11-сс/775/168/2016(м)
263/7822/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 від 17 червня 2016 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 червня 2016 року про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

СВ Маріупольського ВП ГУ НП в Донецькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000128 від 17 червня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17 серпня 2016 року у період часу з 09.00 год. до 16.00 год., більш точний час встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, шляхом відкриття замку вхідної двері спеціально пристосованим предметом, проник до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_8 на загальну суму 57900 грн., спричинивши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

18 червня 2016 року о 16.23 год. ОСОБА_7 затриманий у порядку ст.208 КПК України.

19 червня 2016 року ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

До слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся старший слідчий СВ Маріупольського ВП ГУ НП в Донецькій області капітан міліції ОСОБА_9 із клопотанням, погодженим із прокурором ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 червня 2016 року задоволено вказане вище клопотання, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі строком 60 днів, до 16 серпня 2016 року, включно, із визначенням суми застави 116000 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_6 , діючий в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надав апеляційну скаргу, в якій він просив оскаржувану ухвалу скасувати й ухвалити нову, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання; у випадку незадоволення в цій частині апеляції, просив ухвалу скасувати й ухвалити нову, якою визначити заставу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказав, що підозра, пред`явлена ОСОБА_7 є необґрунтованою та базується на припущеннях, потерпілою не надано жодних письмових доказів на підтвердження належності їй ювелірних виробів та грошей, викрадення яких інкримінується підозрюваному, вартість ювелірних виробів нічим не підтверджується. Також, вважає необґрунтованим максимальний розмір застави, визначений слідчим суддею, оскільки, як він зазначив, відсутні будь-які докази щодо належності потерпілій ювелірних виробів та грошей, викрадення яких інкримінується підозрюваному, а також вартість ювелірних виробів. Крім того, на його думку, слідчим суддею не було встановлено жодного ризику, слідчим не обґрунтовано клопотання про обрання запобіжного заходу, саме у виді тримання під вартою, а прокурором не доведена неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив оскаржувану ухвалу скасувати й ухвалити нову, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, або ж у разі неможливості задоволення апеляції в цій частині, зменшити суму застави, прокурора, відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, заперечував відносно задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги захисника в її межах, колегія суддів вважає, що остання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно практики Європейського суду з права людини,суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зокрема, у рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року ЄСПЛ зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Від сукупності обставин справи залежить, що саме можна вважати обґрунтованою підозрою. Підозра може буде вважатися обґрунтованою лише у випадку, коли вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із вчиненим кримінальним правопорушенням. Це означає, що у слідчого мають бути докази, які вказують на причетність особи до вчинення кримінального правопорушення (показання свідків, потерпілих, речові докази, протоколи слідчих дій тощо).

У рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є необмінною умовою правомірності тримання під вартою. Розглядаючи скаргу у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, ЄСПЛ підкреслив також, що при визначенні «ступеня підозри» підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту може бути «більш низький поріг обґрунтованості підозри» при вчиненні особливої категорії злочинів». У справі «Мироненко і Мартиненко проти України» від 10 грудня 2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушника, а також наявності ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчить на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість кримінального правопорушення та наслідки вчинення противоправних діянь.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один із ризиків, передбачених статтею177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Наявність обґрунтованої підозри, як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується: протоколом огляду кВ. АДРЕСА_2 , протоколами допиту потерпілої ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 17 червня 2016 року, протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом огляду предметів, які були виявлені у підозрюваного.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя перевірив відповідність змісту подання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у поданні слідчого підстав для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризики, які, за визначенням Європейського суду з прав людини, можуть виправдати тримання під вартою, збігаються з визначеними у ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, колегія суддів погоджується із висновками районного суду про доцільність врахування того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, за яке санкцією статті КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його суспільну небезпеку, у зв`язку із чим може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки не має місця реєстрації, є жителем іншої області, не має стійких соціальних зв`язків у м. Маріуполі, може вчинити нове правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків правопорушення та інших учасників кримінального провадження.

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя з урахуванням всіх обставин правомірно та мотивовано задовольнив клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, слідчий суддя дійшов правильного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, навівши при цьому причини, з яких не може бути застосовано жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Висновки суду відповідають зазначеним положенням КПК України та фактичним обставинам справи, а тому доводи захисника про необґрунтованість висновків суду нічим не підтверджені.

Що стосується доводів захисника про можливість визначення меншого розміру застави у кримінальному провадженні, вони є неслушними та спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням обставин кримінального провадження, зокрема того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, крім того існують дані щодо нього у якості підозрюваного в кримінальному провадженні № 0003482, яке знаходиться на розгляді у Бердянському міськрайонному суді, в якому 08 грудня 2015 року обирався запобіжний захід у виді застави, однак останній не виконав покладених на нього обов`язків, виїхавши за територію м. Бердянська без дозволу прокурора чи суду, слідчий суддя, на думку колегії суддів, мотивовано визначив максимальний розмір застави, передбачений ч.3 ст.185 КПК України.

Що стосується вказівки захисника щодо процесуального порушення затримання ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України, колегія суддів звертає увагу на вказаний недолік, проте, він не впливає на вирішення питання по суті та не ставить під сумнів законність ухвали слідчого судді.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді не зайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді по справі не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 червня 2016 року про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без зміни.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3