Яготинський районний суд Київської області
Справа № 1-98/10
ВИРОК

Іменем України

12 серпня 2010 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Ковряк О.О.,

прокурора Русецького О.В.

адвоката захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин Київської області справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженої, працюючої директором приватного підприємства Фактор, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, не судимої,

в злочині передбаченому ст. 172 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудна ОСОБА_2 грубо порушила законодавство про працю, щодо матерів, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Злочин вчинений при таких обставинах.

ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 є приватними підприємцями, власниками і засновниками приватного підприємства «Фактор», розташованого у м. Яготин Київської області, по вул. Говорова 8. ОСОБА_2 здійснює торгівельну діяльність у кафе, на 115 км автодороги Київ-Харків, будучи одночасно директором ПП «Фактор», тобто службовою особою, яка постійно обіймає на підприємстві з приватною формою власності посаду, повязану з виконанням організаційно-розпорядчих обовязків. В очолюваному нею підприємстві, у зазначеному кафе, позмінно працювали без оформлення трудових відносин: ОСОБА_4 (з лютого 2005 року по червень 2009 року), ОСОБА_5 (з квітня 2007 року по лютий 2008 року), ОСОБА_6 (з березня 2007 року по квітень 2009 року), виконуючі функції офіціантів-продавців. ОСОБА_2, будучи відповідальною за дотримання норм законодавства про працю, грубо порушуючи вимоги ст. 24 Кодексу законів про працю України, не оформила трудових відносин із зазначеними найманими працівниками. Використання найманої праці вказаних громадян без оформлення трудових відносин призвело до позбавлення їх права на законну працю, конституційного захисту сьогодні і можливості отримання достойної пенсії в майбутньому, тобто - на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності. Вони були позбавлені права вимагати від роботодавця належних умов праці, стали незахищеними від незаконного звільнення, не мали ніяких гарантій на безпечні та здорові умови праці, гарантованого права на відпочинок, оплату лікарняних листків, виплату втраченого заробітку у звязку із втратою працездатності і у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплату допомоги на безробіття. Не оформлення трудових відносин автоматично погіршило можливість реалізації конституційного права громадян на охорону їх життя і здоровя у процесі трудової діяльності та соціальний захист, який гарантується державою в особі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. При цьому, потерпіла ОСОБА_4 має сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, а потерпіла ОСОБА_5 доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто вони є матерями, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Допитана в судовому засіданні підсудна вину визнала частково та показала, що вона як приватний підприємець фізична особа, уклала із Богданівською сільською радою договір оренди земельної ділянки, де на 115 км автошляху Київ-Харків знаходиться кафе. Кафе оформлене на неї, як на приватного підприємця фізичну особу. Приватне підприємство «Фактор» було засноване нею і її чоловіком тільки з метою продажу тютюнових та алкогольних виробів, оскільки торгівля цією категорією товарів дозволялась тільки юридичним особам за наявності касового апарату. Її чоловік ОСОБА_3 також є приватним підприємцем фізичною особою. Торгівельну діяльність вони здійснюють разом як підприємці. На підприємстві оформлена тільки вона - як його керівник. З ОСОБА_4 конфліктних ситуацій раніше не було. Вона працювала періодично, тому що відсторонялась від роботи через порушення правил торгівлі, поверталась та просила повернути її на роботу. Через кадрову проблему знову брали її на роботу. ОСОБА_4 дійсно в 2009 році, останні два місяці просила оформити її на роботу саме на підприємство «Фактор», і не погоджувалась оформляти трудові стосунки із нею та чоловіком, як з приватними підприємцями. Їй пропонували оформити саме такі трудові стосунки, але вона не погоджувалась, не пояснюючи причину. Тому з нею взагалі ніяким чином трудові стосунки не були оформлені. ОСОБА_4 просила взяти на роботу ОСОБА_6 Саме за її проханням вона і була взята на роботу. Весь час допускала нестачі товарно-матеріальних цінностей. Також працювала періодами. Не оформлена через недовіру. ОСОБА_5 не була оформлена через те, що не витримала іспитового строку.

Не дивлячись на те, що підсудна визнала вину частково, її вина в судовому засіданні доведена показами свідка, потерпілих, іншими доказами зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні.

Так, з показів потерпілої ОСОБА_4, даних в судовому засіданні видно, що ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2 є приватними підприємцями, але ОСОБА_2, крім цього, є керівником приватного підприємства «Фактор». Оскільки вона весь час мала справи саме з ОСОБА_2, то завжди вважала, що працювала саме в неї у приватному підприємстві. При цьому, коли надавала ОСОБА_2 свої документи для працевлаштування, а саме ксерокопію паспорту, ідентифікаційного коду, трудову книжку, то була впевнена, що вона оформляє трудові відносини саме у підприємстві. Працювала в кафе з лютого 2005 року до 10 червня 2009 року, виконуючи одночасно функції продавця, офіціантки, прибиральниці, охоронниці, посудомийки. Особистих функціональних обовязків розроблено не було. Припинила роботу через те, що ОСОБА_2 відсторонила її, звинувативши у тому, що вона продає свій товар, обманює покупців, розкрадає товар і гроші. Коли ОСОБА_2 віддала їй трудову книжку, в ній не було запису про роботу. Стала просити ОСОБА_2, щоб вона зробила записи, на що вона відмовила, запропонувавши проставити такі записи на три місяці наперед, при тому, що фактично вона не працюватиме. Вважає, що ОСОБА_2 обманула її з оформленням трудових відносин. Думала, що працювала на підприємстві офіційно, але при розірванні трудових стосунків вияснилось, що вона взагалі не планувала оформляти трудові відносини. Зарплату виплачувала весь час ОСОБА_2 після кожної зміни готівкою, в кафе також працювали ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона працювала в кафе у ОСОБА_2, виконуючи функції продавця, з квітня 2007 року до лютого місяця 2008 року. Приймала її на роботу саме ОСОБА_2 як керівник підприємства і кафе. Вона надала їй для цього свою санітарну (медичну) книжку, трудову книжку, фотокопії паспорту та ідентифікаційного коду. Зазначені документи зберігались у ОСОБА_2 весь період її роботи до моменту звільнення. Коли вона працевлаштовувалась, ОСОБА_2 завірила, що оформила її на роботу офіційно. Саме для цього вона взяла у неї трудову книжку та інші документи. Працювали позмінно найчастіше одну добу через дві. Її змінювали ОСОБА_6 В, та ОСОБА_4. Заробітну плату виплачувала особисто ОСОБА_2 після відпрацьованої зміни. Платила готівкою на руки. Відомості на виплату заробітної плати не було. З чоловіком ОСОБА_2 ОСОБА_3 ніяких трудових відносин не було. Загальне керівництво та виплату зарплати здійснювала саме ОСОБА_2 як керівник приватного підприємства і кафе.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні дала покази аналогічні показам потерпілої ОСОБА_5

З показів свідка ОСОБА_3 О,, даних в судовому засіданні видно, що він є чоловіком підсудної. Вони з дружиною здійснюють торгівельно-виробничу діяльність в належному їм кафе, розташованому на 115 км автошляху Київ-Харків, у тому числі силами найманих працівників. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 працювали у них в кафе, виконуючи функції продавців. В приватному підприємстві «Фактор», директором якого являється його дружина, вони не працювали. ОСОБА_4 працювала періодично. Трудові відносини з нею розірвали, оскільки вона була викрита у обмані покупців. Трудову книжку вона віддала дружині і сама просила не оформляти її офіційно. Трудову книжку дружина брала в неї як гарантію виконання обовязків матеріально-відповідальної особи. Вона зберігалась у дружини в періоди роботи ОСОБА_4 Записи у трудовій книжці ні ним, ні дружиною не вносились на прохання самої ОСОБА_4 Заробітна плата всім виплачувалась з каси після кожної зміни. Дружина займалась оформленням всіх документів, вела облік робочого часу. Він допомагав їй, займався доставкою продуктів харчування, привозив на роботу та відвозив з роботи працюючих у кафе. ОСОБА_6 працювала у січні 2009 року. Трудову та медичну книжки вона не надавала, тому офіційно її не працевлаштовували. ОСОБА_5 в кафе не працювала, а допомагала при проведенні косметичного ремонту в кафе. Трудову книжку вона не надавала. Конфліктна ситуація з ОСОБА_4 виникла в червні 2009 року через те, що вона була викрита в обмані покупців.

З акту перевірки додержання законодавства про працю, (а.с.5-7) проведеної державним інспектором праці 09.07.09 року, вбачається, що в кафе на 115 км автошляху Київ-Харків підприємницька діяльність здійснюється приватним підприємцем ОСОБА_3 та приватним підприємством «Фактор», яке належить ОСОБА_2 і вона є його керівником.

З копії Статуту ПП «Фактор», копій реєстраційних документів (а.с. 17-31) видно, що власником та керівником підприємства є ОСОБА_2В

З довідки бюро технічної інвентаризації (а.с.32) видно, що у користуванні ПП «Фактор» знаходиться кафе на 115 км автошляху Київ-Харків. З повідомлення Яготинського районного центру зайнятості (а.с. 34) видно, що ПП «Фактор» зареєстроване як платник до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття з 26.03.01 року. У 2006 році прозвітувалось про відсутність найманих працівників, а наступні роки, з 2007 по 2009 рік включно,як таке, що має тільки одного працівника.

З відповіді управління Пенсійного фонду України в Яготинському районі, (а.с.36), вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в базі даних, як працівники ПП «Фактор» або як наймані працівники приватного підприємця ОСОБА_3 - не обліковуються.

З копій трудових книжок ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.49,58-60,64-65) видно, що записи про прийняття їх на роботу в ПП Фактор чи про їх звільнення з роботи відсутні.

З довідки спеціаліста - державного інспектора праці (а.с. 76) видно, що директор ПП «Фактор» ОСОБА_2, будучи відповідальною за дотримання норм законодавства про працю, порушила вимоги ст. 24 Кодексу законів про працю України та інші нормативно-правові акти, що виразилось в не оформленні трудових відносин із найманими працівниками ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, не внесенні записів у їх трудові книжки, не інформуванні їх про умови праці, не забезпеченні бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.

З копії договору на право тимчасового користування землею, (а.с.77) видно, що вказаний договір був укладений між Богданівською сільрадою та ОСОБА_2

З копій свідоцтв про народження, копії паспорту (а.с. 133,134) видно, що ОСОБА_4 має сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, а ОСОБА_5 доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто вони є матерями, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Таким чином, з врахуванням всіх добутих та досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає вину ОСОБА_2 доведеною, а дії її за ст. 172 ч.2 КК України кваліфікованими вірно, так як вона грубо порушила законодавство про працю, щодо матерів, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення підсудної в тій частині, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 в дійсності працювали у її чоловіка, оскільки з показів свідка ОСОБА_2, а також потерпілих видно, що саме ОСОБА_2 здійснювала, організовувала торгівлю в кафе, займалась оформленням всіх документів, вела облік робочого часу, забрала для оформлення на роботу у працівників трудові книжки, медичні картки. Також, у суду немає підстав не вірити показам потерпілих про термін їх роботи в кафе, їх покази є послідовними, співпадають. Крім цього, роботодавець повинен в силу закону оформити трудові відносини з працівником незалежно від часу його роботи на підприємстві.

Призначаючи покарання підсудній, суд враховує характер та ступінь вчиненого злочину, особу підсудної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується по місцю проживання, має пенсійний вік, та вважає, що міру покарання їй необхідно обрати у вигляді штрафу в межах санкції статті, що передбачає відповідальність.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винною за ст. 172 ч.2 КК України та призначити їй покарання за цією статтею

-1000 (тисяча) гривень штрафу на користь держави.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити попередню підписка про невиїзд.

Вирок може бути оскарженим до Апеляційного суду київської області протягом 15 (пятнадцяти) діб з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляції.

Суддя Литвин Л.І.