку, обвинуваченою вказаний вирок в повному обсязі не виконано.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_7 взагалі не визначено остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до призначення ОСОБА_7 незаконного покарання.

Абзацом 2 пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті наркоманії.

За даних обставин, колегія судів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок його м`якості.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування ст. 75 КК України, з урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів, також є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

За ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі та інших, передбачених цим законом покарань, вираховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 2 ч. З ст. 374 КПК України, п. 9 вищевказаної Постанови суд має належним чином мотивувати у вироку своє рішення про звільнення особи від відбування покарання.

В порушення вказаних вимог закону суд першої інстанції, призначив ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст.75 КК України, яке є явно несправедливим, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 будучи двічі засудженою за вчинення злочинів, скоїла новий умисний злочин, що вказує на її небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя, а також те, що ОСОБА_7 усвідомлювала протиправність та суспільну небезпеку вчиненого нею діяння, знаючи про невідворотність покарання, свідомо порушила закон про кримінальну відповідальність.

Наведене свідчить про те, що покарання, які призначені ОСОБА_7 за попередніми вироками без реального позбавлення волі не досягли своєї мети щодо виправлення засудженої та запобігання вчинення нею нових злочинів, що ще раз підтверджує її суспільну небезпечність, неможливість її виправлення та запобігання вчинення інших злочинів без ізоляції від суспільства.

Так, суд ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого через м`якість.

Відповідно до ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченої від відбування покарання.

За даних обставин, вирок Обухівського районного суду від 18.12.2015 р. щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням у цій частині нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 18.12.2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного їй покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.309 КК України і призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2015 року у виді громадських робіт і штрафу в розмірі 850 гривень та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 дня позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 гривень. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В іншій частині вказаний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення їй копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
СУДДІ: