АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0005512 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ярославля, Російської Федерації, громадянина України, росіянина, з повною вищою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року, -
ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 1 691 грн. 36 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням згідно ст. 76 КК України відповідних обов`язків.

За вироком суду, ОСОБА_5 , 19 квітня 2014 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, після приходу додому ОСОБА_7 , через неприязні відносини на побутовому ґрунті вчинив словесний конфлікт, після чого наніс ОСОБА_7 кулаком правої руки удар в ніс та верхню щелепу, через що остання прижалася до вхідних дверей. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_5 продовжив наносити удари ОСОБА_7 , а саме: більше 5-ти ударів кулаком правої руки в ділянку потилиці; 4 удари лівої руки у праву скроню; більше 6-ти ударів правої руки у ліву скроню; чисельні удари по плечах, руках та ділянку грудей.
В подальшому, ОСОБА_7 з даної квартири втекла до сусідів у квартиру АДРЕСА_2 , звідки була доставлена в КМКЛШМД, що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 19.04.2014 року по 07.05.2014 року.
Згідно висновку експерта у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку середнього ступеня з формуванням субдуральних нашарувань крові в лобно-скроневій ділянці зліва (умовним розміром 0,6х8 см). Вказане тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середньої ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий, яким ОСОБА_5 визнати винним за ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Заявлений у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов задовольнити у повному обсязі і стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9 009 гривень 26 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.

Також дослідити витребувану потерпілою стороною відповідь ПАТ «Київгаз» від 22.10.15 року щодо обставин відключення газу 02.10.15 року у квартирі АДРЕСА_3 , а також світлокопії документів - «Заявка на виклик» від 02.10.15 та «Акт на відключення газу» від 2.10.15 та долучити їх до матеріалів кримінальної справи. Дослідити судові аудіо-записи показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які містять дані про особу ОСОБА_5 , обставини завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , їх наслідки.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд безпідставно відмовив у дослідженні та долучені до справи документів ПАТ «Київгаз», які ґрунтуючись на реальних подіях, об`єктивно характеризують особу ОСОБА_5 , натомість при призначенні покарання критично не оцінив надану характеристику, а також те, що він щодо особи ОСОБА_5 повністю спростований матеріалами справи дослідженими безпосередньо у суді, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , які характеризували його як особу, яка тривалий час не працює, регулярно зловживає спиртним, чинить насилля над близькими та рідними, їхні показання у цій частині суд до уваги не взяв, у вироку взагалі не відобразив, проте послався у ньому на вказану характеристику, обґрунтовуючи призначення ОСОБА_5 мінімальне покарання.
Вважає, що районний суд призначив ОСОБА_5 мінімальне покарання, фактично як за злочин невеликої тяжкості, а також прийняв рішення застосувати щодо ОСОБА_5 статтю 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням безпідставно та необґрунтовано, при постановленні вироку обмежившись загальними фразами. Зокрема, не належно врахував, що обвинувачений не визнав свою вину в умисному, вчиненому з прямим умислом злочині, в якому його визнав винним суд, вчинив кримінальне правопорушення не з метою запобігти злочину, не внаслідок тяжких сімейних обставин чи у стані сильного душевного хвилювання, він вчинив його на ґрунті пияцтва та системного застосування насилля щодо оточуючих та членів родини. Більш того, ОСОБА_5 не розкаявся у злочині ні під час досудового слідства, ні у суді першої інстанції, не попросив вибачення у потерпілої, як за злочин, так і за об`єктивно завдану шкоду її здоров`ю.
Також представник потерпілої зазначає, що потерпілою ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов щодо відшкодування ОСОБА_5 завданої їй матеріальної шкоди на суму 9 009 грн. 26 коп., та моральної шкоди на суму 50 000 грн., проте стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1691 грн. 36 коп. та 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди є необгрутнованим. Оскільки заявлена сума на відшкодування матеріальної шкоди саме в обсязі 9 009 грн. 26 коп. вбачається з причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та необхідністю лікування і заміни верхнього ряду металокерамічних зубів потерпілої, а отже із відповідними витратами останньої.
Також обгрунтований заявлений потерпілою розмір завданої моральної шкоди у цивільному позові, оскільки від злочинних дій обвинуваченого потерпіла ОСОБА_7 зазнала середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та їх наслідки, внаслідок чого вимушена змінити притаманний їй раніше спосіб життя, у значному погіршені якості її життя через фізіологічні незручності, та психологічному дискомфорті.
Заслухавши доповідь судді, потерпілу ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та у його інтересах захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти апеляційної скарги потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 122 КК України.
З об`єктивної сторони умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження характеризується діянням (дією або бездіяльністю), наслідками у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками.
Як випливає з ч. 1 ст. 122 КК України, умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням визнається умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121, але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції діяв в межах пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ), а викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_5 в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну втрату працездатності, менш, як на одну третину є правильними і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, достовірність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду.

Зокрема вони підтверджуються показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні не заперечував того, що на ґрунті виниклого конфлікту декілька раз штовхнув ОСОБА_7 та двічі вдарив долонею руки, даними протоколів прийняття заяви потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення, слідчого експерименту від 12.08.2015 року, під час проведення якого обвинувачений ОСОБА_5 вказував на обставини, при яких потерпіла отримала тілесні ушкодження, даними виписки №10977 від 06.05.2014 року, висновком експерта № 1611/Е про характер і локалізацію заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень.

Висновки суду грунтуються на достатніх і допустимих доказах, в тому числі й матеріалах судово-медичної експертизи про те, що у потерпілої ОСОБА_7 згідно представленої медичної документації мались ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми забій головного мозку середнього ступеня з формуванням субдуральних нашарувань крові в лобно-скроневій ділянці зліва, синці на повіках обох очей, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше ніж на 21 день ( т.1 а.с. 20-25).

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України встановлено - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 1 691, 36 грн., суд ретельно перевіряв і виходив з наявних в матеріалах даного кримінального провадження товарних чеків та квитанцій, які свідчать про придбання потерпілою під час стаціонарного лікування у КМКЛШМД, які в розумінні ст.ст. 22 та 1177 ЦК вважаються збитками та майновою шкодою, і підлягають відшкодуванню винною особою. Проте, заявлена ОСОБА_7 сума відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9 009 грн. є нічим не підтвердженою та спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме копіями товарних чеків та квитанцій ( т.2 а.с. 63-64).
Таким чином, сума матеріальної шкоди, визначена місцевим судом, а саме понесені потерпілою ОСОБА_7 витрати на придбання медичних препаратів є об`єктивною та обґрунтованою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.
Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.
Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 ..

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що в результаті протиправних дій ОСОБА_5 - потерпілій ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку середнього ступеня з формуванням субдуральних нашарувань крові в лобно-скроневій ділянці зліва, а тому колегія суддів погоджується з тим, що потерпіла ОСОБА_7 перенесла фізичний біль, в результаті спричинених ушкоджень, фактично позбавлена була можливості вести активний спосіб життя, що негативно вплинуло на її оточення, а тому з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань, колегія суддів вважає, що 20 000, 00 грн. в якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, призначених за вироком суду першої інстанції буде справедливим, розумним та виваженим.

Підстав для зменшення або збільшення вказаної суми відшкодування, з урахуванням доводів, викладених представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Також слід зазначити про те, що доводи апеляційної скаргипредставника потерпілої адвоката ОСОБА_8 про те, що при вирішенні цивільного позову судом допущена необ`єктивність та неповнота у дослідженні доказів є безпідставними, по суті їх доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому підстав для скасування законного та обгрунтованого вироку суду стосовно ОСОБА_5 , колегія суддів також не вбачає.

При призначенні ОСОБА_5 міри покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України врахував як ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до середнього ступеню тяжкості, так і дані про його особу, те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, має захворювання на цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості.

Обставин, які пом`якшують ОСОБА_5 покарання або обтяжують судом не встановлено.
Призначене покарання є справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , про те, що при призначенні ОСОБА_19 покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком судом не достатньо враховано його особу та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із оскаржуваного вироку районного суду, обставини, на які посилається представник у своїй апеляційній скарзі, як на такі, що їх не достатньою мірою враховано при призначенні покарання, судом першої інстанції враховані.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів підстав для скасування вироку суду першої інстанції не знайшла.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 122 КК України залишити без змін,апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________ _________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/822/2016
Категорія КК: ч. 1 ст. 122 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_20
Доповідач: ОСОБА_1