Ухвала іменем україни 18 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, останній раз вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 22 вересня 2006 року за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

8 років з конфіскацією майна, звільненого

25 травня 2015 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначено покарання за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі на строк

3 роки 6 місяців.
Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року, вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
Судами ухвалено визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, 11 грудня 2014 року о 22 годині

20 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні бані в с. Колодниця Ковельського району Волинської області, повторно погрожуючи знищенням майна та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вимагав від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 1500 доларів США.

У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

В обґрунтування наведеного прокурор вказує на те, що судом апеляційної інстанції при перевірці вироку суду І інстанції належним чином не враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про його особу, а також конкретні обставини вчиненого ним злочину. Зазначає, що вступна та мотивувальна частини ухвали апеляційного суду містять суперечливі дані щодо засудженого як особи.

Крім того, вказує про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст.419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином та не спростував доводи апеляційної скарги прокурора.

Перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 189 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно із вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
На вказаний вирок суду першої інстанції засудженим, а також прокурором було подано апеляційні скарги.
Апеляційний суд, в межах повноважень, та в порядку, визначеному ст.404 КПК України розглянув у повному обсязі доводи поданих апеляційних скарг та дійшов висновку про обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Доводи прокурора, на які він посилається у касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав ці доводи необґрунтованими, з наведенням в ухвалі докладних мотивів прийнятого рішення.
Посилання прокурора в касаційній скарзі на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними, оскільки прокурором не наведено обґрунтування допущеного, на його думку, такого порушення апеляційним судом.
Крім того, посилання прокурора на те, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишився той факт, що засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності є безпідставним, оскільки апеляційний суд належним чином врахував ці обставини та вірно зазначив, що за вказані злочини засудженому було призначено покарання, яке він відбув.
Також судом апеляційної інстанції було враховано, що призначене засудженому судом першої інстанції покарання, є хоч і наближеним до мінімального, але є реальним.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
За наведених обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам, передбаченим статтею 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи прокурора про те, що вступна та мотивувальна частини ухвали апеляційного суду містять суперечливі дані щодо засудженого як особи, не є такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що істотно вплинули на постановлення судом законного і обґрунтованого рішення.

Посилання у касаційній скарзі прокурора на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, через порушення апеляційним судом вимог ст.419 КПК України, є безпідставними та необґрунтованими.
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Підстав для скасування судового рішення з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора колегія суддів не вбачає.

Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і з наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.
Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області

від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3