Справа № 368/1051/16-к
Провадження 1-кп-146/16
ухвала
Іменем України

11 серпня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.1 ст.357, ч.1 ст.129, ч.2 ст.15, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України,
ВСТАНОВИВ:
10.08.2016 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152 від 16.03.2015 року, відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.1 ст.357, ч.1 ст.129, ч.2 ст.15, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України.

25.03.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, надалі ухвалами того ж суду строк тримання під вартою йому було продовжено до 11 серпня 2016 року.

Ухвалою судді від 10.08.2016 року призначене підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Крім того, заявив клопотання про продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на збереження ризиків, які його обгрунтовують.

Захисник заперечив проти клопотань прокурора, просив повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на порушення процесуального законодавства при його оформленні, також просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на зменшення ризиків внаслідок направлення справи до суду.

Представник потерпілих вважав можливим призначення справи до розгляду, заперечив проти клопотання прокурора, підтримав клопотання захисника, посилаючись на можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з огляду на особу обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника, заперечив проти клопотання прокурора, посилаючись на свою непричетність до вчиненого злочину та порушення законодавства при розслідуванні справи.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, подані у судовому засіданні матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.п. 2,5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту не було дотримано зазначених вимог закону.

Так, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення. В даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак всупереч вимогам кримінального процесуального закону ОСОБА_8 фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення із викладом детальних обставин інкримінованого злочину. Зокрема, у розділі 2 «Формулювання обвинувачення» обвинувального акту викладення цього формулювання починається словами «Встановлено, що…»

В обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів цього правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та права обвинуваченого на захист.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у постанові в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»)

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Таким чином, для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома підозрюваного деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відомостей щодо всіх складових злочину, в тому числі суб`єктивної сторони кожного злочину, про наявність та направленість умислу, мотивів злочину, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо викладення суб`єктивної сторони злочину.

Крім того, всупереч вимогам п.4 ч.2 ст.291 КПК України в тексті обвинувального акту не зазначено прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, а наявність таких відомостей у місці виконання їх підпису не може вважатись належним виконанням приписів вказаної норми права.
Згідно п.3 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).
До обвинувального акту додано розписку обвинуваченого, в якій містяться дописки, виконані рукописним текстом у інший спосіб, ніж виготовлено сам документ (надрукований за допомогою комп`ютерної техніки) та іншим чорнилом іншим почерком, ніж виконано підпис обвинуваченого.

При цьому обвинувачений та його захисник стверджували, що обвинувачений підписував лише друкований документ, який не містив дописок і цивільний позов не отримував.

За таких обставин, суд вважає, що до обвинувального акту не додано належним чином оформлену розписку обвинуваченого про отримання цивільного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Відповідно до п. 9.5.1 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15 січня 2013 року, засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставленням печатки.

Проте, обвинувальний акт належним чином не затверджений прокурором, а саме підпис прокурора не завірений печаткою.

Згідно ст.293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Всупереч вимогам вказаної норми закону обвинувальний акт, реєстр матеріалів кримінального провадження не вручались захисникам, розписки захисників до обвинувального акту не долучались.
Не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства і доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:

1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;

3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не містить відомостей про залучення захисника, про надання доступу захисникові до матеріалів кримінального провадження чи будь-які інші процесуальні дії, проведені за участю захисника, хоч участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою в силу закону, оскільки інкримінується в даному випадку особливо тяжкий злочин. Відомості про захисників також відсутні і в тексті обвинувального акту.

Крім того, реєстр не містить відомостей про прийняття слідчим процесуальних рішень про внесення відомостей про злочин до ЄРДР, залучення експертів (про проведення цих слідчих дій міститься вказівка у розділі «Процесуальні дії» реєстру), затвердження обвинувального акту прокурором, час вчинення процесуальної дії (в окремих випадках) тощо.

Зазначені вище встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення судового розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд виходить з такого.

В силі дії п.2 ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалою слідчого судді від 13.06.2016 року відносно обвинуваченого продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до на 60 днів. Кінцевим днем тримання під вартою визначено 11 серпня 2016 року. 26.07.2016 року ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд враховує, що ОСОБА_8 не має офіційного місця роботи та законних джерел для існування, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, раніше був судимий за скоєння умисних злочинів, в тому числі і за вчинення вбивства, підозрюється у вчиненні ряду тяжких злочинів, в тому числі і за ч.4 ст.187 КК України, якою передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, при цьому обвинувачується у вчиненні злочинів у складі групи невстановлених слідством осіб. Вказане свідчить, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, та може служити підставою для продовження строку дії запобіжного заходу.

Також суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки в матеріалах справи є судові рішення, в яких містяться відомості про розшук обвинуваченого, окремі обставини тиску на потерпілих та свідків з боку обвинуваченого, також станом на цей час відсутні відомості про осіб, які згідно обвинувачення були співучасниками злочину.

Суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження прокурора, що на даний час ці ризики не зменшилися, а жоден більш мякий запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Поряд з тим, посилання захисника на наявність підстав для зміни запобіжного заходу суд вважає непереконливими, оскільки вони не ґрунтуються на відповідних доказах і не вказують на зменшення ризиків, існування яких на стадії досудового розслідування підтверджується чинними судовими рішеннями. Крім того, доводи захисту фактично зводяться до заперечення існування обставин, які встановлені ухвалами слідчих суддів.

Заслухавши доводи прокурора, який просив залишити чинний запобіжний захід, продовжити строки тримання під вартою, захисника, потерпілих, обвинуваченого, які не заперечили, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушеннях, дані про його особу, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, з огляду на те, що ризики, які були визначені попередніми ухвалами про обрання та продовження запобіжного заходу не відпали, суд вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченому під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Таким чином, строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити на шестидесятиденний термін.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 384 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152 від 16.03.2015 року, відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.1 ст.357, ч.1 ст.129, ч.2 ст.15, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України повернути прокурору.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишити тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі до 09 жовтня 2016 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3