Справа № 414/12/16-к
Провадження № 11-кп/782/80/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«05» травня 2016 року місто Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
Головуючого судді : ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі : ОСОБА_4
за участю прокурора: ОСОБА_5
захисника : ОСОБА_6
обвинуваченого : ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Апеляційного суду Луганської області кримінальне провадження №0000260 від 08.10.2015р. за зміненою та доповненою апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_8 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 17 лютого 2016 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровська Луганської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, у зв`язку з не доведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення та виправдано.
Запобіжний захід ОСОБА_7 скасовано та звільнено його з-під варти негайно.
Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що приблизно в квітні 2014 року (більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим), він увійшов в структурний підрозділ збройного формування не передбаченого законом, створеного ОСОБА_9 , діючого на території міста Кіровська Луганської області на добровільній основі, маючи умисел брати активну участь в діяльності даного збройного формування.
Вступивши в зазначене збройне формування, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність функціонування вказаного формування, брав активну участь в його діяльності, зокрема виконував вказівки осіб, які були рангом вище нього.
Так, в період часу з квітня 2014 року по липень 2014 року (більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим), ОСОБА_7 здійснював несення служби на блокпості, обладнаному на 9+520 кілометрі автодороги 0131204 (Сватове-Лисичанськ- Луганськ-Кіровськ) в межах міста Кіровська Луганської області, на перехресті доріг, які ведуть до смт. Фрунзе Слов`яносербського району, міст Стаханова та Кіровська Луганської області, під час якого, маючи при собі автоматичну зброю, перевіряв у осіб, які рухались через цей блокпост, документи ще посвідчують особу, здійснював особистий догляд громадян, огляд речей, що при них знаходились, транспортних засобів та речей, які ними перевозяться.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України.
Вироком Кремінського районного суду Луганської області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, у зв`язку з не доведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення та виправдано.
На вирок суду прокурором подано апеляційну скаргу, яку було змінено та доповнено в порядку ч.3 ст.403 КПК України, та в якій він вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Просить скасувати виправдувальний вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження прокурор зазначив наступне.
У порушення вимог ст.411 КПК України, суд, виклавши у вироку показання свідків та інші докази, здобуті в ході судового засідання, взагалі не надав їм ніякої оцінки у вироку, зазначивши лише те, що вказані докази не дають підстави суду вважати, що ОСОБА_7 був членом та брав участь у збройному формуванні, не передбаченому законом та не зазначивши, чому ці докази не підтверджують, на думку суду, винуватості ОСОБА_7 .
Разом з тим, як зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, участь ОСОБА_7 в діяльності збройного формування та факт перебування обвинуваченого на блокпості, а також здійснення ним чергування в складі не передбаченого законом збройного формуванні підтверджується в судовому засіданні численними показаннями свідків обвинувачення, які в суді повністю підтвердили свої показання, дані в ході досудового розслідування, зокрема:
-свідок ОСОБА_10 пояснила, що з квітня по липень 2014 року приблизно 8 разів бачила ОСОБА_7 на блокпості, незаконно організованому представниками не передбаченого законом збройного формування на в`їзді в м. Кіровськ. На блокпості були написи «ЛНР» та прапор Російської Федерації. ОСОБА_7 ніс чергування на цьому блокпості, будучу одягнутим в камуфльований одяг, та з георгіївською стрічкою на одязі, який, маючи при собі карабін, перевіряв у людей документи, сумки, багажник легкових автомобілів, спілкувався з ополченцями;
-свідок ОСОБА_11 пояснила, що бачила ОСОБА_7 в камуфляжному одязі (такому самому як в інших озброєних осіб, які перебували на блокпості) на блокпості на в`їзді до м.Кіровськ, при цьому на ньому було щось зі зброї, схоже на гвинтівку;
-свідок ОСОБА_12 показав, що з квітня по липень 2014 року він їздив у виконком м. Кіровська, та декілька разів бачив ОСОБА_7 у камуфляжній формі з «георгіївською стрічкою», який перевіряв машини та документи. Ще один «ополченець» знаходився поруч з ним з рушницею. Крім обвинуваченого на блокпосту знаходились інші «ополченці» зі зброєю, у ОСОБА_7 був карабін. На зазначеному блокпості знаходились надпис «ЛНР», та стояв прапор Російської Федерації;
свідок ОСОБА_13 пояснив, що у квітні, травні 2014 року приблизно З рази бачив ОСОБА_7 на блокпосту м.Кіровська, разом з яким там знаходились інші військові, деякі з рушницями та з «георгіївськими стрічками» та іншою символікою ополченців. Люди казали про причетність ОСОБА_7 до «ополченців» та чергування його на блокпосту;

-свідок ОСОБА_14 пояснила, що бачила ОСОБА_7 на блокпості на в`їзді до м.Кіровська, який було обладнано представниками не передбачених законом збройних формувань, на цьому блокпості знаходився прапор Російської Федерації та містились надписи «ЛHP». ОСОБА_7 перевіряв документи громадян та документи на транспортний засіб. Зокрема ОСОБА_7 зупиняв їх автомобіль і перевіряв в неї документи та багажник транспортного засобу, будучи одягнутий в одяг темного кольору і маючи при собі зброю, автомат чи рушницю, більш детально у зброї вона не розбирається;
-свідок ОСОБА_15 пояснив, що бачив ОСОБА_7 біля блокпосту в травні 2014 року.
Крім цього, прокурор вважає, що факт участі ОСОБА_7 в діяльності зазначеного збройного формування підтверджується і показаннями свідків захисту:
-так, свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що в кінці травня-на початку червня 2014 року бачив ОСОБА_7 на зупинці поряд з блокпостом в м. Кіровську, поруч на блокпості стояли 5-6 військових в камуфляжній формі, у одного з яких був карабін. По селищу ходили чутки про знаходження ОСОБА_7 на блокпосту не передбаченого законом збройного формування;
-свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що по селищу ходили чутки, що ОСОБА_7 стоїть на блокпосту не передбаченого законом збройного формування, але він особисто його там не бачив.
Разом з цим, як зазначає апелянт у своїй скарзі, суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які підтвердили, що людьми на блокпості командував ОСОБА_9 , та не мотивував у вироку те, чому він не взяв до уваги ці показання. При цьому показання свідків обвинувачення, які доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, в ході судового розгляду не були поставлені під сумнів чи спростовані стороною захисту.
При цьому прокурор вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що він є рибалкою та в чохлі носив рибацькі снасті, а не автоматичну зброю, повністю спростовано в судовому засіданні як показаннями свідків обвинувачення, які наполягали, що він мав саме зброю, так і показаннями свідків захисту ОСОБА_18 , який суду пояснив, що в той період люди на рибалку не їздили. ОСОБА_7 не рибак і ніколи не ходив рибалити, та свідка ОСОБА_17 , який пояснив в суді, що з селища ніхто не їздив на рибалку, усіх рибалок у селищі він знає, ОСОБА_7 не відноситься до них.
На думку прокурора, в ході досудового розслідування встановлено, що роль та обов`язки ОСОБА_7 у діяльності незаконного збройного формування зводилися до чергування на блокпості, розташованому на в`їзді до м. Кіровська, перевірки проїжджаючих автомобілів та вантажу. Крім цього, прокурор вважає доведеним, що ОСОБА_7 виконував зазначені дії не за власною ініціативою, а за вказівками невстановлених в ході слідства осіб, які в збройному формуванні були рангом вище за нього.
Таким чином, прокурор вважає, що під час судового розгляду у суді першої інстанції доведено участь ОСОБА_7 у діяльності не передбаченого законами України збройного формування, яке у квітні 2014 року було створено на території Луганської області особою, провадження щодо якої розслідується в іншому кримінальному провадженні ( ОСОБА_9 ), отже кваліфікація його дій за ч.2 ст.260 КК України вважає правильною, а винність ОСОБА_7 в ході судового розгляду вважає доведеною.
Зауваження суду щодо того, що ознака «активна» участь не передбачена ч.2 ст.260 КК України, на думку прокурора, не відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті, оскільки вона не зазначалася у кваліфікації діяння обвинуваченого, а є характерною ознакою участі ОСОБА_7 у складі зазначеного формування, враховуючи його періодичність знаходження і здійснення функцій на зазначеному блокпості.
Крім того, прокурор вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження в тому, що судом було невірно зрозуміло та викривлено у вироку положення обвинувального акту, зазначивши про те, що ОСОБА_7 брав участь в діяльності збройного формування з метою вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, оскільки ці ознаки належать до ознак збройного формування, проте не означають спрямованості умислу ОСОБА_7 на вчинення усіх цих злочинів. В обвинувальному акті ОСОБА_7 інкримінується те, що він «діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність функціонування вказаного формування, брав активну, участь його діяльності».
В обгрунтування своїх доводів щодо неповноти судового розгляду та істотності порушень кримінального процесуального закону прокурор зазначив, що дані про приналежність ОСОБА_7 до складу збройного формування саме ОСОБА_9 самі по собі не впливають на доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.260 КК України, оскільки усі свідки, допитані в судовому засіданні (в тому числі і свідки захисту), а також сам обвинувачений підтвердили, що блокпост на в`їзді м. Кіровська було створено представниками не передбаченого законом збройного формування, про що свідчить те, що на ньому містились надписи «ЛНР», знаходилися стяги «Луганської народної республіки» та Російської Федерації. Також в ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що зазначене формування незаконно мало на утриманні бойову зброю, наявність якої на блокпості підтвердила більшість допитаних в суді свідків, представники зазначеного формування, не маючи на те повноважень передбачених законом, перевіряли у осіб, які рухались через блокпост, документи що посвідчують особу, здійснювали особистий догляд громадян, огляд речей, що при них знаходились, транспортних засобів та речей, які ними перевозяться, при цьому називаючи себе «ополченцями» та, як правило, будучі одягнутими в камуфльований одяг.
Прокурор вважає, що для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.260 КК України достатньо встановленого судом факту, що він діяв у склад воєнізованої групи, яка незаконно має на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, незалежно від того, чи використовувалася така зброя безпосередньо ОСОБА_7 під час чергування на блок-посту та чи вилучалася така зброя безпосередньо у обвинуваченого. ОСОБА_7 не обвинувачувався органами досудового слідства у використанні зброї та вибухівки, обвинуваченому не пред`являлась підозра у незаконному поводженні зі зброєю за ст.263 КК України, а тому не вилучення у ОСОБА_7 вогнепальної зброї і не проведення щодо неї відповідної експертизи не впливає на кваліфікацію його дій за ст. 260 КК України.
Проте, як зазначає прокурор у свій скарзі, у разі, якщо суд першої інстанції вважав ці обставини важливими для вирішення кримінального провадження, то судом була допущена неповнота судового розгляду з огляду на те, що судовий розгляд має бути визнаним неповним у випадках, коли не досліджені всі обставини, що підлягають встановленню і доведенню, не з`ясовані обставини, що мають значення для повідомлення про підозру іншим особам, які причетні до кримінального правопорушення і встановлення ролі яких може вплинути на ступінь винуватості засуджених у справі тощо.
Крім того, прокурор посилається на те, що у вироку судом зазначено, що у матеріалах провадження відсутні докази створення ОСОБА_9 не передбаченого законом збройного формування та вказаній особі підозра у цьому не висунута. При цьому кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 в судовому засіданні розгляду не підлягало, а в суді на розгляді перебувало провадження щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ст.260 ч.2 КК України. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , як зазначається в апеляційній скарзі, було досліджено усі обставини, що підлягають доказуванню саме у цьому кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України, а саме подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставин вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Більше того, як зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, під час судового розгляду питання щодо наявності чи відсутності доказів щодо створення іншою особою ( ОСОБА_9 ) не передбаченого законом збройного формування, наявності чи відсутності підозри ОСОБА_9 жодного разу не ставилось ані судом, ані стороною захисту. При цьому суд, не дослідивши належним чином зазначені обставини в судовому засіданні, у вироку зробив висновок про те, що вказаній особі ( ОСОБА_9 ) підозра у створенні не передбаченого законом збройного формування не висунута, що не відповідає дійсності. При цьому для перевірки вказаної інформації судом не було використано можливості, передбаченої ч.3 ст.333 КПК України щодо направлення доручення органу досудового слідства про проведення певних слідчих дій, зокрема встановлення та перевірки факту повідомлення про підозру ОСОБА_9 , що було можливо зробити витребування даних з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо зазначеного правопорушника або витребування та дослідження матеріалів відповідного кримінального провадження передбаченого ч.5 ст.260 КК України (створення не передбаченого законом збройного формування), яке перебуває у провадженні СУ ГУНП в Луганській області та у якому стосовно ОСОБА_9 в передбаченому законом порядку складено повідомлення про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та оголошено розшук зазначеної особи.
Крім того, як зазначає прокурор, наявність та функціонування не передбаченого законом збройного формування є загальновідомим фактом, численні відомості про яке наявні в мережі Інтернет та інформаційному просторі України, в тому числі загальновідомими фактами є озброєність зазначеного збройного формування, оскільки представники зазначеного формування і на теперішній час контролюють частину території Луганської області. Озброєність зазначених формувань підтверджено і на загальнодержавному рівні, про що свідчить Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII, якою тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Крім цього, відповідно до ст. 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», наказом АТЦ при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/б/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", уведеного в дію Указом Президента від 14 квітня 2014 року № 405, територія Луганської області визначена районом проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.
Разом з цим, як наголошується в апеляційній скарзі прокурора, допустивши неповноту судового розгляду, суд взагалі не надав жодної оцінки поданому в якості доказу рапорту про виявлене кримінальне правопорушення співробітника оперативної групи СБ України при ОШУ АТО ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_7 в період з квітня по липень 2014 року брав участь в діяльності не передбаченого законом збройного формування, який було подано суду державним обвинувачем ОСОБА_20 під час судового розгляду.
На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим ОСОБА_7 подані заперечення, в яких він вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України та виправдав. Вважає, що суд дав належну оцінку всім зібраним та дослідженим доказам у їх сукупності, та зробив правильні висновки щодо його непричетності до вчинення злочину. У зв`язку з чим просить апеляційний суд вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав доводи зміненої та доповненої апеляційної скарги, та наполягав на її задоволенні, вислухавши думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно вимогам ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалюючи вирок про визнання невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, у зв`язку з не доведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення та про виправдання останнього, суд першої інстанції, навівши у своєму рішенні покази обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та досліджені під час судового розгляду письмові докази, зазначив, що вказані докази не дають підстави вважати, що ОСОБА_7 був членом та приймав участь у збройному формуванні Мозгового з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, діяльність якого була спрямована на заволодіння окремими територіями та їх утримання, здійснення методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур, придушення організованого опору населення на окупованій території, протистояння Збройним силам України, правоохоронним органам, органам державної влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння правопорушень з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншого озброєння, виконання вказівок осіб, які рангом були вище його та його активна участь у цьому, оскільки сторона обвинувачення не надала відповідних доказів про причетність обвинуваченого до вказаних злочинів або намагання їх вчиняти під керуванням Мозгового.
Між тим, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначається - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Однак суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог процесуального закону, оскільки не дав жодної оцінки дослідженим під час судового розгляду та наведеним у вироку доказам обвинувачення, а саме показам свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які свідчили на користь сторони обвинувачення та спростовували покази обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти своєї участі в період часу з квітня 2014 року по липень 2014 року у незаконному збройному формуванні, створеного ОСОБА_9 та діючого на території міста Кіровська Луганської області.
Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою також покази свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , які пояснювали, що по селищу ходили чутки про знаходження ОСОБА_7 на блокпосту не передбаченого законом збройного формування.

Статтею 410 КПК України передбачено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Згідно з положеннями ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:
1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;
2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;
3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;
4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно зі статтею 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, у зв`язку з не доведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення та виправдання останнього не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого. Судовий розгляд у суді першої інстанції проведено неповно та з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Як зазначено у ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вирок суду не може вважатися законним, оскільки ухвалений без дотримання вимог кримінального процесуального законодавства України. Тому змінена та доповнена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі, а вирок суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першій інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, з неухильним дотриманням норм процесуального законодавства всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, після чого, виходячи з сукупності досліджених судом та перевірених доказів, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.419 КПК України в резолютивній частині ухвали апеляційного суду зазначається рішення щодо запобіжного заходу.

Колегія суддів при вирішенні питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, а відповідно до ч.5 ст.176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-1, 258 258-5, 260, 261 КК України. Крім того апеляційний суд враховує наявність ризиків, передбачених п.1 ст.177 КПК України, щодо можливості спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування або суду, з огляду на можливу міру покарання у разі визнання його винним за ч.2 ст.260 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,405,407,409,411,412 та 176,177, 418,419 КПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :
Змінену та доповнену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 17 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.260 КК України в суді першої інстанції.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 30-днів, тобто до 03 червня 2016 року, включно, взявши його під варту в залі суду.
СУДДІ :
_______________ _____________ _____________
/ ОСОБА_3 / / ОСОБА_1 / / ОСОБА_2 /