Категорія:ч. 1 ст. 190 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000002 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Волинської області ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду від 30 грудня 2015 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей та одну неповнолітню дитину, несудимого,
обвинуваченого за ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Перший заступник прокурора Волинської області в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Луцького міськрайонного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, встановивши підстави для відмови у її затвердженні відсутність завданої шкоди інтересам держави та наявність конкретної потерпілої юридичної особи, суд, в порушення вимоги ч. 7 ст. 474 КПК України, затвердив дану угоду, призначивши покарання обвинуваченому в розмірі, не передбаченому загальною частиною КК України.

Цим вироком затверджено угоду, укладену між прокурором Луцького району ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 про визнання винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень,

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Вироком вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 23 січня 2013 року, в Луцькому районному центрі зайнятості за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 2 він, переслідуючи мету набути певних суб`єктивних прав, підробив офіційний документ заяву про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в яку умисно вніс завідомо неправдиві відомості про те, що не є найманим працівником, приховавши факт перебування з 03.01.2013 у трудових відносинах з ТзОВ «Веселе-Агро».
Цього ж дня, він використав підроблену заяву, надавши її в Луцький районний центр зайнятості, на підставі чого набув статусу безробітного з призначенням виплати допомоги по безробіттю.
Він же, в період з 23 січня по 17 квітня 2013 року, шляхом обману, який виразився у подачі до Луцького районного центру зайнятості завідомо підробленого документу заяви про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, заволодів чужим майном - грошовою допомогою по безробіттю в сумі 3384 грн. 62 коп., спричинивши Луцькому районному центру зайнятості збитків на вказану суму.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги заступника прокурора Волинської області, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляцію, ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_9 , які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 25 листопада 2015 року між прокурором прокуратури Луцького району ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 укладена угода про визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України.

Частиною 5 статті 474 КПК України передбачені обставини, які суд повинен з`ясувати перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості.

Вказані вимоги кримінально-процесуального закону судом першої інстанції не дотримані, а висновки суду про наявність підстав для затвердження угоди не відповідають фактичним обставинам справи.

Як встановлено з матеріалів, у даному кримінальному провадженні у відповідності до ч. 1 ст. 55 КПК України, є потерпілий, якому завдана матеріальна шкода Луцький районний центр зайнятості, що суперечить підставам укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України.

Крім того, як вбачається з вироку, в порушення цих вимог закону, суд призначив покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу нижче мінімальної межі, встановленої ст. 53 КК України.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинення конкретного злочину та відповідно до положень Загальної частини КК України.

Оскільки мінімальна межа покарання у санкціях ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу не визначена, то призначаючи покарання за даними нормами, суд зобов`язаний був керуватися нормою Загальної частини КК України, тобто статтею 53 КК України, яка визначає загальний розмір штрафу від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Враховуючи той факт, що судом при затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим не було враховано, що у даному кримінальному провадженні є потерпілий юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдана майнова шкода, а крім того, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання в розмірі не передбаченому загальною частиною КК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що умови угоди суперечать вимогам КПК України і за таких обставин не могла бути укладеною.

Тому, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 407 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 474 КПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 30 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_7 , яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором прокуратури Луцького району Волинської області ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 скасувати і направити кримінальне провадження №0000002 до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України потягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді