АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/636/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 рокущодо ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року
ОСОБА_8 засуджена за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді обмеження волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначене ОСОБА_8 покарання за цим вироком та вироком Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року визначено виконувати самостійно.
Крім того, стягнуто за вироком із ОСОБА_8 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 20 014 грн. 53 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

На вказаний вирок 26 січня 2016 року через відділ поштового зв`язку захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 направив до суду першої інстанції апеляційну скаргу, яка надійшла до Апеляційного суду м. Києва 04 лютого 2016 року.
Також захисником ОСОБА_7 в інтересах засудженої подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 хворіла під час судового розгляду і після винесення вироку продовжує хворіти до цього часу, а тому не мала можливості самостійно подати апеляційну скаргу та лише 20 січня 2016 року звернулася до нього за правовою допомогою, тобто хвороба ОСОБА_8 є поважною причиною пропуску процесуального строку.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженої ОСОБА_8 на підтримку клопотання, зокрема про те, що після проголошення вироку вона вважала, що обмеження волі є умовним покаранням і з цим була згодна, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я вона періодично перебуває на стаціонарному лікуванні і в стаціонарі лікувалася протягом тижня в листопаді 2014 року, у січні 2015 року, коли ж її викликали до кримінально-виконавчої служби і роз`яснили порядок виконання вироку, вона звернулася до адвоката, щоб оскаржити вирок, бо за станом здоров`я не може відбувати покарання у виді обмеження волі; пояснення захисника, який підтримав клопотання та просив його задовольнити; заперечення прокурора, котрий вважав, що строк апеляційного оскарження вироку суду пропущено не з поважних причин, перевіривши матеріали кримінального провадження; обговоривши викладені в клопотанні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження вироку суду здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, у тому числі і вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України передбачено, що процесуальний строк поновлюється лише в тому випадку, якщо причини його пропуску є поважними.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що на досудовому слідстві та в суді ОСОБА_8 здійснювала свій захист самостійно, їй неодноразово вручалася пам`ятка про процесуальні права, тобто роз`яснювалося право залучити захисника.
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року ОСОБА_8 засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, до покарання згідно з ч. 1 ст. 70 КК України у виді обмеження волі на строк 4 роки, і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено це покарання та покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року виконувати самостійно.

При цьому у вироку викладено порядок і строки апеляційного оскарження.
Копію вироку вручено ОСОБА_8 04 листопада 2016 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.193), а тому строк подачі апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції для неї сплинув 04 грудня 2015 року, а 05 грудня 2015 року за відсутності апеляційних скарг від осіб, які мають право на оскарження, вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.

Між тим, на підставі укладеного 21 січня 2016 року договору про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_7 в інтересах засудженої 26 січня 2016 року направлена до суду апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку на оскарження вироку, тобто більш ніж через місяць після закінчення процесуального строку на його оскарження.
Доводи захисника, наведені в обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку, зокрема щодо тривалої хвороби ОСОБА_8 , не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки з долучених захисником до клопотання документів, а саме копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого та листка непрацездатності (а.с. 204-205) вбачається, що ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 11 січня 2016 року по 18 січня 2016 року, тобто в той час коли процесуальні строки на оскарження судового рішення вже сплинули.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що, посилаючись в клопотанні на тривалість лікування ОСОБА_8 , захисник водночас зазначає, що ОСОБА_8 протягом всього періоду досудового слідства і судового розгляду працювала і продовжує працювати та в короткий термін зможе відшкодувати у зв`язку з цим нанесені злочином збитки, тобто позиція захисника є суперечливою і залишається незрозумілим чому лікування не перешкоджає ОСОБА_8 працювати, водночас є перешкодою для своєчасного оскарження судового рішення.
Пояснення ОСОБА_8 про те, що вона після проголошення вироку не зрозуміла яке покарання їй призначено, вважала, що їй визначили умовне покарання не заслуговують на увагу, оскільки у вироку судом першої інстанції згідно з вимогами ст. 374 КПК України викладено покарання, призначене ОСОБА_8 по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, і копія вироку вручена засудженій в день його проголошення. Крім того, в мотивувальній частині вироку наведені мотиви призначення покарання у виді обмеження волі і відсутні посилання про можливість застосування до цього покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Щодо тверджень ОСОБА_8 про те, що вона тривалий час лікується, періодично знаходиться на лікуванні в умовах стаціонару, що перешкодило їй своєчасно звернутися за правовою допомогою до адвоката, щоб подати апеляційну скаргу на вирок, то такі доводи засудженою документально не підтверджені, а тому не приймаються колегією суддів як достовірні. До того ж ОСОБА_8 суду пояснила, що у листопаді 2015 року вона лише протягом одного тижня знаходилася на стаціонарному лікуванні, а чому протягом іншого часу в межах строку апеляційного оскарження не подала апеляційну скаргу, пояснити не змогла. В той же час небажання ОСОБА_8 відбувати покарання у виді обмеження волі, навіть при наявності у неї певної хвороби, не може бути поважною причиною поновлення процесуального строку.

Будь-яких інших причин пропуску строку оскарження вироку суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 та засуджена ОСОБА_8 не вказали, наведені захисником у клопотанні - не підтверджуються матеріалами кримінального провадження і наданими стороною захисту медичними документами щодо ОСОБА_8 , а тому й не можуть бути визнані колегією суддів поважними.
За таких обставин, клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається особі, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку апеляційного оскарження вироку не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю підстав для його поновлення, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 399, 405 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Святошинського районного суду

м. Києва від 04 листопада 2015 року у кримінальному провадженні

№ 0011500 щодо ОСОБА_8 .

Повернути захиснику ОСОБА_7 його апеляційну скаргу з додатками на вищевказаний вирок суду першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4