ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

законих представників

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/5250/15 к щодо:

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Грабове Кодимського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч.2 - ст. 186 ч.2 КК України, -

ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Одесі, громадянина України, учня ЗОШ №45 м. Одеси, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15 ч.2 - ст. 186 ч.2, ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

08.12.2014 року, приблизно об 18.30 годин, ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, яка виступила у ролі підбурювача і схилила неповнолітнього ОСОБА_15 до вчинення злочину, знаходячись біля адміністративної будівлі спортивного комплексу «Академія спорту», яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 2, реалізуючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, побачив потерпілу ОСОБА_16 , майно якої визначив об`єктом свого злочинного посягання. Знаходячись позаду ОСОБА_16 , ОСОБА_15 штовхнув потерпілу, від чого вона впала на коліна, після чого вихопив з її рук сумку, яка не має матеріальної цінності для потерпілої, в якої знаходились грошові кошти в розмірі 22 гривні, мобільний телефон марки «Самсунг - Е 360», з сім картою, вартістю 360 гривень, громадянський паспорт, іденцітифікаційний код, банківська карта КБ ПАТ «ПриватБанк», завдавші ОСОБА_16 майнову шкоду на суму 382 гривні.

Заволодівші вказаним чином чужим майном, ОСОБА_15 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 08.12.2014 року, приблизно о 20:30 годині, ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , діючи за попередньою змовою між собою і з невстановленою в ході досудового розслідування особою, яка виступила у ролі підбурювача і схилила неповнолітніх ОСОБА_15 і ОСОБА_17 до вчинення злочину, знаходячись біля будинку №19 по вул. Самольотній в м. Одесі, реалізуючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, побачили потерпілу ОСОБА_18 , майно якої визначили об`єктом свого злочинного посягання, після чого, ОСОБА_17 непомітно підбіг сзаду та штовхнув ОСОБА_18 , яка впала з висоти власного зросту, в цей час ОСОБА_15 вихопив з рук потерпілої сумку, яка не представляла матеріальної цінності для потерпілої, в якій знаходились грошові кошти в сумі 70 гривень, мобільний телефон марки «Самсунг Е 340», вартістю 150 гривень, мобільний телефон марки «Самсунг Е 360» вартістю 200 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа 6300», вартістю 100 гривень, пенсійне посвідчення на її ім`я, заволодівші майном на загальну суму 520 гривень.

В подальшому ОСОБА_17 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, не отримавши можливість розпорядитись викраденим майном, а ОСОБА_15 був затриманий безпосередньо на місці вчинення злочину працівниками правоохоронного органу, також не отримавши можливість розпорядитись викраденим майном, тобто злочин не був доведений ОСОБА_17 і ОСОБА_15 до кінця з причин, яки не залежали від їх волі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 свою вину в скоєнні злочину, передбаченому ст. 15 ч.2 - ст. 186 ч.2 КК України визнав повністю і пояснив, що на початку грудня 2014 року, точну дату він не пам`ятає він та його знайомий ОСОБА_19 , прийшли до їх спільного знайомого, який відомий йому як ОСОБА_20 і попросили прийняти їх до його компанії. Він поставив їм умови, що прийме їх до своєї компанії якщо він і ОСОБА_19 , по черзі, вчинять грабіж будь-якої жінки. Спочатку вони сприйняли його умови як жарт, проте потім зрозуміли що його вимоги серьозні і погодились на них. Коли вони разом з ОСОБА_21 поверталися від ОСОБА_22 і йшли біля будівлі спортивного комплексу «Академія спорту», ОСОБА_21 побачив невідому йому раніше жінку і вирішив вирвати у неї сумку. Він бачив, як ОСОБА_21 пішов в напряму до цієї жінки, а він в цей час, побоючись відповідальності, побіг з місця подій до будинку школи, де чекав біля 10 хвилин, припускаючи що ОСОБА_21 буде повертатися саме цією дорогою. Не дочекавшись ОСОБА_21 , він пішов до дому, де проживав ОСОБА_23 . Коли він війшов до його квартири, то побачив, що ОСОБА_21 вже знаходиться там, сидячи на стулі, а ОСОБА_23 тримав у руках жіночу сумочку, з якої він винув гроші і залишив їх собі. Потім він віддав сумку ОСОБА_21 і наказав її викинути. Після цього, ОСОБА_23 наказав йому та ОСОБА_21 знову піти і вчинити грабіж будь- якої жінки, на що вони знов погодились. Коли вони вийшли з квартири ОСОБА_22 , вони викинули сумочку, а він особисто винув з неї громадянський паспорт і розірвав його. Потім вони направились на кінцеву зупинку суспільного транспорту «Застава», де побачили раніше незнайому їм жінку. Вони пішли за цією жінкою, потім наздагнали її в районі вулиці Самольотної, він штовхнув її руками, а ОСОБА_21 в цей момент вирвав з її рук сумку і побіг з місця події, а він направився до ОСОБА_22 , де став чікати ОСОБА_21 . В зв`язку із тим, що ОСОБА_21 довго затримувався, ОСОБА_23 сказав, що треба піти подивитися, мабуть щось сталося. Вони разом вийшли з його квартири, він залишився чекати ОСОБА_24 на АДРЕСА_2 , а ОСОБА_23 пішов дивитися. Потім він повернувся і повідомив йому що ОСОБА_21 спіймали і попросив його про те, що у випадку якщо співробітникі міліції будуть задавати йому питання, щоб він повідомив їм, що ініціатором вчинення злочинів був не він, а ОСОБА_21 і що гроші їм були потрібні для гри у комп`ютерному клубі. Наступного дня він був запрошений до відділу міліції, де пояснив обставини вчинення злочину.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 свою вину в скоєнні злочинів, передбачених ст. 15 ч.2 - ст. 186 ч.2, ст.186 ч.2 КК України також визнав повністю, по обставинам вчинення злочинів надав свідчення, аналочичні свідченням ОСОБА_17 , доповнивши їх тим, що після вчинення злочину разом з ОСОБА_17 він був затриманий двома чоловіками неподалік від місця вчинення злочину.

Крім визнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні злочинів, суд визнає доведеною вину ОСОБА_17 і ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих їм діянь на підставі доказів, визнаних судом належними і допустимими, а саме:

- показань потерпілої ОСОБА_16 , яка у суді пояснила, що після 18 годин 8 грудня 2014 року, вона йшла з роботи. Неподалік від спорткомлексу «Академія спорту», біля світлофору, вона побачила двох хлопців. Один з них став виривати з її рук сумочку, яку вона стала утримувати у руках. Між ними сталася штовханина, в ході якої вона впала на коліна. Тоді хлопець вихватив внеї сумку і побіг. Що робив інший хлопець вона не бачила. В сумці знаходились її особисті речі: мобільний телефон марки «Самсунг», з сім картою, громадянський паспорт, іденцітифікаційний код, банківська карта та гроші у сумі 22 гривень. При проведенні впізнання у міліції вона впевнено вказала на хлопця, який заволодів її майном.

- показань потерпілої ОСОБА_18 , яка свідчила про те, що 8.12.2014 року, приблизно о 20:30 годин, вона йшла по вулиці Самольотній. Її раптово вдарили по спині, від чого вона впала. За сумку, яка перебувала у її руках вхопився молодий хлопець і з силою вирвав її з рук. Коли вона встала, побачила, що двоє хлопців побігли від неї у різні сторони, вона стала кричати щоб вони повернули сумку. Один з цих хлопців побіг у бік Овідіопольської дороги, але побачивши там інших чоловіків, яки намагалися його затримати, він став бігти на неї. Ці двоє чоловіків побігли за хлопцем, що вирвав у неї сумку і наздогнали його. Після цього приїхали співробітники міліції і всі проїхали до відділу міліції. При цьому вона допускає, що її бив і вихватував сумку один і той же хлопець.

- показань свідка ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , яки, кожен окремо, пояснили, що проходять службу у БМОП (батальон міліції особого призначення) і перебуваючи у складі наряда міліції «Ягуар», отримали від чергового вказівку про необхідність прибуття на вул. Самольотну, де був вчинений грабіж жінки. Коли вони прибули на місце, потерпіла вказала на хлопця, який вирвав внеї сумку, але був затриманий. Цей хлпець назвався ОСОБА_21 , при ньому були речі потерпілої. Він повідомив, що сумку вихопив він, але удар потерпілій наніс його знайомий, який на той час втік. Після цього вони доставили затриманого до Хмельницького відділу міліції.

Оцінюючи показання потерпілих та свідків обвинувачення на предмет їх достовірності, суд визнає їх належними і допустимими, тобто логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з матеріалами кримінального провадження і якими суд обґрунтовує обвинувальний вирок.

Крім показань потерпілих і свідків, вина ОСОБА_17 і ОСОБА_15 у скоєні злочину підтверджується:

- протоколами огляду місця події від 8.12.2014 року і 9.12.2014 року;

-протоколом пред`явлення потерпілій ОСОБА_16 особи для впізнання від 26.03.2015 року;

-протоколами пред`явлення потерпілій ОСОБА_18 осіб для впізнання від 26.03.2015 року;

-протоколом проведення слідчого експеріменту з участю підозрюваного ОСОБА_15 від 28.03.2015 року;

-протоколом проведення слідчого експеріменту з участю підозрюваного ОСОБА_17 від 28.03.2015 року;

-протоколом проведення слідчого експеріменту з участю потерпілої ОСОБА_16 від 28.03.2015 року;

-протоколом проведення слідчого експеріменту з участю потерпілої ОСОБА_18 від 28.03.2015 року;

-протоколами огляду предмета від 26.12.2014 року, 26.03.2015 року і 30.03.2015 року;

Будь-яких даних, яки б вказували на те, що перелічені докази були отримані внаслідок істотного порушення норм процесуального закону чи внаслідок порушення прав і свобод людини, при судовому розгляді не встановлено, отже суд визнає ці докази належними і допустимими.

Дії ОСОБА_15 суд кваліфікує як злочин, передбачений ст. 186 ч.2 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Оскільки ОСОБА_17 та ОСОБА_15 з прямим умислом скоїли діяння, яке безпосередньо було направлено на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_15 крім того повторно, яке не було доведене до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, суд кваліфікує ці діяння ОСОБА_17 і ОСОБА_15 як злочин, передбачений ст. 15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України.

При призначенні ОСОБА_17 і ОСОБА_15 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. 65, 103 КК України.

Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття обвинувачених у вчиненні злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, добровільне відшкодування збитку, спричиненого злочином.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання, суд приймає до уваги що ОСОБА_17 і ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності притягуються вперше, враховує умови їх життя та виховання, рівень їх розвітку та дані, характеризуючи їх за місцем навчання і проживання, а також думку потерпілих, яки просили призначити обвинуваченим покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_17 і ОСОБА_15 злочину, наведених даних про особи обвинувачених та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_17 і ОСОБА_15 можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за можливе застосувати до них дію ст.ст. 75, 76, 104 КК України.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_13 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органа кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль над поведінкою ОСОБА_28 покласти на органи виконання покарань за місцем проживання обвинуваченого.

ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15 ч.2 ст. 186 ч.2, ст. 186 ч.2 КК України, на підставі яких призначити йому покарання:

- за ст. 15 ч.2 ст. 186 ч.2 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ст. 186 ч.2 КК України - у вигляді 4 років і 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання меньш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_29 покарання у вигляді 4 років та 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_14 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органа кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль над поведінкою ОСОБА_30 покласти на органи виконання покарань за місцем проживання обвинуваченого.

Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обрану щодо ОСОБА_28 і ОСОБА_30 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речі, вилучені під час досудового слідства вважати повернутими їх власникам.

На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_31