Справа № 522/5230/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , ,про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
Прокурор Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором, про накладення арешту на (заборона на відчуження та розпорядження) на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на наступне.

Дане досудове розслідування розпочато 29.12.2012 слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом вчинення посадовими особами відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» шахрайських дій з квартирами у житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 .

За постановою заступника прокурора Одеської області від 19.05.2014 підслідність даного кримінального провадження визначена за СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з листопада 2004 року по травень 2006 року ОСОБА_5 , перебуваючи на той час на посаді голови правління Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», розташованого у будинку № 31 по вулиці Промисловій у місті Одесі (далі за текстом ВАТ «ОДБК»), та маючи (відповідно до статуту підприємства) організаційно розпорядчі та адміністративно господарські повноваження щодо розпорядження та управління майном підприємства, маючи корисливий мотив та злочинний намір щодо використання наданих йому службових повноважень всупереч інтересам очолюваного ним підприємства та діючи в інтересах третіх осіб, вчинив протиправні дії при наступних обставинах.

В період часу з листопада 2004 року по травень 2009 року Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» спільно з підпорядкованим Дочірнім підприємством «Жилбуд» (далі за текстом ДП «Жилбуд») проводилось будівництво житлового будинку за будівельною адресою № 19 МКР ІІІ 4 1 сел. Котовського в місті Одесі (фактична адреса Дніпропетровська дорога, 97). Встановлено, що між ВАТ «ОДБК» та ДП «Жилбуд» склалися господарські відносини з приводу будівництва вказаного вище житлового будинку, у процесі будівництва якого у ВАТ «ОДБК» виникла заборгованість перед ДП «Жилбуд».

ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді голови правління ВАТ «ОДБК» та маючи повну обізнаність щодо фінансово господарського стану підприємства, розуміючи та визнаючи факт наявної заборгованості ВАТ «ОДБК» перед ДП «Жилбуд», усвідомлюючи наявність у нього відповідних повноважень щодо права підпису фінансових та господарських документів (згідно статуту ВАТ «ОДБК»), а також наявність повноважень щодо управління та розпорядження майном підприємства, діючи умисно та зловживаючи своїм службовим становищем, 09.11.2004 у своєму службовому кабінеті голови правління ВАТ «ОДБК» у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підписав та видав на ім`я ОСОБА_8 (який на той час перебував на посаді директора підпорядкованого ВАТ «ОДБК» Дочірнього підприємства «Жилбуд» та за сумісництвом виконавчого директора ВАТ «ОДБК») довіреність від 09.11.2004, відповідно до тексту якої Відкрите акціонерне товариство «Одеський домобудівельний комбінат» в особі голови правління ОСОБА_5 , діючого на підставі статуту, даною довіреністю уповноважив виконавчого директора ВАТ «ОДБК» та за сумісництвом директора ДП «Жилбуд» ОСОБА_8 укласти договори інвестування з третіми особами на квартири за будівельною адресою АДРЕСА_3 , а саме на квартири № 17, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , для чого надав останньому право (відповідно до тексту довіреності) підписувати договори від імені ВАТ «ОДБК» або ДП «Жилбуд» з третіми особами на вказані вище квартири, отримати грошові кошти від третіх осіб та внести їх у касу ДП «Жилбуд», списати заборгованість ВАТ «ОДБК» за виконані роботи, а також виконувати інші дії та повноваження, пов`язані з реалізацією та продажем даних квартир. Згідно висновку експерта науково дослідного експертно криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 300 П від 22.09.2015 підпис від імені ОСОБА_5 у довіреності від 09.11.2004, виконаний самим ОСОБА_5 .

Згідно з рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по справі № 1527/1628/12 від 25.03.2015 (набрало законної сили), яким задоволено позов ОСОБА_9 до Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» про визнання договору про співпрацю по інвестуванню будівництва дійсним та визнання права приватної власності на квартиру АДРЕСА_20 , зазначено, що право укладати договір інвестування з ОСОБА_9 було надано ДП «Жилбуд» Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» відповідно до довіреності від 09.11.2004, що також підтверджується підписаним 19.05.2006 між ВАТ «ОДБК» та ДП «Жилбуд» Актом (часткового взаєморозрахунку) за надані будівельні матеріали.

В подальшому ОСОБА_5 , скориставшись наданими йому відповідно до статуту ВАТ «ОДБК» адміністративно господарськими повноваженнями, розуміючи факт підписання ним та видачі Дочірньому підприємству «Жилбуд» відповідної довіреності щодо надання права укладання інвестиційних договорів на відповідні квартири, розуміючи вчинення ним одностороннього правочину, його правові наслідки та те, що дані квартири не перебувають в його розпорядженні як голови правління підприємства та те, що відповідно до виданої ним довіреності право укладання інвестиційних договорів передано до ДП «Жилбуд», діючи умисно, приступив до реалізації свого злочинного наміру, а саме у період часу з листопада 2004 року по травень 2006 року (розуміючи, що Дочірнім підприємством «Жилбуд» на підставі виданої довіреності від 09.11.2004 будуть укладатись інвестиційні договори на відповідні квартири з інвесторами будівництва) зловживаючи своїм службовим становищем голови правління ВАТ «ОДБК» в інтересах третіх осіб, уклав від імені даного підприємства інвестиційні договори на відповідні (вказані у раніше наданій ним довіреності ДП «Жилбуд») квартири з наступними фізичними особами:

1. ОСОБА_10 , договір №18/19 від 16.03.2005 на суму 280 700 (двісті вісімдесят тисяч сімсот) гривень;

2. ОСОБА_10 , договір № 36/19 від 16.03.2005 на суму 285 426 (двісті вісімдесят п`ять тисяч чотириста двадцять шість) гривень;

3. ОСОБА_10 , договір № 51/19 від 16.03.2005 на суму 280 700 (двісті вісімдесят тисяч сімсот) гривень;

4. ОСОБА_10 , договір № 85/19 від 16.03.2005 на суму 268 580 (двісті шістдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень;

5. ОСОБА_11 , договір № 34/19 від 05.10.2005 на суму 125 350 (сто двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень;

6. ОСОБА_12 , договір № 19/75 від 07.02.2005 на суму 129 928 (сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень;

7. ОСОБА_13 , договір № 140/19 від 26.11.2004 на суму 196 266 (сто дев`яносто шість тисяч двісті шістдесят шість) гривень;

8. ОСОБА_14 , договір № 142/19 від 29.11.2004 на суму 150 890 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот дев`яносто) гривень;

9. ОСОБА_15 , договір № 177/19 від 29.11.2004 на суму 127 460 (сто двадцять сім тисяч чотириста шістдесят) гривень;

10. ОСОБА_16 , договір № 179/19 від 16.02.2005 на суму 213 894 (двісті тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривень.

11. ОСОБА_17 , договір № 180/19 від 16.06.2005 на суму 327 732 (триста двадцять сім тисяч сімсот тридцять дві) гривні;

В подальшому ОСОБА_5 , усвідомлюючи те, що він як голова правління ВАТ «ОДБК» (маючи відповідні надані йому згідно статуту підприємства повноваження) підписав та видав довіреність від 09.11.2004 на ім`я директора ДП «Жилбуд» ОСОБА_8 щодо права укладання інвестиційних договорів на відповідні згадані вище квартири, а також те що ним раніше у період часу з листопада 2004 року по травень 2006 року були підписані договори інвестування з фізичними особами щодо зазначених у довіреності від 09.11.2004 квартир від імені ВАТ «ОДБК», розуміючи наявність у ВАТ «ОДБК» боргових зобов`язань перед ДП «Жилбуд» та необхідність їх врегулювання, усвідомлюючи відсутність правових підстав щодо розпорядження відповідними квартирами, 19.05.2006 діючи від імені ВАТ «ОДБК», перебуваючи на той час на посаді генерального директора підприємства, уклав з ДП «Жилбуд» правочин Акт часткового взаєморозрахунку (далі за текстом - Акт), відповідно до якого ВАТ «ОДБК» визнало заборгованість перед ДП «Жилбуд» у сумі 16.459.146 (шістнадцять мільйонів чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч сто сорок шість) гривень та передало Дочірньому підприємству право укладення інвестиційних договорів на вищевказані квартири в рахунок списання частини виниклого у ВАТ «ОДБК» боргу перед ДП «Жилбуд», а саме за будівельною адресою № 19 МКР ІІІ 4 1 в селищі Котовського в місті Одесі. ОСОБА_5 , перебуваючи на той час на посаді генерального директора ВАТ «ОДБК», уклавши зазначений вище правочин з ДП «Жилбуд» щодо відповідних квартир, на які ним раніше були укладені інвестиційні договори з фізичними особами, тим самим підтвердив правомірність дій ДП «Жилбуд» щодо укладання інвестиційних договорів на відповідні квартири. Згідно висновку експерта Головного науково дослідного експертно криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 127 від 07.07.2008 підпис від імені ОСОБА_5 в Акті від 19.05.2006, виконаний самим ОСОБА_5 .

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.04.2014 по справі 4/164 08 4331 рішення господарського суду Одеської області від 21.11.2008 скасовано, у задоволені позову ВАТ «ОДБК» про визнання Акту часткового взаєморозрахунку від 19.05.2006 недійсним відмовлено.

Вищим господарським судом України за результатами розгляду справи № 4/164 08 4331, касаційна скарга ВАТ «ОДБК» залишена без задоволення, постанова Одеського апеляційного господарського суду від 10.04.2014 залишена без змін.

В постанові Вищого господарського суду України по відповідній справі судом зазначено, що визнання недійсним Акта взаєморозрахунків від 19.05.2006, відповідно до якого ДП «Жилбуд» надавалось право укладання договорів інвестування житла з третіми особами на зазначені в Акті квартири, має своїм наслідком висунення позивачем заперечень щодо правомірності підстав для укладання інвестиційних договорів та наявності у інвесторів майнового права на ці квартири, що і відбувається у дійсності у справах за позовами цих осіб про визнання за ними права власності на квартири у порядку цивільного судочинства.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , що виразилися у зловживанні останнім своїм службовим становищем голови правління ВАТ «ОДБК» на користь третіх осіб, а саме в укладенні договорів інвестування від імені ВАТ «ОДБК» з відповідними вищезгаданими фізичними особами інвесторами без наявності відповідних на те підстав, (у зв`язку з передачею ним права укладання інвестиційних договорів на відповідні квартири до ДП «Жилбуд» та укладенні даним підприємством інвестиційних договорів з відповідними фізичними особами на підставі виданої ВАТ «ОДБК» в особі ОСОБА_5 довіреності від 09.11.2004) інвестори будівництва відповідного будинку, які укладали договори інвестування з Дочірнім підприємством «Жилбуд» та мали законні підставі щодо реалізації своїх майнових прав на відповідні квартири (дані обставини встановлені та дослідженні Одеським апеляційним господарським судом, про що судом 10.04.2014 винесена відповідна постанова по справі 4/164 08 4331 про визнання Акта часткового взаєморозрахунку від 19.05.2006 дійсним, а також рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін відповідно до ухвали Вищого господарського суду України від 31.07.2014), а саме: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , були позбавлені можливості набуття права власності на відповідні квартири, чим були порушені охоронювані законом права, свободи та інтереси даних осіб, а також даним особам була спричинена матеріальна шкода у розмірі 2.710.465 (два мільйони сімсот десять тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень.

04.03.2016 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, українця, громадянина України, який має вишу освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_21 , раніше не судимого.

Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінуємого йому злочину не визнав.

Вина ОСОБА_28 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними у провадженні матеріалами досудового розслідування, а саме:

- допитами потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які були інвесторами будівництва будинку АДРЕСА_2 , та які укладали відповідні інвестиційні договори з ДП «Жилбуд»;

- допитами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 які були інвесторами будівництва будинку АДРЕСА_2 , та які укладали відповідні інвестиційні договори з ВАТ «ОДБК» ;

- інвестиційними договорами (оригінали документів), які були укладені з відповідними фізичними особами інвесторами від імені ВАТ «ОДБК» ОСОБА_5 ;

- інвестиційними договорами (оригінали документів), які були укладені з відповідними фізичними особами інвесторами від імені ДП «Жилбуд» ОСОБА_8 ;

- Довіреністю від 09.11.2004 (оригінал документу) щодо надання ДП «Жилбуд» права укладення інвестиційних договорів на (спірні) квартири;

- висновком судово почеркознавчої експертизи № 300 П від 22.09.2015 довіреності, відповідно до висновків якої, підпис від імені ОСОБА_5 на довіреності, виконаний самим ОСОБА_5 ;

- Актом часткового взаєморозрахунку від 19.05.2006 (нотаріально завірена фотокопія, оригінал був досліджений під час розгляду господарської справи, рішення суду набрало законної сили);

- висновком судово почеркознавчої експертизи № 127 від 17.07.2008 Акту часткового взаєморозрахунку від 19.05.2006, відповідно до висновків якої, підпис від імені ОСОБА_5 в Акті, виконаний самим ОСОБА_5 ;

- рішенням Вищого господарського суду України від 31.07.2014 щодо визнання Акту часткового взаєморозрахунку дійсним;

- рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25.03.2015 про визнання право власності на квартиру АДРЕСА_18 за ОСОБА_9 (в якому надано правову оцінку довіреності від 09.11.2004 та в якому зазначено, що ДП «Жилбуд» мало право на підставі виданої ВАТ «ОДБК» довіреності укладати інвестиційні договори на спірні квартири);

- допитом свідка ОСОБА_8 щодо обставин кримінального правопорушення, який надав покази щодо обставин кримінального правопорушення, а саме те що він у період з 2003 по 2006 рік перебував на посаді директора дочірнього підприємства «Жилбуд» відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», а також в період з 2004 по 2005 рік за сумісництвом займав посаду виконавчого директора відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат». Як стверджує свідок, у період часу з 2004 по 2009 рік ВАТ «ОДБК» проводилось будівництво житлового будинку за будівельною адресою АДРЕСА_3 (фактична адреса Дніпропетровська дорога, 97). Очолюване ним дочірнє підприємство «Жилбуд» також займалось будівництвом згаданого вище будинку, а саме було постачальником будівельних матеріалів до ВАТ «ОДБК». У процесі будівництва вказаного вище житлового будинку у відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» виникла заборгованість за поставлені будівельні матеріали. Як вказує ОСОБА_8 , з метою врегулювання виниклих у ВАТ «ОДБК» боргових зобов`язань перед ДП «Жилбуд» за поставлені будівельні матеріали, на той час голова правління ВАТ «ОДБК» ОСОБА_5 видав від імені очолюваного ним підприємства дочірньому підприємству «Жилбуд», яке на той час очолював ОСОБА_8 , довіреність від 09.11.2004, згідно якої уповноважив останнього укласти договори інвестування з третіми особами на квартири за будівельною адресою АДРЕСА_3 , а саме на квартири АДРЕСА_22 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , для чого надав останньому право (відповідно до тексту довіреності) підписувати договори від імені ВАТ «ОДБК» або ДП «Жилбуд» з третіми особами на вказані вище квартири, отримати грошові кошти від третіх осіб та внести їх у касу ДП «Жилбуд», списати заборгованість ВАТ «ОДБК» за виконані роботи, а також виконувати інші дії та повноваження, пов`язані з реалізацією та продажем даних квартир. Дану довіреність ОСОБА_5 , як вказує ОСОБА_8 , підписав у його присутності 09.11.2004 та у цей же день особисто передав йому дану довіреність. При цьому свідок вказав на те, що при видачі йому ОСОБА_5 довіреності були присутні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Окрім того свідок показав, що після видачі відповідної довіреності він, у період з дати ії видачі та до травня 2006 року укладав інвестиційні договори на відповідні вказані у довіреності квартири з фізичними особами від імені ДП «Жилбуд». В подальшому, наприкінці будівництва житлового комплексу, як вказує свідок, він дізнався про факт укладення ОСОБА_5 інвестиційних договорів на вказані у довіреності квартири, що мало своїм наслідком претендування на відповідні вказані у довіреності квартири одразу кількох осіб.;

- допитом свідка ОСОБА_6 , який надав покази щодо обставин кримінального правопорушення, а саме що він є засновником та директором ТОВ «ПКФ «Меркурій». Як вказує свідок, дане підприємство займається реалізацією будівельних матеріалів. Під час здійснення ВАТ «ОДБК» будівництва будинку за будівельною адресою АДРЕСА_3 , даному підприємству будівельні матеріали постачались підпорядкованим дочірнім підприємством «Жилбуд», яке в свою чергу здійснювало закупівлю відповідних будівельних матеріалів у ТОВ «ПКФ «Меркурій». В процесі продажу відповідних будівельних матеріалів, як стверджує свідок ОСОБА_6 , останній познайомився з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 як з керівниками відповідних підприємств, з якими у очолюваного ним підприємства виникли господарські відносини. В подальшому, ОСОБА_6 дізнався про наявність у ВАТ «ОДБК» перед ДП «Жилбуд» боргу за поставлені будівельні матеріали. Як вказує свідок, перебуваючи 09.11.2004 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у робочому кабінеті голови правління ВАТ «ОДБК» ОСОБА_5 він особисто бачив, як ОСОБА_5 підписав довіреність на право укладання дочірнім підприємством «Жилбуд» інвестиційних договорів на квартири за будівельною адресою АДРЕСА_3 , та видав її ОСОБА_8 у присутності свідка та ОСОБА_7 .

- іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Потерпілою у даному кримінальному провадженні за епізодом неправомірних дій з квартирою АДРЕСА_23 є ОСОБА_25 , якою в межах досудового розслідування слідчому надано цивільний позов щодо відшкодування спричиненої шкоди на суму 257 166 гривень.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо я кого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Окрім того, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, який вчинив суспільно небезпечне діяння.

В обгрунтування необхідності застосування арешту відповідної квартири, прокурор вважає, що даний захід забезпечення кримінального провадження необхідно застосувати для забезпечення можливого задоволення цивільного позову потерпілої, а також для запобігання відчуження відповідними особами, які на теперішній час згідно реєстру речових прав на нерухоме майно володіють даною квартирою (продаж, дарування, міна, надання в заставу для забезпечення кредитних зобов`язань тощо), що може призвести до суттєвих змін юридичних фактів та обставин, які розслідуються у ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження та можуть бути у подальшому предметом судового розгляду кримінального провадження.

Окрім того, на теперішній час у дійсності відбувається розгляд судом цивільної справи за позовом ОСОБА_25 про визнання за нею права власності на відповідну вищевказану квартиру та витребування ії з володіння ОСОБА_4 , рішення в межах якої може мати також суттєве значення для судового розгляду кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотання прокурора майно.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши прокурора приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 170 КПК України треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Згідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно до ч. 7 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно до п.2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В обґрунтування необхідності застосування арешту відповідної квартири, слідчий суддя вважає, що даний захід забезпечення кримінального провадження необхідно застосувати для забезпечення можливого задоволення цивільного позову потерпілої, а також для запобігання відчуження відповідними особами, які на теперішній час згідно реєстру речових прав на нерухоме майно володіють даною квартирою (продаж, дарування, міна, надання в заставу для забезпечення кредитних зобов`язань тощо), що може призвести до суттєвих змін юридичних фактів та обставин, які розслідуються у ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження та можуть бути у подальшому предметом судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , - задовольнити.

Накласти арешт (заборона на відчуження та розпорядження) на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 .

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
13.07.2016