Справа № 347/1355/15
Провадження № 11-кп/779/284/2016
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000363 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , одружена, освіта середня, на утриманні має одну неповнолітню дитину, громадянка України, раніше не судима,

визнано винною, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджено до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладення на неї певних обов`язків. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь Івано-Франківського ЕКЦ при УМВС в Івано-Франківській області - 1350,90 грн. за проведення експертиз , та на користь потерпілої ОСОБА_8 - 4174,93 грн. матеріальної шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст.100 КПК України

з участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
В апеляційні них скаргах:

- потерпіла просить вирок суду скасувати у зв`язку призначеного судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м`якості, просить постановити новий вирок, яким призначити більш суворе покарання та задовольнити її позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що обвинувачена ОСОБА_6 в суді вину свою не визнала, у вчиненому щирого не розкаялась, цивільний позов не визнала повністю. Вважає, що суд, при вирішенні питання щодо часткового задоволення її вимог морального характеру, не врахував те, що вона стала інвалідом, втратила здоров`я і працездатність, переносить постійні фізичні та психологічні страждання від отриманих тілесних ушкоджень під час даної дорожньо-транспортної пригоди;

- обвинувачена та її захисник просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 України - не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпні можливості їх отримання. В обґрунтування своїх доводів посилаються на те, що водій ОСОБА_6 під час керування своїм автомобілем не допустила жодного порушення ПДР України, тому у її діях немає складу злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що за умов дотримання принципу справедливості та неупередженості, суворого дотримання законності, Косівський районний суд зобов`язаний був винести виправдувальний щодо неї вирок. Також вважають, що суд допустив неповноту судового розгляду, зокрема залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема не досліджені належні та допустимі докази, для підтвердження і спростування обставин що мають істотне значення для правильного вирішення справи. На думку апелянтів, протоколи проведення слідчого експерименту та доданих до них схем, а також пояснення експерта ОСОБА_10 ; висновок експерта № 09/17-391 від 13.07.2015р., та висновок судової інженерно-транспортної експертизи від 13.07.2015 року за №09/17-8391 є недопустимими доказами, а тому за правилами встановленими ч.2 ст.86 КПК України суд не мав права посилатися на них при ухваленні вироку. Також вважають, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки висновок суду ґрунтується на припущеннях та домислах. Крім того, посилаються на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст.ст.65, 84, 87, 89, 91, 97, 223 та 240 КПК України, що перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. На думку апелянтів, головуюча у справі суддя підлягала безумовному відводу, у зв`яжу із тим, що суддя, ще задовго до видалення в нарадчу кімнату для ухвалення вироку, повідомила обвинувачену про те, що вважає її винною та неодмінно її засудить. Вважають, що при вирішенні цієї кримінальної справи суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема не застосував закон, який підлягає застосуванню. Вказуються на порушення норм матеріального та процесуального кримінального права, грубого порушення прав людини та Конституції України. Просять дослідити певні докази.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2014 року, близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «CHERY JAGGI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вул.Бойчука у с.Рожнів, Косівського району. Проїжджаючи у напрямку м. Косів по прямій ділянці дороги з вологим асфальтним покриттям, ОСОБА_6 проявила неуважність, не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не справилася із керуванням виїхала на праве узбіччя дороги, де допустила наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , яка рухалась узбіччям у попутному напрямку.

При цьому ОСОБА_6 порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.10., в частині дотримання вимог терміну "узбіччя" - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної часини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедистів ( за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней);

п. 2.3., де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку рухуводій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої велосипедист ОСОБА_8 відповідно до висновку експерта №35/9 від 24.03.2015р. отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із переломом лобної кістки справа і раною лобної ділянки голови справа, забоєм головного мозку легкого ступеня, забій повік правого ока з наявністю синців та травматичного набряку м`яких тканин, закрита травма грудної клітки та її органів з переломами ребер з забоєм серця, двобічним гемотораксом, яка ускладнилась розвитком дихальної недостатності ІІ ступеня. Тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма із переломом лобної кістки справа і раною лобної ділянки голови справа, забоєм головного мозку легкого ступеня відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя у момент їх спричинення. Тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки та органів з переломами ребер з забоєм серця, двобічним гемотораксом, яка ускладнилась розвитком дихальної недостатності ІІ ступеня відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження: забій повік правого ока з наявністю синців та травматичного набряку м`яких тканин відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпіла підтримала доводи поданої нею апеляційної скарги, уточнила свої апеляційні вимоги, висловила свою незгоду тільки щодо часткового задоволення її позовних вимог, стосовно виду та міри покарання потерпіла погоджується з висновком суду. Заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченої та її захисника, просила вимоги апелянтів не задовольняти;

- обвинувачена та її захисник просили задовольнити вимоги їх апеляційних скарг, вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження, заперечували проти доводів апеляційної скарги потерпілої;

- прокурор не підтримав доводи поданих апеляційних скарг просив їх залишити без задоволення, вирок суду без змін;

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, вирок суду підлягає до скасування з призначенням нового судового розгляду, з наступних підстав.

Судове рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги процесуального закону судом першої інстанції належним чином не виконані.

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що причиною ДТП стала ожеледиця, а також наявність на дорозі автомобілю темного, можливо чорного кольору, марки «Фольцфаген Кадді», що рухався їй назустріч посередині проїжджій частині. Стверджувала, що вона рухалась по правій смузі зі швидкістю 20 км/год. Вказує, що змушена була загальмувала, щоб уникнути зіткнення з автомобілем, що рухався їй назустріч, внаслідок чого її автомобіль занесло, розвернуло, та її автомобіль збив двох велосипедистів, що рухались по дорозі в її напрямку. За кермом була уважна. Напрямку руху вона не змінювала. ПДР вона не порушувала. В автомобілі з нею був син ОСОБА_11 , що сидів заду неї.

Аналогічні показання обвинувачена надала під час її допиту в суді першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 частково підтвердила покази обвинуваченої та пояснила, що дійсно на ділянці дороги в районі мосту автомобіль обвинуваченої занесло, внаслідок чого обвинувачена збила її та ще одну велосипедистку. Стверджувала, що вона їхала на велосипеді по узбіччю дороги. Зустрічного транспорту вона не бачила, проте на деякій відстані розвертався автомобіль. На її думку, якщо автомобіль обвинуваченої знаходилася на мосту, то їй було б видно той автомобіль, що розвертався. Будь-якого іншого автомобілю потерпіла не бачила. На дорозі була ожеледиця, місцями лід.

Аналогічні пояснення потерпіла надала в суді першої інстанції.

В основу обвинувального вироку судом першої інстанції також покладені наступні покази свідків.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що рухалась на велосипеді позаду потерпілої по правій сторони дороги по узбіччю, дивилась в поле зору її напрямку руху, автомобілі на дорозі рухали в обох напрямках, не може стверджувати, що бачила як назустріч їхав автомобіль, що створив перешкоду автомобілю обвинуваченої.

Свідок ОСОБА_13 , що був допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, показав, що він був очевидцем події, що сталась за участю обвинуваченої, оскільки він знаходився на автошляху на час вчинення ДТП. Він бачив як їхали два велосипедисти. Бачив момент зіткнення. Стверджує, що бачив легковий автомобіль темного кольору на відстані 5-10 метрів, що рухався із середньою швидкістю назустріч автомобілю під керування обвинуваченої, яка рухалась зі швидкістю 30-40 км/год. Автомобіль обвинуваченої їхав по своїй смузі дороги. На дорозі була ожеледиця. Вважає, що обвинувачена почала гальмувати, оскільки побачила той автомобіль, що рухався їй назустріч.

Свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_6 його мати, і він разом з нею був в автомобілі під час скоєння ДТП. Вказує на те, що назустріч їхав автомобіль марки «Кадді», чорного кольору, що змусило його мати різко гальмувати, внаслідок чого їх автомобіль занесло.

Показання учасників процесу, що покладені в основу судового рі¬шення, не були перевірені належним чином, їм не дана відповідна оцінка.

Вказані показання обвинуваченої, потерпілої та свідків містять певні суперечності щодо місця вчинення ДТП, наявності чи відсутності зустрічного транспортного засобу та руху велосипедистів по дорозі чи узбіччю.

Проте, суд першої інстанції, провівши розгляд справи по суті, проігнорував наявність в справі зазначених вище протиріччь, що є істотним порушенням процесуального закону, які були допущені в стадії судового слідства.

Суд першої інстанції не дослідив всі обста¬вини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подію кримінального правопорушення (зокрема місце та інші обставини вчинення кри¬мінального правопорушення), винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, не встановлені причини й умови, що сприяли вчиненню кримінального право¬порушення, зокрема відсутній категоричний висновок суду щодо наявності або відсутності перешкоди на дорозі у виді автомобілю, що рухався назустріч обвинуваченій.

Таким чином, судом першої інстанції в категоричній формі не спростовано твердження обвинуваченої ОСОБА_6 про інші обставини дорожньо-транспортної пригоди, та, відповідно, не спростована її позиція щодо відсутності в її діях складу кримінального правопорушення при вказаних вище обставинах.

Судом першої інстанції надана поверхнева оцінка всім доказам по справі, висновки суду належним чином не мотивовані.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції не були належним чином досліджені та оцінені докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення, не з`ясовані причини істотних протиріч у інших доказах по справі, зокрема у висновках експертиз.

Так, у кримінальному провадженні містяться наступні експертні висновки:

- висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №09/17-13 від 11.02.2015 року (а.п. 31-32);

- висновок судової інженеро-транспортної експертизи №09/17-14 від 02.02.2015 року (а.п. 34-37);

- висновок експерта № 09/17-391 від 13.07.2015 року (а.к.п. 74-81). Наведені висновки експертів містять певні протиріччя, наявність яких не дозволяє зробити категоричний висновок про наявність чи відсутність складу кримінально правопорушення в діях обвинуваченої ОСОБА_6 , оскільки відповідь на поставлені експертам запитання залежить від встановлення з належною достовірністю саме обставин дорожньо-транспортної пригоди.

При ухвалені вироку, суд першої інстанції не дав оцінки вказаним протиріччям, належним чином не мотивував свого рішення з точки зору прийняття одних та відхилення інших висновків експертів.

Про невмотивованість висновків суду першої інстанції також свідчить відсутність оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Крім того, судом першої інстанції не вирішено питання щодо допустимості доказів, а саме твердження захисника про порушення слідчим вимог ст. 223 КПК України при проведенні слідчого експерименту.

Неухильне дотримання передбачених законних вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

Відповідно до ст.ст. 409, 410 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстан¬ції є, зокрема, неповнота судового розгляду, що полягає у нез`ясуванні або неналежному з`ясуванні всіх істотних обставин справи, а також у поверховому дослідженні доказів.

Такими, що мають істотне значення, визнаються такі обставини, встановлення яких безпосередньо впливає на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, висновків щодо кваліфікації кримінального правопорушення та обсяг обвинувачен¬ня, прийняття рішення про притягнення до кримінальної відповідальності або звіль¬нення від кримінальної відповідальності, вид і міру покарання, розмір відшкодування тощо. «Істотне значення» належить до оціночних понять, тому його застосування в кожному конкретному випадку визначається судом апеляційної інстанції індивіду¬ально, виходячи із внутрішнього переконання суддів та фактичних обставин справи.

Проте, суд першої інстанції при розгляді зазначеної кримінальної справи знехтував цими вимогами закону та допустив істотні порушення КПК, які перешкодили йому повно і всебічно розглянути справу, встановити істину в справі, забезпечити права і законні інтереси учасників процесу й винести законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Оцінюючи характер виявлених порушень і виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти обґрунтоване рішення саме по суті пред`явленого обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції не може усунути допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів прийшла до висновку про скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої в частині міри покарання, то, на думку колегії судді, у разі якщо суд першої інстанції дійде висновку про винуватість ОСОБА_6 у тому ж об`ємі, то призначене за вироком покарання є таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Між тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілої в частині цивільного позову, оскільки з вироку суду вбачається, що суд першої інстанції належним чином не вмотивував своїх висновків щодо часткового задоволення цивільного позову.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення, забезпечити права та законні інтереси як обвинуваченої, так і потерпілої цивільного позивача, повно і всебічно розглянути справу, встановити істину в справі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4