Справа № 573/389/16-к
Номер провадження 1-кп/573/42/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина України, уродженця міста Анчиса Хельвачаурського району Республіки Грузія, із базовою середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України не судимого

- за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У вечірній час 07 січня 2016 року ОСОБА_4 , розпиваючи спиртні напої спільно з ОСОБА_6 , в одному із магазинів в центрі м. Білопілля зустріли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими продовжили спільне вживання спиртного.

Приблизно о 24 годині цього ж дня ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_4 та ОСОБА_6 продовжити святкування Різдва у них вдома.

Близько 2 години 08 січня 2016 року, перебуваючи у будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з їх дозволу за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення грошових коштів у сумі 2200 грн., які належали ОСОБА_8 .

Реалізуючі свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що його ніхто не бачить, витягнув із кишені зимової куртки ОСОБА_8 водійське посвідчення, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 2200 грн., та таємно викрав ці кошти.

Крім того, близько 3 години 08 січня 2016 року ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з їх дозволу, вирішив викрасти банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк», яка належала ОСОБА_7 .

Реалізуючі свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що його ніхто не бачить, із сумки ОСОБА_7 таємно викрав банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 разом із пін-кодом.

Після вчинення зазначених дій ОСОБА_4 з викраденими грошима та банківською карткою покинув домоволодіння ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та направився до банкомату ПАТ КБ «Приватбанк», який розташований за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Макаренко, 7 з метою викрадення грошей, які були на картці ОСОБА_7 .

Реалізуючі свій злочинний умисел, ОСОБА_4 з викраденої у ОСОБА_7 банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 зняв грошові кошти в сумі 300 грн.

Викраденими грошима та банківською карткою ОСОБА_4 розпорядився на свій розсуд.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від вказаних дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Таким чином ОСОБА_4 своїми вищевказаними умисними діями вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, а саме:

-таємне викрадення чужого майна (крадіжку);

-таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно;

-викрадення офіційних документів.

Під час досудового розслідування 29 лютого 2016 року між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.
01 березня 2016 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт з зазначеною угодою про примирення.
Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, відшкодував потерпілим завдані збитки. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 : за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідають 2550 грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , просили затвердити угоду про примирення.
Прокурор ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадження, не заперечував проти затвердження угоди про примирення.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, направили суду заяви про проведення судового розгляду без їх участі, угоду про примирення з обвинуваченим підтримали і просили її затвердити.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.
Частиною 3 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, які згідно ст. 12 КК України є злочинами відповідно середньої та невеликої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Запобіжний захід під час досудового розслідування ОСОБА_4 не обирався.
Судові витрати у провадженні відсутні.
У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази роздруківку по кредитній банківській карті № НОМЕР_1 та оптичний диск CD-R №420856 RD 01:25, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, необхідно залишити там же.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену29 лютого 2016 року між потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідають 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривням;

- за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 69 КК України у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 150 (ста п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідають 2550 (двом тисячам п`ятсот п`ятдесяти) гривням;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідають 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривням.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 150 (ста п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідають 2550 (двом тисячам п`ятсот п`ятдесяти) гривням.

Речові докази - роздруківку по кредитній банківській карті № НОМЕР_1 та оптичний диск CD-R №420856 RD 01:25, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, що перебувають у Білопільському відділі Конотопської місцевої прокуратури, залишити в цих матеріалах.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя