АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/116/16 Справа № 693/1480/15-к Категорія: ч. 1 ст. 126, ч.2 ст. 186 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_10 , та законного представника останнього ОСОБА_7 на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року, якою вирішено щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

який вчинив у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 186 КК України, застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом нагляду.

04.06.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за № 0000244 про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 187 КК України, з подальшою перекваліфікацією на ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 186 КК України та повідомленням про підозру у їх вчиненні ОСОБА_10 , який, як це було встановлено за висновком судово-психіатричної експертизи №497 від 23.10.2015 року, - на період вчинення суспільно небезпечних діянь та на час дослідження виявляв ознаки психічного захворювання, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим прокурор прокуратури Жашківського району Черкаської області ОСОБА_11 надіслав до Жашківського районного суду Черкаської області клопотання про застосування щодо ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом нагляду.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року це клопотання прокурора задоволено і вирішено застосувати щодо ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом нагляду на підставі висновку судово-психіатричної експертизи №497 від 23.10.2015 по те, що на період вчинення суспільно небезпечних діянь та на теперішній час (на час дослідження) ОСОБА_10 виявляв і виявляє ознаки психічного захворювання, що позбавляло та позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також, про наявність у ОСОБА_10 клінічних ознак пасивного типу суспільної небезпеки, що може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, передбачені ст.. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом. За висновком суду довідка Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2 від 18 вересня 2015 року про те, що ОСОБА_10 знаходився на стаціонарному лікуванні з 5 червня 2015 року по 18 вересня 2015 року, не спростовує даних, викладених у висновку судово-психіатричної експертизи № 497 від 23 жовтня 2015 року.

У поданих на ухвалу суду апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду від 09.12.2015 року про застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру та відмовити в задоволенні клопотання прокурора прокуратури Жашківського району Черкаської області ОСОБА_11 з цього питання, мотивуючи, що судом першої інстанції допущена неправильна оцінка доказів, не взяв до уваги довідку Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2, згідно якої ОСОБА_10 пройшов добровільно курс лікування в медичному закладі в період з 05 червня по 18 вересня 2015 року, та по відбуттю курсу лікування був виписаний по місцю проживання, і, що останній проживає в с. Копіювата Монастирищенського району та перебуває під наглядом своїх рідних та лікаря психіатра, на думку яких ОСОБА_10 не потребує примусового стаціонарного лікування. Тим самим сторона захисту обґрунтовує наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 , на що суд не звернув уваги;

- законний представник ОСОБА_10 ОСОБА_7 , також просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про відмову в застосуванні до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру та передати останнього на піклування своїм батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_12 з обов`язковим наглядом лікаря психіатра Монастирищенської ЦРЛ, з посиланням на те, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали не було досліджено всіх доказів, які мають істотне значення, так не було витребувано та досліджено оригінали історії хвороби ОСОБА_10 з Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2, де останній перебував на стаціонарному лікуванні зокрема з 05.06 до 18.09.2015 року та виписаний за рішенням комісії лікарів-психіатрів на основі огляду хворого 16.09.2015 року відповідно до ст. 18 ЗУ «Про психіатричну допомогу» про те, що ОСОБА_10 не потребує лікування та примусової госпіталізації. Звертає увагу, що на даний час згідно медичної довідки Монастирищенської ЦРЛ від 22.11.2015 року ОСОБА_10 отримує амбулаторне підтримуюче лікування, стан хворого стабільний, а стаціонарне лікування показано лише при виникненні погіршення психічного стану здоров`я ОСОБА_10 чим і вважає, що таким чином висновок судово-психіатричної експертизи суперечить як висновку фахівців з Вінницької ОПЛ № 2, так і висновку лікарів Монастирищенської ЦРЛ.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_10 ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, та вважають можливим призначення нового судового розгляду провадження в суді першої інстанції з підстав неповноти дослідження обставин провадження та істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону і зокрема права ОСОБА_10 на захист, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Статтею 513 КПК передбачається, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Ці та інші вимоги процесуального закону при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишились не виконаними повною мірою та не були враховані при постановленні ухвали.

Як вбачається із в змісту оскарженої ухвали суду, необхідність застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 судом обґрунтовується посиланням на обставини вчинених ОСОБА_10 суспільно небезпечних діянь та на дані акту судово-психіатричної (амбулаторної) експертизи № 497 від 23.10.2015 року про те, що ОСОБА_10 на період інкримінованих йому діянь та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми з епізодичними перебігами, частим загостренням параноїчної симптоматики та наростаючими особистісними змінами, що ускладнені зловживанням алкогольними напоями, що позбавляло на вказані періоди часу та позбавляє в даний час його здатності усвідомлювати власні дії та керувати ними, унеможливлює його подальшу участь у слідчих діях та судовому процесі (а. м. н. п. 134-137) і, що, у зв`язку з наявністю у нього клінічних ознак пасивного типу суспільної небезпеки, відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст.. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Проте, суд не звернув уваги, що зазначені обставини не є безумовною підставою для застосування щодо особи примусових заходів медичного характеру. Судом не мотивовано відхилення доводів і доказів, наданих стороною захисту стосовно наявності підстав для відмови в застосуванні примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 .

Зокрема висновок суду про те, що довідка Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2 від 18 вересня 2015 року, згідно якої ОСОБА_10 знаходився на стаціонарному лікуванні з 5 червня 2015 року по 18 вересня 2015 року, не спростовує даних, викладених у висновку судово-психіатричної експертизи № 497 від 23 жовтня 2015 року, не є належно умотивованим і не відповідає фактичним обставинам.

У висновку судово-психіатричної експертизи №497 від 30.10.2015 року (дослідження від 23.10.2015), при проведенні психіатричної експертизи експертами констатовано наявність у ОСОБА_10 клінічних ознак пасивного типу суспільної небезпеки і зазначається лише про можливість, а не обов`язковість, застосування примусових заходів медичного характеру, передбачені ст.. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом. При цьому будь-яких висновків щодо результатів пройденого ОСОБА_10 лікування в Вінницкій ОПЛ №2 з 05.06.2015 по 18.09.2015, проходження стабілізіруючої терапії під наглядом лікаря психіатра та родичів за місцем проживання, та достатності такої терапії, при проведенні експертизи не було зроблено.

Із зазначеного вбачається, що суд належно не перевірив достатність мотивації експертів щодо небезпечності хворого ОСОБА_10 як для себе так і для оточуючих, а також ризиків вчинення останнім суспільно небезпечних діянь, тобто - не належно дослідив обставини, на які прямо наголошується у ч. 4 ст. 503 КПК України, стосовно застосування таких заходів лише до осіб, які є суспільно небезпечними, а також - у ч. 3 ст. 513 КПК України, про те, що коли буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому не дано оцінки і іншим фактичним обставинам, на які є посилання сторони захисту, зокрема про надання експертам оригіналів медичних документів хворого для проведення експертизи і, що з моменту лікування минули понад два місяці, що згідно довідки лікаря психіатра, який здійснює нагляд на ОСОБА_10 за місцем проживання стан хворого стабільний.

Відповідно до положення ч.3 ст.503 КПК кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що суд не належно перевірив виконання органами досудового розслідування вимог ст. 505 КПК. У матеріалах провадження немає даних про те, що після отримання висновку психіатричної експертизи прокурор виносив постанову про зміну порядку досудового розслідування та його здійснення за правилами, передбаченими главо 39 КПК., як це передбачено ст. 503 КПК України, а продовжив розслідування на загальних підставах, з перекваліфікацією діяння та повідомленням ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, про що також зазначається і в клопотанні прокурора, зокрема про те, що ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, умисних корисливих дій, з певною метою, а також - про достатність доказів щодо вини ОСОБА_10 , як підозрюваного, що є не припустимим при здійсненні провадження за правилами ст. 39 КПК України при закінченні згідно ст.511 КПК досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру та складення відповідного клопотання слідчим або прокурором. При цьому, таке клопотання має відповідати вимогам ст. 291 КПК.

Суд в свою чергу не дотримався цих же особливостей такого провадження, що вбачається із змісту ухвали суду, в якій зазначається про вчинення ОСОБА_10 на грунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_13 умисних дій (нанесення ударів тощо), про продовження ним своєї злочинної діяльності з корисливих намірів, з метою відкритого викрадення чужого майна, при тому, що за наслідками розгляду клопотання суд констатував вчинення таких дій у стані неосудності.

Також колегія суддів звертає увагу, що ст. 506 КПК передбачені права особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника. Якщо характер розладу психічної діяльності чи психічного захворювання особи перешкоджає проведенню процесуальних дій за її участю або участі у судовому засіданні, прокурор, суд мають право прийняти рішення про проведення відповідних процесуальних дій без участі такої особи.

З журналу судового засідання вбачається що ці питання під час підготовки та судового розгляду провадження судом не були вирішені.

Таким чином колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи сторони захисту що не надання експертам для оригіналів медичних документів хворого для проведення експертизи, а також неналежне дотримання прав особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що фактично позбавило можливості повноцінно реалізовувати своє право на захист.

Тим самим судом не було забезпечено право ОСОБА_10 на справедливий судовий розгляд провадження у суді першої інстанції, та відповідно до вимог ст. 409, ч. 1, п. ч. 2 ст. 412, 415 КПК України є безумовною підставою для скасування ухваленого за таких обставин рішення суду і призначення нового судового розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції, про що заявили в засіданні апеляційного суду захисник і законний представник ОСОБА_10 , з метою забезпечення об`єктивності, безсторонності та змагальності кримінального провадження, а також його ефективного розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і зобов`язаний перевірити всі доводи апеляційних скарг, у тому числі за необхідності й шляхом дослідження доказів. Проте, за наявності безумовної підстави для скасування вироку та призначенні нового судового розгляду відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, колегія суддів інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, не перевіряє, оскільки, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність вчинення суспільно небезпечного діяння особою, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність. У зв`язку з чим під час нового розгляду суду необхідно врахувати зазначене та повно і всебічно перевірити доводи, які зазначені апеляційних скаргах, зокрема щодо обґрунтованості висновку експертизи і, що на момент судового розгляду внаслідок змін у стані здоров`я ОСОБА_10 відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, з перевіркою усіх матеріалів провадження в їх сукупності, після чого ухвалити законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване рішення.

Підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_14 у виді передання його на піклування близьким родичам з обов`язковим лікарським наглядом колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.404, 407, 409, 412, 415 КПК України, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах особи, стосовно якої

вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_10 , та законного представника останнього ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року стосовно застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом нагляду щодо ОСОБА_10 , скасувати.

Призначити новий судовий розгляд цього провадження в тому ж суді першої інстанції в іншому складі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 залишити попередній.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :