Справа № 487/7516/14-к
Провадження № 1-кп/487/60/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді -ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора -ОСОБА_3 ,
представника потерпілого - ОСОБА_4
в присутності обвинувачених -ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва судове засідання кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001088 від 06.03.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під вартою посилаючись на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , їх захисники та інші учасники процесу заперечували проти клопотання прокурора щодо продовження терміну тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни чи обрання дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, наявність у останніх постійного місця проживання та реєстрації, їх стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність судимостей.

З урахуванням того, що відсутні дані про те, що обвинувачені можуть ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на свідків може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів.

Обираючи відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачені мають постійне місце проживання, характеризується позитивно.

З урахуванням викладеного суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу - тримання під вартою, передбачені ст. 177 ч.1 КПК України, зменшилися та не виправдовує тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку.

За таких обставин, суд, що з урахуванням ризику переховування від суду та перешкоджання судовому розгляду, у тому числі й впливу на потерпілих, приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинувачених із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - особисте зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 183, 331 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 обраний відносно нього запобіжний захід - тримання під вартою наособисте зобов`язання.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 обраний відносно нього запобіжний захід - тримання під вартою наособисте зобов`язання.

Звільнити обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з під варти в залі суд.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - відмовити.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, начальнику СІЗО м. Миколаєва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1