Справа № 363/1682/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1018/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 49 03.08.2016

УХВАЛА
Іменем України
03 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Київської області ОСОБА_10 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24.06.2016 року, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001674 щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вербки, Семенівського району, Полтавської області, громадянки України, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується за ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, повернуто Прокурору Київської області.

Своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинуваченні викладено кваліфікуючі ознаки інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та обставини, якими визначено, що зловживання службовим становищем мало місце всупереч інтересів служби, в інтересах третіх осіб, для досягнення мети незаконного збагачення. При цьому твердження в обвинувальному акті про кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 364 КК України в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення, зі змістом самого обвинувачення та дією й чинністю Законів у часі не узгоджується. Також в обвинувальному акті, на думку суду першої інстанції, не враховано положення ст. 5 КК України, якою передбачено зворотну дію в часі закону, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність особи чи іншим чином поліпшує становище особи. Разом з тим у змісті обвинувачення визначено також, що інкриміновані ОСОБА_9 дії останньою вчинено для досягнення мети незаконного збагачення. До того ж дана обставина взагалі не є кваліфікуючою ознакою ст. 364 КК України. Також в змісті обвинувачення за ч. 2 ст. 364 КК України викладено твердження про внесення ОСОБА_9 завідомо неправдивих відомостей щодо реєстрації заяви ОСОБА_11 . Проте подію злочину в цій частині в обвинуваченні належно не викладено, відповідної кримінально-правової кваліфікації вказані діяння також не отримали.

Крім того неконкретним є, на думку суду першої інстанції, також і обвинувачення за ч.1 ст. 366 КК України, в змісті якого не визначено мотивів і мети вчинення підробки, не визначено всіх ознак внесення завідомо неправдивих відомостей. Решту ознак підробки, тобто ознак завідомо неправдивих відомостей не визначено. За такого викладу обставин в обвинуваченні належно не визначено, якими саме своїми службовими обов`язками (тобто в межах своєї компетенції) зловживала ОСОБА_9 всупереч інтересів служби та які призвели до вчинення дій, що виходять за межі її компетенції.

Не погоджуючись із ухвалою прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Підставою для скасування ухвали на його думку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Свої вимоги обґрунтовує тим, що твердження суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт від 27 квітня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України не відповідає вимогам ст.291 КПК України є не обґрунтованими. Так, слідчий зазначив у обвинувальному акті формулювання обвинувачення, обставини, які свідчать про наявність конкретних даних про подію (час, місце, спосіб) кримінальних правопорушень, форму вини, мотиви та мету його вчинення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, доводи представника Старопетрівської сільської ради, яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали ухвалу суду правильною, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд першої інстанції у підготовчому засіданні має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України

Як вбачається з обвинувального акта від 27 квітня 2016 року (а.п. 1-15), кваліфікуючі ознаки інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України та обставини події про них, встановлені, що зловживання службовим становищем мало місце всупереч інтересів служби, в інтересах третіх осіб, для досягнення мети незаконного збагачення. Орган досудового розслідування в обвинувальному акті водночас зазначав, що інкриміноване ОСОБА_9 діяння мало місце з 24.06.2015 року.

Колегією суддів встановлено, що Закон про кримінальну відповідальність ч. 2 ст. 364 КК України, у зазначеній в обвинувальному акті редакції діяв у редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011 року лише до 28.02.2014 року. Кримінальна караність Закону у вказаній редакції усунута Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21.02.2014 року № 746-VII. Даний Закон набрав чинності 28.02.2014 року.

Згідно з ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Прикінцевими положеннями Закону № 746-VII (п. 2) передбачено звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність яких усувається цим Законом.

Із огляду на це, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що твердження в обвинувальному акті про кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 364 КК України в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення, зі змістом самого обвинувачення та дією й чинністю Законів у часі не узгоджується.

При цьому твердження про те, що інкриміновані ОСОБА_9 дії останньою вчинено для досягнення мети незаконного збагачення є недостатньо визначеним, оскільки у чому саме полягає незаконність збагачення ОСОБА_9 , в який саме спосіб, внаслідок чого, в якому грошовому вимірі та розмірі в обвинуваченні не вказується. До того ж дана обставина взагалі не є кваліфікуючою ознакою ст. 364 КК України.

Щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 366 КК України, то суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про його некоректність. Зокрема у змісті обвинувального акту не визначено мотивів і мети вчинення підробки, всіх ознак внесення завідомо неправдивих відомостей, а зазначено, що такими є саме тільки внесення відомостей щодо реєстрації рішення сільської ради з присвоєнням порядкового номеру № 671-23.VI.3. Решту ознак підробки, тобто ознак завідомо неправдивих відомостей не визначено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Київської області ОСОБА_10 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24.06.2016 року - залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24.06.2016 року - залишити без змін.

Головуючий :
Судді: