У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
виправданого захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 .

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Горі Горійського району Республіки Грузія,
мешканця АДРЕСА_1 ,
громадянина України, не судимого,
виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 252, ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Цим же вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця с. Любиме Устинівського району Кіровоградської області, мешканця АДРЕСА_2 ,
громадянина України, не судимого,
засудженоза ч. 2 ст. 367 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2015 року вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 367 КК України скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд.
В частині виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 252, ч. 2 ст. 197-1 КК України вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 . Посилається на порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону. Вважає, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, внаслідок чого прийняв необгрунтоване рішення про виправдання ОСОБА_5 . Вказує, що апеляційний суд безпідставно не провів судове слідство, а в ухвалі не зазначив підстав, через які визнав необгрунтованою апеляцію прокурора. Просить направити справу на новий судовий розгляд.
Захисник ОСОБА_6 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, у якому просить залишити судові рішення щодо ОСОБА_5 без зміни.

Органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з корисливих мотивів, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки); ч. 1 ст. 252 КК України (в умисному знищенні об`єктів природно-заповідного фонду) та ч. 2 ст. 197-1 КК України (в самовільному зайнятті земельної ділянки в зонах особливого режиму використання земель).
ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він, будучи службовою особою, яка виконує адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, засновником та керівником ПП Агрофірми "Центр", зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч посадовій інструкції № ПІ-001-2004 від 15.01.2005 року, за обставин, детально викладених у вироку, умисно та протиправно, в особистих інтересах, з метою отримання прибутку, впорушення вимог Закону України "Про природно-заповідний фонд України", достовірно знаючи, що ботанічний заказник "Садківський степ", розташований на території Криниченської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, входить до складу природно-заповідного фонду України, протягом 20062011 років надавав вказівкиголовному агроному ПП Агрофірма "Центр" ОСОБА_8 самовільно проводити господарську діяльність на території заказника загальнодержавного значення "Садківський степ", який відповідно надавав таку вказівку механізаторам агрофірми ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , внаслідок чого було здійснено умисне знищення природного комплексу території об`єкта природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення "Садківський степ" шляхом незаконного розорювання трав`яного покрову різнотравно-типчакових угрупувань цілинного плакорного степу з метою вирощування сільськогосподарських культур та подальшого сільськогосподарського обробітку на площі 96,82 га.
Діями директора ПП Агрофірма"Центр" ОСОБА_5 , пов`язаними із порушеннямвимог використання території та об`єктів природно-заповідного фонду шляхом здійснення в межах території та об`єктів природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності, заподіяно шкоду державним інтересам у виді збитків на загальну суму 3 872 800 грн. Його ж діями, пов`язаними із самовільним зайняттям земельної ділянки, використання її не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу частини територій земель природно-заповідного фонду "Садківський степ" упродовж 20062011 років заподіяно шкоду на загальну суму 652 050 грн. Отже, внаслідок розорення та самовільного зайняття частини територій земель природно-заповідного фонду "Садківський степ" директором ПП Агрофірма "Центр" ОСОБА_5 заподіяно шкоду на загальну суму 4 524 850 грн, що є тяжкими наслідками.
Виправдовуючи ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 252, ч. 2 ст. 197-1 КК України,суд першої інстанції послався на те, що в ході судового слідства не здобуто доказів скоєння ним зазначених злочинів.
Цим же вироком ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам), а саме в тому, що він, будучи сільським головою Криничненської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, не виконав своїх функціональних обов`язків та у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на підвідомчій території не вжив заходівщодо збереження ботанічного заказника "Садківський степ" допустив здійснення в межах території та об`єктів природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності ПП Агрофірма"Центр", чим заподіяно шкоду державним інтересам у виді збитків на загальну суму 4 524 850 грн.
Ухвалою апеляційного суду вирок щодо ОСОБА_7 скасовано через неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу, думку виправданого та його захисника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги і заперечення, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Як убачається з матеріалів справи, доводи прокурора області про необгрунтованість виправдання ОСОБА_5 у вчиненні злочинів аналогічні наведеним в апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції. Ці доводи були визнані апеляційним судом безпідставними, оскільки суперечать матеріалам кримінальної справи.
Апеляційний суд обгрунтовано погодився з рішенням суду першої інстанції про те, що докази у справі не підтверджують участі ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбаченихч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 252 та ч. 2 ст. 197-1 КК України, оскільки місцевий суд, дослідивши всі обставини, які могли мати значення для справи, надавши в судовому засіданні оцінку доказам у їх сукупності та взаємозв`яку, належно мотивував своє рішення.
Судом установлено, що докази, на яких ґрунтувалось обвинувачення, не доводять, що ОСОБА_5 , будучи керівником ПП Агрофірма «Центр» протягом 20062011 років давав вказівки головному агроному підприємства ОСОБА_14 щодо самовільного здійснення господарської діяльності на території ботанічного заказника загальнодержавного значення «Садківський степ», внаслідок чого було розорено територію заказника площею 96,82 га для сільськогосподарського обробітку. Встановлене судом повністю підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які заперечили надання ОСОБА_5 будь-яких вказівок на розорення земель заказника та пояснили, що частина території заповідника була розорена ще у 90-х роках до створення у 2005 році ботанічного заказника «Садківський степ». Як убачається з показань свідків ОСОБА_21 іОСОБА_22 , свій висновок під час проведення перевірки про розорення території заповідника «Садківський степ» у 20062008 роках ОСОБА_5 вони зробили у зв`язку з тим, що поля ПП Агрофірма «Центр» межують із цим заповідником, але вони не бачили, щоб ці землі розорювали саме працівники зазначеного підприємства.
Також апеляційний суд обгрунтовано визнав правильним рішення суду першої інстанції про неможливість урахування як доказів винуватості ОСОБА_5 висновків екологічної та земельно-технічної експертиз, оскільки ці експертизи, як показали експерти ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , котрі їх проводили, свої висновки про розорення земель заказника директором агрофірми «Центр» робили без виїзду на місце знаходження ботанічного заказника, а на підставі матеріалів, наданих слідчим, та актів Держкомзему.
За наведених обставин висновок суду про недоведеність участі ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідствазлочинівє обґрунтованим, оскільки обвинувачення, висунуте виправданому, не знайшло свого підтвердження доказами, яким суд дав належну оцінку.
Необґрунтованими є посилання у касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції не надано відповіді на доводи апеляційної скарги про порушення процесуальних прав прокурора. З ухвали апеляційного суду убачається, що суд розглянув доводи прокурора щодо ненадання йому можливості скористатися реплікою в судових дебатах і зазначив, що це не є підставою для скасування виправдувального вироку.
Розглядаючи справу щодо ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 377 КПК України 1960 року, проаналізував всі доводи апеляції прокурора щодо незаконності виправдувального вироку, дав вичерпну відповідь на всі доводи апеляції й обґрунтовано залишив її без задоволення, мотивувавши своє рішення належним чином.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 , не виявлено.
Керуючись статтями 394396, 398 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів
у х в а л и л а :

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 о