Номер провадження: 11-кп/785/1315/15
Номер справи місцевого суду: 511/3663/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.08.2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоний Промінь Ворошиловградської області, громадянин України, одружений, освіта середня технічна зареєстрований та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 735,30 грн.

19.10.2004 року
та б ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

30.04.2013 року о 17.35 годині ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Тайота», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по правій стороні автомобільної дороги в с. Нові Чобручі Роздільнянського району Одеської області, біля вул.. Одеська напроти будинку №1, не врахував дорожню обстановку, зокрема наявність пішоходів на проїзній частині дороги, які рухались по правому її краю, не вжив заходів для зменшення швидкості, зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив наїзд на пішохода малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому великогомілкової кістки лівої гомілки в нижній третині, закритого перелому малогомілкової кістки лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням уламків, садна в області лівої щоки, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 237 від 07.08.2013 року та комплексної судово-медичної і транспортно-трасологічної експертизи від 20.11.2014 року № 384 заподіяні дією тупих предметів, якими могли бути частини рухомого автомобіля при наїзді на пішохода. Вказані тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати, як незаконний та необґрунтований, закрити кримінальне провадження.

Його вина у скоєнні злочину є недоведеною, суд прийшов до висновку про його винність на підставі домислів та припущень, а ні на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, прокурора, якій вважав, що апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, як такий, що відповідає вимогам закону, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 провину не визнав та пояснив, що 30.04.2013 року біля 17.30 годині він разом з дружиною та донькою на власному автомобілі рухалися по вул.. Новій з м. Роздільна в с. Нові Чобручі Роздільнянського району зі швидкістю 25-30 км. На годину. В полі його зору була жінка з дитиною, які йшли по правій стороні проїзної частини дороги в попутному з ним напрямку. Він об`їхав їх зліва на відстані біля 2 метрів, тобто на небезпечній відстані і поїхав далі. Жінка тримала дівчинку за руку. Від`їхавши від них на відстань 5-10 метрів, почув крики жінки, яка йшла по дорозі. Він здав заднім ходом, під`їхав до жінки і побачив, що дівчинка лежала на землі, а жінка просила доправити їх в лікарню. На його автомобілі відвезти дитину в лікарню до приймального відділення. В приймальному відділенні він чув, як ОСОБА_10 розповідала, що її донька травмувалась, коли вона з дитиною йшли по узбіччю, злякались собаки, тому вона відштовхнула дівчинку на проїжджу частину дороги і дівчинка впала. До нього потерпіла претензій не мала. Таким чином заперечує, що він здійснив наїзд на малолітню ОСОБА_11 , так як виконав всі вимоги ПДР, та об`їхав дівчинку з матір`ю, а в лікарню відвіз їх лише з метою надати першу медичну допомогу. Мати травмованої дівчинки його по даній справі обмовляє.

Крім не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, його винуватість підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- рапортом чергового Роздільнянського РВ від 30.04.2014 року;

- протоколом огляду місця події від 30.04.2013 року з фото таблицею;

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді пояснила, що 30.04.2013 року біля 17.00 годині, коли вона з донькою йшла по дорозі з м. Роздільна в с. Нові Чобручі, її дитину збив автомобіль під керуванням водія ОСОБА_7 . Вони йшли з дитиною по правому узбіччю дороги, дитина йшла поруч з нею з правої сторони. Коли вона побачила біля дороги собаку, сказала доньці перейти на другу частину дороги та йти біля неї ліворуч. Дівчинка так і зробила, однак вона не встигла їй подати руку, як почула удар, повернулась і побачила, що дитина впала на землю. В цей біля дівчинки і біля неї в попутному напрямку проїжджала на великій швидкості машина і вона зрозуміла, що доньку збив автомобіль, Вона почала кричати навздогін водію і той здав назад та зупинився біля них. З нього вийшла жінка та дівчинка, за кермом сидів чоловік. Вони допомогли доставити доньку в лікарню. Лікарям та працівникам міліції вона пояснила, що дитину збила машина. Коли запитала у пасажирів автомобіля, хто був за кермом машини, ОСОБА_7 відповів, що він. В лікарні виявилось, що у дитини двійний перелом зі зміщенням на рівні лодижки лівої ноги. Приблизно через 1,5 -2 тижні ОСОБА_7 приїхав до неї з донькою, привезли доньці продукти та 300 грн., також просив її написати заяву, що вона не має до нього претензій;

- такі ж покази потерпіла ОСОБА_10 надала і під час проведення експерименту 06.11.2013 року, що підтверджується протоколом його проведення, де вказувала, що саме правим кутом бампера машина зачепила її доньку, від чого остання впала на землю;

- показами свідка слідчого Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_12 , яка пояснила що 30.04.2013 року надійшло повідомлення з лікарні, що поступла малолітня ОСОБА_13 з травмою ноги, після ДТП. Вона виїхала до лікарні, в розмові з ОСОБА_14 остання зразу ж повідомила, що наїзд на її дитину вчинив ОСОБА_7 , коли дівчинка хотіла перейти по узбіччю дороги і йти з нею з лівого боку. Вона спочатку почула удар, а потім побачила, що донька впала і біля неї проїхав автомобіль. У дівчинки була травма ноги. На автомобілі за кермом був водій ОСОБА_7 . З ОСОБА_7 та іншими працівниками слідчо-оперативної групи вони виїхали на місце ДТП, ОСОБА_7 вказав на місце, де лежала дівчинка з травмою. При цьому в своїх поясненнях не виключав, що можливо він своїм автомобілем зачепив дівчинку, але удару він наїзду на пішохода не було. Від підпису протколу огляду місця події ОСОБА_7 відмовився;

- показами свідка інспектора ДАЇ ОСОБА_15 , що також виїжджав на місце події, де зі слів потерпілої ОСОБА_14 її доньку збила машина під керуванням ОСОБА_7 , складав протокол огляду місця події без будь-яких видимих слідів ДТП, опитував ОСОБА_7 , який відповів неоднозначно, говорив, що він обїхав дитину і контакту з нею не було;

- висновком судово-медичної експертизи № 237 від 07.08.2013 року, згідно якої у ОСОБА_13 були виявлені наступні ушкодження: закритий перелом нижньої третини лівої великогомілкової кістки, садни в області лівої щоки. Дані ушкодження утворились в зазначений вище період, а саме 30.04.2013 року в наслідок впливу тупих предметів і в умовах вказаної автотравми наїзд на пішохода;

- висновком комплексної судово-медичної і транспортно-трасологічної експертизи № 384 від 22.10.2014 року, згідно яких встановлено, що у ОСОБА_13 були виявлені закритий косий перелом малоберцевої кістки лівої голені в нижній третині, закритий перелом малоберцової кістки лівої голені в нижній третині з зміщенням відломків, садни в області лівої щоки. Дані тілесні ушкодження могли бути завдані дією тупих предметів, якими могли бути частини рухаю чого автомобіля при наїзді на пішохода та дорожнє покриття. Беручи до уваги факт травмування тільки лівої нижньої кінцівки постраждалої, факт відсутності будь-яких пошкоджень правої нижньої кінцівки, слід вважати, що в момент наїзду автомобілем, ОСОБА_13 перебувала у вертикальному положенні або близькому до нього положенні, в первинний контакт з автомобілем вступила виключно ліва половина тіла постраждалої. Такі тілесні ушкодження не могли бути заподіяні при первинному ударі автомобілем в ліву бічну поверхню тіла ОСОБА_13 (так як в цьому випадку травмованими були б як ліва, так і права нижня кінцівка). Дані переломи могли утворитись при крайовому контакті автомобіля з лівою нижньою кінцівкою постраждалої, при дії автомобіля на ліву ногу постраждалої ззаду (при русі автомобіля в попутному пішоходу напрямку), що відповідає встановленому механізму ДТП. Садно лівої щоки утворилось на наступних фазах ДТП, неймовірніше при падінні постраждалої на дорожнє покриття. Виявлені у ОСОБА_13 пошкодження кваліфікуються, як тілесні ушкодження середньої тяжкості, за судово-медичним критерієм не відносяться до пошкоджень небезпечних для життя, тягнуть тривалий розлад здоровя (більш 21 днів) та знаходяться в прямому причинному звязку з фактом наїзду;

- згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 3877 від 05.08.2014 року водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути ДТП та наїзду на пішохода ОСОБА_16 .

Дані судових експертиз повністю спростовують покази обвинуваченого та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які слідували в автомобілі ОСОБА_7 , в якості пасажирів і також заперечували вчинення ОСОБА_7 наїзду на малолітню ОСОБА_13 стосовно того, що виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження завдані їй в результаті падіння, та підтверджують факт щодо наявного контакту автомобіля з дитиною, від яких у дівчинки специфічні для автотравм переломи кісток нижньої кінцівки. В висновку судово-медичної експертизи повністю виключається можливість заподіяння такого характеру тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного росту.

Відсутність на автомобілі ОСОБА_7 механічних пошкоджень не може свідчити, що те, що автомобіль не міг бути учасником ДТП, так як потерпіла ОСОБА_13 на момент вчинення ДТП була дитиною трирічного віку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не здійснював наїзд на малолітню ОСОБА_13 , а тільки надав їй першу медичну допомогу, не підтвердились в суді і спростовані показами допитаних свідків та письмовими доказами, оскільки з моменту надходження дівчинки до лікарні отримані нею травми кваліфікувалися як отримані в результаті ДТП, а тому судом достовірно встановлено порушення ОСОБА_7 п. 12.3, 13.1 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з наступивши ми суспільно-небезпечними наслідками. Його невизнання вини є захисною позицією по справі.

Крім цього ОСОБА_7 підтвердив в суді, що він бачив жінку з дитиною, які рухались по дорозі в попутному з ним напрямку, а тому повинен був дотриматись п.1.7 ПДР та врахувати дорожню обстановку, яка склалась на цій ділянці дороги.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані судом за ст. 286 ч.1 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_19 суд врахував суспільну небезпеку і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, вчинення злочину відносно малолітньої особи, вчинив ненавмисний злочин невеликої тяжкості, має задовільну характеристику по місцю проживання, раніше не судимий, суд також приймає до уваги позицію потерпілої, яка не заявляла цивільний позов по справі про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а бажала для обвинуваченого більш суворого покарання, тому суд прийшов до висновку, що його перевиховання можливо в кримінально-виконавчої установі відкритого типу без ізоляції від суспільства.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в кримінально-виконавчої установі відкритого типу без ізоляції від суспільства.

Обговорюючи доводи апеляції обвинуваченого, що під час досудового і судового слідства було допущено ряд норм процесуального права,ці твердження ОСОБА_7 носять голослівних характер.

В ході досудового слідства суд першої інстанції ретельно перевірив всі докази по справі і обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого в скоєному злочину.

Так покази потерпілої, які були положені в основу вироку носять повний і достовірний характер з урахуванням того, що вони доповнюються і співвідносяться з іншими доказами які приведені в вироку суду.

Зміна позиції в доповненнях до апеляції обвинуваченого підтверджується його причасність до скоєного і небажання будь-яким способом мирним шляхом відшкодувати наслідки скоєного правопорушення.

Приведені в вироку суду докази перевірені в установчому порядку, свідчать про наявність вини обвинуваченого і їх законність і обґрунтованість не визиває сумнівів.

Суд першої інстанції взяв до уваги сімейний стан обвинуваченого, його вік, майнове становище і відношення до скоєного і яким всіма засобами бажає відклонитись від відповідальність за скоєне.

Призначене судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та зміні не підлягає.

При призначені покарання суд першої інстанції обґрунтовано послався на позицію потерпілої про призначення суворого покарання обвинуваченого, який не бажав приймати мір по відшкодуванню наслідків скоєного, а тільки насміявся над ними зробивши пропозицію в 300 грн. за відшкодування скоєного і за два року після скоєного більше мір для погашення наслідків ДТП не робив.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.08.2015 року відносно ОСОБА_7 за ст. 286 ч.1 КК України без змін.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: