печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.07.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001804 від 16.09.2014, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Московського районного суду м. Києва від 18.06.1997 за ч.2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 18.03.1999 на підставі ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.03.1999 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 9 місяців 1 день;

- вироком Харківського районного суду м. Києва від 19.06.2001 за ч.2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі. Звільнений 17.03.2004 по відбуттю строку покарання;

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2006 за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 28.08.2007 на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 20.08.2007 умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 1 день;

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2009 за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 12.08.2011 по відбуттю строку покарання;

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2014 ЗА Ч. 2 СТ. 15 Ч. 2 СТ. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, 07.07.2014 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.07.2014 на підставі ст. 86 КК України, ст. 2 Закону України від 08.04.2014 «Про амністію у 2014 році»,

- вироком Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2015 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі;

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за умисні злочини проти власності, судимість не знята та не погашена, 15.09.2014 приблизно о 23.25 год., знаходячись у вагоні електропотягу на перегоні між станціями метро «Олімпійська - Палац Україна» КП «Київський метрополітен», з корисливих спонукань, знаходячись поруч із ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав своєю правою рукою із сумки, яку ОСОБА_7 тримав на плечі, гаманець темно-зеленого кольору, який для потерпілого матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились: гроші в сумі 218 гривень, службове посвідчення та свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, видані на ім`я ОСОБА_6 , картка киянина на ім`я ОСОБА_8 , а також банківські картки в кількості 3 шт., які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 218,00 грн., після чого викрадене майно поклав до правої кишені куртки, в яку був одягнений, та доїхавши до станції метро "Палац України" КП «Київський метрополітен», вийшов з вагону на платформу вказаної станції, на якій у подальшому був зупинений працівниками міліції та запрошений до службового приміщення, розташованого на станції метро «Палац Україна» КП «Київський метрополітен», де у присутності двох запрошених понятих викрадене майно було у нього вилучено працівниками міліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та підтвердив, що вчинив його за вищевикладених обставин. Зокрема показав, що 15.09.2014 він, перебуваючи у вагоні потягу метро, викрав із сумки раніше не знайомого йому ОСОБА_6 гаманець, який поклав до кишені куртки, в подальшому був затриманий працівниками міліції. Не оспорював вартість та кількість викраденого майна та правову кваліфікацію його діяння. Зазначив, що у скоєному щиро кається, повністю усвідомив протиправний характер своїх дій та просить суворо його не карати, заявив про намір розпочати нове життя.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, звернувся на адресу суду із заявою, в якій просив кримінальне провадження розглянути у його відсутність та зазначив, що претензій до обвинуваченого не має.

Враховуючи вимоги ст. 325 КПК України, думку учасників провадження, які вважали можливим проведення судового розгляду у відсутність потерпілого, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 та відсутності в матеріалах провадження цивільного позову, суд визнав можливим з`ясувати всі обставини під час судового розгляду у відсутність потерпілого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник вважали недоцільним у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України досліджувати інші докази стосовно фактичних обставин вчиненого обвинуваченим діяння. Обвинувачений розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За згодою осіб, які беруть участь у справі, в судовому засіданні ухвалою головуючого вирішено питання про недоцільність дослідження інших доказів по справі, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, та дії ОСОБА_5 кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості), конкретні обставини його вчинення, те, що злочином фактично не спричинено шкоди потерпілому, оскільки викрадене майно повернуте, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує визнання обвинуваченим вини, щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше судимий, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно, не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, згідно виписки із медичної кари та листа Територіального медичного об`єднання «Фтизіатрія» у м. Києві №1860/05 від 29.12.2014 хворів на туберкульоз, у зв`язку з чим перебував на диспансерному обліку, на час надання відповіді диспансерному обліку не підлягає.

З урахуванням наведеного, а також того, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, відбував реальні строки покарання, будучи звільненим від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» та з-під варти в залі суду 07.07.2014, маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість за попередніми вироками знов 15.11.2014 вчинив умисний злочин проти власності, що свідчить про стійкість та тривалість протиправної поведінки обвинуваченого, суд вважає виправлення обвинуваченого неможливим без ізоляції від суспільства, а тому надходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_5 , його перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, оскільки обвинувачений визнається винним у вчиненні злочину, подія якого мала місце до постановлення вироку Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2015 (яким він засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки), при призначенні покарання слід керуватись ч. 4 ст. 70 КК України, при цьому суд вважає можливим при призначенні покарання за ч. 4 ст. 70 КК України застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілим не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд ,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2015, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Речові докази у справі гаманець, в якому знаходяться грошові кошти в сумі 218 грн., карта «ПриватБанк», карта киянина на ім`я ОСОБА_10 , карта «Альфа Банк», кредитка «ПриватБанк», свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на ім`я ОСОБА_6 , посвідчення прапорщика на ім`я ОСОБА_6 , передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити за належністю останньому.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам кримінального провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1