Справа № 308/926/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.05.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
засудженого - ОСОБА_6 , та його захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за його апеляційною скаргою на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2016 року,
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2016 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 5/308/50/16 (справа № 308/926/16-к), про застосування ЗаконуУкраїни "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання"від 26.11.2015 року № 838-VІІІ.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилався на п. 3 листа Вищого спеціального суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування окремих положень Закону України № 838- VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання», згідно якого правила закріплені у ст. 72 КК, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.
З огляду на те, що засудженому ОСОБА_6 , за ухвалою Верховного суду України від 09.07.2002 року остаточно було визначено вважати засудженим до довічного позбавлення волі, то суд першої інстанції дійшов висновку, що до нього не застосовується на думку суду першої інстанції Закон України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» та, відповідно ст. 72 КК України.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій порушує питання про скасування Ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2016 року та постановлення нової ухвали, якою просить суд задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 . В обґрунтування доводів апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала винесена за відсутності засудженого, без його належного повідомлення про розгляд справи. Крім того вважає, що суд першої інстанції протиправно посилався на роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України, оскільки згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України №838-VІІІ - цей Закон застосовується до всіх осіб, які, щодо яких на момент набрання чинності цим законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю, жодних обмежень щодо застосування даного закону до засуджених до довічного позбавлення волі в Законі не передбачено.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора, який частково підтримав апеляціну скаргу засудженого та просив скасувати оскаржуване рішення через допущені судом першої інстанції процесуальні порушення та призначити новий судовий розгляд, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з огляду на викладені в ній мотиви, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч.1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ч.3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ч. 4).
Згідно ч.3 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 108 КПК України під час судового засідання ведеться журнал судового засідання.
Ухвала суду першої інстанції, не відповідає зазначеним вимогам кримінального процесуального закону, оскільки у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Крім того, згідно ч.4 ст.539 КПК України у судове засідання підлягає виклику засуджений.

Так, листом №308/926/16-к від 04.02.2016 року суд першої інстанції звертався до начальника Закарпатської УВП №9 з вимогою про доставку засудженого ОСОБА_6 .

Однак, згідно листа командира військової частини НОМЕР_1 , суд першої інстанції було повідомлено про те, що конвоювання засудженого не відбудеться у зв`язку з тим, що строки подачі заявки не були витримані.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні докази належного повідомлення засудженого ОСОБА_6 про часі місце розгляду поданого ним клопотання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції, що констатація факту неприбуття засудженого в оскаржуваній ухвалі, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду клопотання - не відповідає дійсності.

Відтак, судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме: судове провадження було здійснено за відсутності засудженого ОСОБА_6 , а також у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Згідно ст.415 КПК України зазначені порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону слугують підставою для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2016 року слід скасувати, а дане кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.407, 409, 415, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2016 року - скасувати, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: