Справа № 333/6061/13-к
Справа №333/6061/13-к
Провадження №1-кп/333/84/16
ВИРОК

Іменем України
10 червня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0002231 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, українця, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02.10.2009 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01.04.2011 року іспитовий строк скасовано і направлено у місця позбавлення волі для відбуття покарання, звільнився 20.11.2012 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяця 20 днів,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 08 червня 2013 року, приблизно о 23-30 годині, він, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, з корисливих мотивів, знаючи про те, що за його діями спостерігає ОСОБА_7 , яка усвідомлювала протиправний характер його дій, відкрито викрав мобільний телефон «Нокіа Х2», в корпусі чорного кольору, вартістю 650,00 гривень, який належить ОСОБА_8 , тим самим причинивши останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Такі умисні дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав повністю і суду пояснив, що влітку 2013 року він разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 вживали алкогольні напої за місцем мешкання ОСОБА_7 у будинку по АДРЕСА_2 . Під час спілкування ОСОБА_7 повідомила, що раніше вона мешкала з ОСОБА_8 і останній бив і ображав її. Після цього, ОСОБА_9 , відійшовши з потерпілим до паркану у дворі, почав з`ясовувати стосунки з останнім. Потім ОСОБА_9 почав наносити удари ОСОБА_8 . Далі він почав разом із ОСОБА_9 наносити удари ОСОБА_8 . Після цього, бійка відбувалася вже за двором будинку. Коли ОСОБА_10 намагалася зупинити бійку, він і ОСОБА_9 повернулися та зайшли у двір будинку. ОСОБА_8 кудись подівся. Скільки точно було часу, він не пам`ятає, але вже було темно. Через деякий час він пішов додому, а інші залишилися у ОСОБА_7 . Телефон у ОСОБА_8 у той вечір він не бачив. З ОСОБА_8 до того вечора знайомий не був. Наступного ранку, коли він був вдома і спав, зателефонував домофон і він почув голос ОСОБА_9 , який попрохав відкрити. Відкривши вхідні двері, на порозі він побачив останнього з працівником міліції, який сказав йому, щоб він одягнувся, взяв паспорт і вийшов. Після цього, вони разом з працівником міліції і ОСОБА_11 пішли до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, де перед кабінетом слідчого йому вручили мобільний телефон «Нокіа», чорного кольору, і відразу завели до кабінету. Далі слідчий вилучив у нього цей телефон. Однак, при вилученні понятих не було, відповідні документи складала слідчий, жіночої статі. Виявлений телефон він не розглядав, так як відразу віддав його працівнику міліції, коли вийшов з квартири. Вину не визнає повністю, так як мобільного телефону він не викрадав.

У судовому засіданні були досліджені зібрані по кримінальному провадженню докази обвинувачення і захисту.

Так, із показів допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 суд встановив, що у червні-липні 2013 року, точної дати він не пам`ятає, йому зателефонувала ОСОБА_7 і запропонувала приїхати до неї у гості на АДРЕСА_2 . Коли він приїхав до останньої, приблизно о 19-20-ій години, то, крім ОСОБА_7 , там вже перебували ОСОБА_5 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Він поїхав до магазину, де придбав пляшку горілки, пиво і продукти харчування, після чого повернувся до будинку ОСОБА_7 . У нього був мобільний телефон «Нокія Х2», у корпусі чорного кольору, по якому він розмовляв з матір`ю і грошові кошти у розмірі 160-180 гривень, що залишилися після купівлі у магазині. Телефон до бійки був у нього у спортивних штанах зліва, а гроші праворуч. Під час вживання спиртних напоїв у нього з ОСОБА_9 і ОСОБА_5 виникла сварка. Перший удар він отримав від ОСОБА_9 у дворі будинку, після чого він практично нічого не пам`ятає. Коли він прийшов до тями, то лежав неподалік двору будинку ОСОБА_7 . У кишенях не було, ні мобільного телефону, ні грошових коштів. Потім він пішов додому, де привів себе у порядок, після чого направився до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області і написав заяву про скоєний злочин. Приблизно через 2-3 тижня, він отримав від слідчого свій мобільний телефон. При його отриманні він впізнав телефон за зовнішніми ознаками. Телефон він придбав за 3-4 місяця до подій за 560,00 гривень. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 і ОСОБА_9 відшкодували йому витрати на лікування, а також у зв`язку із тим, що слідчий повернув телефон, претензій до обвинуваченого він не має. При цьому потерпілий повідомив, що на цей час телефону у нього вже немає, адже він його продав. Також просив суд суворо обвинуваченого не карати.

Із показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 суд встановив, що останню з ОСОБА_5 познайомила ОСОБА_10 за декілька днів до конфлікту. У 2013 році вона винаймала приватний будинок АДРЕСА_2 . У червні 2013 року до неї у гості прийшли ОСОБА_9 , ОСОБА_5 і ОСОБА_10 , вони разом пили пиво. У подальшому зателефонував ОСОБА_8 , який запропонував приїхати до неї. Вона на це погодилася, так як колись вони разом співмешкали. Через деякий час приїхав потерпілий, який разом з ОСОБА_10 потім поїхали до магазину і купили ще пива, пляшку горілки та продукти харчування. Після їх повернення із магазину, вони продовжили розпивати спиртні напої. Під час розмови у ОСОБА_12 з ОСОБА_9 і ОСОБА_5 виникла сварка і останні почали бити потерпілого. ОСОБА_10 намагалася припинити дії обвинуваченого і ОСОБА_9 . У ході бійки, ОСОБА_8 впав у дворі будинку, після чого ОСОБА_9 і ОСОБА_5 відтягнули потерпілого за двір будинку. Вказані події були вже після 23-ої години. Коли до двору будинку повернулися ОСОБА_9 і ОСОБА_5 , хтось з них повідомив, що потерпілого посадили на «таксі» і останній поїхав додому. Далі у дворі на асфальті ОСОБА_5 підняв мобільний телефон і показав їй. Вона його впізнала як телефон, що належить потерпілому по зовнішньому вигляду, кольору. ОСОБА_5 спитав, чи це телефон потерпілого. Вона позитивно відповіла і попрохала віддати телефон. ОСОБА_5 поклав телефон до карману свого одягу, і сказав їй, що віддасть телефон ОСОБА_8 у подальшому, та через деякий час пішов додому. Під час вживання спиртних напоїв, вона бачила, як ОСОБА_8 розмовляв по телефону. ОСОБА_5 і потерпілий між собою до того вечора знайомі не були і вона не чула, щоб обвинувачений цікавився адресою чи номером телефону потерпілого.

Із показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 суд встановив, що влітку 2013 року, якого точно числа не пам`ятає, вдома у ОСОБА_7 , крім останньої, перебували: вона, ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , і розпивали спиртні напої пиво і горілку. У вечірній час між ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_8 виникла сварка, у зв`язку з чим ОСОБА_9 з ОСОБА_5 заступилися за неї і між ними та потерпілим виникла бійка. Бійка почалася у дворі домоволодіння, а після ОСОБА_9 з ОСОБА_5 вивели потерпілого на вулицю, де і залишили останнього. Мобільний телефон у потерпілого був, так як ОСОБА_8 по ньому розмовляв до бійки. Того вечора ніхто дуже п`яним не був. Після бійки вони продовжили вживати алкогольні напої. Через деякий час ОСОБА_5 пішов додому, а ОСОБА_11 залишився ночувати у ОСОБА_7 . Наступного дня з ранку приїхали співробітники міліції з приводу побиття ОСОБА_8 .

Із показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 суд встановив, що останній у 2013 році працював на посаді оперуповноваженого у Комунарському РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. Влітку 2013 року, коли він був на добовому чергуванні, до міліції звернувся ОСОБА_8 і повідомив, що його побили двоє і забрали мобільний телефон. Приблизно о 5-6-ій годині ранку, він разом із водієм поїхав на адресу, зазначену заявником, АДРЕСА_2 . По приїзду на адресу вийшла жінка і повідомила, що трапилося напередодні і покликала ОСОБА_9 . З останнім вони проїхали до міліції, де той розповів про події напередодні і повідомив місце мешкання ОСОБА_5 . По приїзду до ОСОБА_5 , останній підтвердив, що був присутній під час конфлікту, а з приводу телефону сказав, що йому потрібно подивитися речі, адже напередодні перебував у стані алкогольного сп`яніння і не пам`ятав, чи був у нього телефон ОСОБА_8 . Через декілька хвилин він повернувся з мобільним телефоном «Нокіа», чорного кольору, і вони всі разом поїхали до райвідділу міліції. При цьому ОСОБА_5 поклав мобільний телефон до власних кишень. Звідки у нього опинився телефон ОСОБА_8 , обвинувачений не пам`ятав.

Із показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 суд встановив, що остання є бабусею ОСОБА_5 . Влітку за місцем їх мешкання разом із ОСОБА_9 приїхало два співробітника міліції. Вони запитали у ОСОБА_5 про якийсь телефон, на що останній відповів, що у нього немає цього телефону. Далі співробітники міліції, ОСОБА_9 і ОСОБА_5 поїхали до міліції.

Крім показів потерпілого і свідків, судом досліджені наступні докази обвинувачення.

Із дослідженого в судовому засіданні рапорту оперативного чергового Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, зареєстрованого 09.06.2013 року за №6815 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, суд встановив, що 09.06.2013 року, о 08-42 годині, надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що до П`ятої міської лікарні 09.06.2013 року, о 07-30 годині, доставлений ОСОБА_8 із забоєм м`яких тканин голови і лиця, забійною раною носа, закритою травмою живота і грудної клітини (том 3 а.с.21).

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 09.06.2013 року суд встановив, що ОСОБА_8 звернувся до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності осіб, які 08.06.2013 року, приблизно о 19-00 годині, у дворі будинку АДРЕСА_2 , відкрито викрали мобільний телефон «Нокіа Х2», в корпусі чорного кольору, грошові кошти в сумі 300,00 гривень (том 3 а.с.22).

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 20.06.2013 року суд встановив, що свідок ОСОБА_7 на території будинку АДРЕСА_2 , розповіла про події, що мали місце 08.06.2013 року, зокрема, про нанесення ОСОБА_5 і ОСОБА_9 . ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (том 3 а.с.50-51).

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 20.06.2013 року суд встановив, що потерпілий ОСОБА_8 на території будинку АДРЕСА_2 , розповів про події, що мали місце 08.06.2013 року, о 20-00 годині, зокрема, про нанесення ОСОБА_5 , ОСОБА_9 йому тілесних ушкоджень. Під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_8 зазначив, що в той момент, коли йому наносили тілесні ушкодження, він почув, що перевіряють його кишеню штанів (том 3 а.с.53-56).

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 20.07.2013 року суд встановив, що ОСОБА_5 на території будинку АДРЕСА_2 , у присутності понятих, розповів про події, що мали місце 08.06.2013 року, о 22-00 годині, зокрема, про нанесення ним і ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_5 щодо телефону нічого не розповідав (том 3 а.с.126-129).

Із дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №1460 від 12 червня 2013 року суд встановив, що наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Зі слів освідуємого, 08.06.2013 року, приблизно о 23-00 годині, у дворі будинку АДРЕСА_2 був побитий двома невідомими, які наносили удари руками і ногами по обличчю, голові, тулубу (том 3 а.с.31-32).

Із дослідженого у судовому засіданні висновку експерта №303 від 21.07.2013 року суд встановив, що на наданих об`єктах (мобільний телефон «Нокіа Х2», задня кришка та акумулятор), вилучених під час огляду місця події від 16.07.2013 року в приміщенні каб.15 Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області у підозрюваного ОСОБА_5 , слідів папілярних узорів рук не виявлено (том 3 а.с.109-117).

У процесі судового розгляду також досліджувалися протокол огляду місця події від 16.07.2013 року і протокол огляду предмету від 23.07.2013 року.

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 16.07.2013 року вбачається, що 16.07.2013 року слідчий СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, в присутності двох понятих, за участю ОСОБА_5 , у приміщенні кабінету №15 Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області здійснив огляд мобільного телефону «Нокіа Х2», в корпусі чорного кольору, імей НОМЕР_1 , висотою 11 см, шириною 4,5 см, товщиною 1 см, що був добровільно виданий ОСОБА_5 . Під час проведення даної слідчої дії вилучено вищезазначений телефон (том 3 а.с.81-82).

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду предмету від 23.07.2013 року вбачається, що після відкриття паперового пакету, який надійшов після проведення експертизи №303 від 21.07.2013 року, потерпілий ОСОБА_8 впізнав і підтвердив те, що даний мобільний телефон дійсно належить йому (том 3 а.с.118-122).

Оцінюючи дані протоколу огляду місця події від 16.07.2013 року, під час якого ОСОБА_5 добровільно видав мобільний телефон «Нокія Х2», у корпусі чорного кольору, щодо допустимості вказаного доказу, суд приходить до наступного.

Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Аналіз зазначеного протоколу свідчить, що його назва не відповідає діям слідчого, викладеним у змісту протоколу, на другій сторінці протоколу відсутній підпис понятого ОСОБА_15 , написи прізвища слідчого, який проводив огляд, мають виправлення і коректування.

Враховуючи наведене, суд у відповідності до ч.1 ст.89 КПК України, вважає недопустимими доказами дані, отримані під час огляду місця події від 16.07.2013 року, та зазначені у відповідному протоколу у зв`язку тим, що він складений в порушення норм КПК України і не відображає в повній мірі події, які відбувалися під час проведення огляду.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що мобільний телефон був вилучений у ОСОБА_5 16.07.2013 року, тобто майже через півтора місяця після виявлення співробітниками міліції мобільного телефону ОСОБА_8 . Адже як слідує з показів свідка ОСОБА_13 на наступний день після нападу на ОСОБА_8 телефон вже був виявлений у ОСОБА_5 .
З урахуванням того, що прийнято рішення про визнання даних, отриманих під час вилучення мобільного телефону, недопустимими, суд, враховуючи концепцію «плоди отруйного дерева», згідно якої, якщо джерело доказів («дерево») є недопустимим, то всі докази, отримані за його допомогою («плоди») будуть такими ж, викладену у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, «Гефген проти Німеччини» від 30 червня 2008 року, «Яременко проти України» від 30 квітня 2015 року, вважає за необхідне визнати також недопустимими доказами дані, отримані 23.07.2013 року під час огляду мобільного телефону «Нокія Х2» і зазначені у відповідному протоколі.

По кримінальному провадженню мобільний телефон «Нокія Х2» визнаний речовим доказом і переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 (том 3 а.с.124-125). Враховуючи, що на час розгляду кримінального провадження, у суді згідно з показів потерпілого ОСОБА_8 зазначений мобільний телефон відчужений останнім, суд не в змозі дослідити даний речовий доказ у судовому засіданні. За тих же обставин, суд не може надати речовий доказ для впізнання у судовому засіданні свідкам ОСОБА_7 та ОСОБА_13 з метою визначення автентичності мобільного телефону, який ОСОБА_5 підняв у дворі по вул.Аеродромній у м.Запоріжжя, який бачив свідок ОСОБА_13 у ОСОБА_5 на наступний день після нападу на потерпілого ОСОБА_8 і який отримав потерпілий ОСОБА_8 під час огляду мобільного телефону 23.07.2013 року після проведеного експертного дослідження №303.

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_5 .
У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.

За ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом ст.373 КПК України суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок у разі, якщо стороною обвинувачення не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.186 КК України грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними, як викрадення, але вона ігнорує це.

Обов`язковою ознакою злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, є наявність прямого умислу на відкрите протиправне заволодіння чужим майном.

В основу обвинувачення ОСОБА_5 органом досудового розслідування покладено покази потерпілого ОСОБА_8 , покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , результати експертних досліджень №1460 від 12 червня 2013 року і №303 від 21.07.2013 року, дані отримані під час огляду місця події від 16.07.2013 року і огляду предмету від 23.07.2013 року, результати проведених слідчих експериментів, речовий доказ мобільний телефон «Нокія Х2». Але жоден із наведених вище доказів не вказує на ОСОБА_5 як особу, яка відкрито викрала телефон у потерпілого. Дані отримані під час огляду місця події від 16.07.2013 року і огляду предмету від 23.07.2013 року визнані судом недопустимими, мобільний телефон «Нокія Х2» у судовому засіданні не оглядався, у зв`язку із його відчуженням потерпілим.

У свою чергу, свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що ОСОБА_5 підняв телефон із асфальту у дворі вже після бійки і запитав у неї, чи належить цей телефон ОСОБА_8 , і після стверджувальної відповіді останньої з проханням віддати його потерпілому, відповів, що віддасть і поклав його до кишень.

Згідно з показів свідка ОСОБА_7 у подальшому будь-яких повторних вимог до ОСОБА_5 щодо повернення мобільного телефону ОСОБА_8 остання не заявляла. Навпаки, як слідує із дослідженого у судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 10.06.2013 року (том 3 а.с.50-51), після залишення потерпілим домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , вони всі разом із ОСОБА_5 продовжили вживання алкогольних напоїв на протязі 30 хвилин. Дана обставина не спростовується показами допитаних у судовому засіданні свідків.

Таким чином, подальша поведінка ОСОБА_7 , зокрема, не висування додаткових вимог щодо повернення телефону, продовження спільного вживання алкогольних напоїв, свідчить що остання не усвідомлювала того, що ОСОБА_5 не має наміру віддавати у подальшому телефон потерпілому, а отже і факту протиправного заволодіння ОСОБА_5 майном потерпілого ОСОБА_8 .

Щодо поведінки обвинуваченого, то згідно з дослідженими у судовому засіданні доказами (показів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , протоколу проведення слідчого експерименту від 10.06.2013 року) після вчиненого ОСОБА_5 продовжив на протязі деякого часу вживати алкогольні напої у компанії ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 . У цей час поруч потерпілого ОСОБА_8 вже не було, що унеможливлювало миттєве повернення мобільного телефону останньому. У подальшому, згідно з показами свідка ОСОБА_13 , мобільний телефон ОСОБА_8 був виявлений у обвинуваченого ОСОБА_5 вранці наступного дня. І тому, з огляду на короткий проміжок часу, який минув між заволодінням мобільним телефоном ОСОБА_5 і його виявленням свідком ОСОБА_13 , твердження, що обвинувачений не мав наміру повернути мобільний телефон потерпілому, є лише припущенням.

Зазначене вище свідчить про відсутність умислу у ОСОБА_5 на заволодіння майном ОСОБА_8 . Відсутність хоча б одного із елементів відповідного складу злочину, свідчить про відсутність в діяннях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Таким чином, проаналізувавши в сукупності всі докази, досліджені в судовому засіданні по даному кримінальному провадженню, суд, враховуючи положення презумпції невинуватості і забезпечення доведеності вини за ст.17 КПК України, а саме, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, положення ст.62 Конституції України, а також положення ст.5 («Право на свободу та особисту недоторканість») Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає, що ОСОБА_5 слід визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та виправдати, у зв`язку із недоведеністю того, що у його діяннях є склад інкримінованого кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи №303 від 21.07.2013 року, які згідно з довідкою НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області складають 489 гривень (том 3 а.с.108), віднести на рахунок держави, у зв`язку з тим, що відповідно до ч.2 ст.124 КПК України на користь держави стягуються документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку.
Цивільний позов по справі заявлено не було. Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні і виправдати, у зв`язку із недоведеністю, що у його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів по кримінальному провадженню №0002231 для проведення судової дактилоскопічної експертизи №303 від 21.07.2013 року, у розмірі 489 (чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок, віднести на рахунок держави.
Речові докази:
мобільний телефон «Нокіа Х2», що належить ОСОБА_8 і знаходиться у нього на відповідальному зберіганні, залишити ОСОБА_8 за належністю (том 3 а.с.124-125).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1