Справа №736/385/16-к
Номер провадження 1-кп/736/48/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року
Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Корюківці Чернігівської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000052 від 04.02.2016 року, по обвинуваченню: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку с. Забарівка, Корюківського району, Чернігівської області, жительку АДРЕСА_1 , працюючу продавцем-касиром в ТОВ «Альянс-маркет» м. Чернігів, заміжню, освіта професійно-технічна, раніше не судиму,

за ч.1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 22 грудня 2015 року, близько 17-ї години, перебуваючи у вітальні квартири, АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю потерпілої ОСОБА_6 усвідомлюючи характер своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків, таємно з прямим умислом та корисливим мотивом, з коробочки в якій остання зберігала свої прикраси, яка знаходилась в кімнаті на поверхні комп`ютерного столу, скоїла крадіжку бувшого у використанні золотого кільця інкрустованого рожевим каменем. Згідно договору на надання фінансового кредиту та застави №ДОН від 24.12.2015 року вищевказане кільце виготовлено із золота 585 проби, чиста вага якого становила 3,13грам. Ціна золота, з якого виготовлено кільце, згідно довідки з Національного банку України в Чернігівській області на момент викрадення становила 1463,81 грн.

Такі дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна, тобто за ч.1 ст. 185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, не визнала та показала, що вона не вчиняла крадіжку золотого кільця інкрустованого рожевим каменем. Показала, що дійсно 22.12.2015 року разом з своїм чоловіком була у потерпілої на дні народження її дочки, яка є її хресницею. На дні народження потерпіла показувала обручку чоловіка, яке було покусане конем, інших прикрас вона не показувала, а які прикраси у неї невідомо. Також показала, що 24.12.2015 року вона здала в ломбард м. Чернігів золоте кільце з каменем, яке подарував їй чоловік, а також надала до суду свою фотографію де мається у неї на руці кільце з рожевим каменем. Про те, що в потерпілої пропало кільце з каменем вона дізналась через п`ять днів після дня народження хресниці, по телефону від потерпілої. Потім, коли потерпіла вирішила, що викрала кільце вона, то розраховуючи щоб вона не думала на неї, писала їй СМС-повідомлення, що поверне їй гроші за кільце, яке в неї пропало і намагалась помиритись, але потерпіла відмовлялась. У пред`явленому звинуваченні вини не визнає і вказує, що крадіжки не скоювала.

Згідно з приписами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У відповідності до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а також на інших матеріалах кримінального провадження, які були надані прокурором на підтвердження висунутого обвинувачення, та іншими учасниками судового розгляду.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення посилається на докази, які під час судового розгляду безпосередньо були досліджені судом, а саме на показання потерпілої ОСОБА_6 , Договором про надання фінансового кредиту та застави №ДОН від 24.12.2015 року укладеним між Повне Товариство «Ломбард Донкредит Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Інтер-Ріелті» і Компанія» та ОСОБА_5 , яка отримала кредит на заставне кільце з каменем та на інші письмові докази, залучені до кримінального провадження.

Суд безпосередньо та всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що саме ОСОБА_5 вчинила крадіжку золотого кільця інкрустованого рожевим каменем виходячи з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 04 лютого 2016 року до Корюківського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області звернулась заявниця ОСОБА_6 із письмовою заявою про притягнення до відповідальності невідому особу, яка 22.12.2015 року в період з 13.00 по 20.00 год. з домоволодіння викрала золоту обручку з розовим каменем (перстень), який належав їй і дістався від покійної бабусі.

04 лютого 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з фабулою 22 лютого 2015 року близько 17 години ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в квартині, що розташована в АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю господині, умисно, таємно, з корисливих мотивів скоїла крадіжку б/в золотого кільця з каменем 585 проби, загальною вагою 3,51 гр. вартістю 1535,94 гривень, належного ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000052.

Потерпіла ОСОБА_6 під час судового розгляду показала, що 22.12.2015 року у дочки був день народження і до них приїзджала обвинувачена з своїм чоловіком. Почали відмічати день народження в п`ятьох обвинувачена з своїм чоловіком і вона з своїм чоловіком і малолітньою дочкою. Коли відмічали день народження то її чоловік з чоловіком обвинуваченої виходили декілька разів з кімнати курити, вона також виходила з кімнати на кухню. Під час застілля вона показувала обвинуваченій кільце чоловіка, покусане конем, яке діставала з коробочки з іншими прикрасами, що була на компьютерному столі в цій же кімнаті. На другий день коли прибирала у кімнаті, то вирішила перевірити чи всі прикраси, які були в коробочці, на місці, а перевівривши виявила, що недостає золотого кільця з рожевим каменем, яке дісталось їй від покійної бабусі. Потім вона повідомила обвинуваченій, що після них пропало кільце і обвинувачена їй по телефону повідомила, що кільця з них ніхто не брав, а через декілька днів повідомила по телефону, щоб не думали на них, то вона купить кільце яке вона скаже. Потім повідомляла, що кільце викрав її чоловік, а потім що вона викрала і що хоче повернути гроші і помиритись з нею і поговорити. Потерпіла обвинувачену не пробачає, просить задовольнити позов і з мірою покарання погоджується з прокурором.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він є чоловіком обвинуваченої і 22.12.2015 року гостювали з нею у потерпілої на дні народження її малолітньої доньки. Під час св`яткування він разом з чоловіком потерпілої виходили курити, також і була розмова про обручку чоловіка потерпілої, яке покусав кінь, а ні обручки ні інших прикрас потерпілої він не бачив. Про те що між потерпілою і обвинуваченою виникли неприязні відносини, із-за кільця потерпілої, він дізнався від працівників поліції. Що і як між ними відбувалось він не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що 22.12.2015 року до них з потерпілою приїзджала обвинувачена з своїм чоловіком, на день народження їх малолітньої доньки. Під час св`яткування він з чоловіком обвинуваченої декілька разів виходили з кімнати курити. На другий день дружина йому повідомила, що з коробочки, де були прикраси, нестало її кільця з каменем. Також повідомив, що кільце таке він бачив у дружини з часу їх одруження, тобто три роки і цим кільцем вона пишалась.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_9 показала, що вона працює менеджером в Чернігівському відділенні ломбарду від Київського товариства. Вказала, що 24.12.2015 року вона дійсно укладала договір про надання фінансового кредиту та застави з ОСОБА_5 , але її вона не знає і не пам`ятає не її, не яке кільце було надано нею у заставу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона, є слідчим Корюківського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області і вона проводила досудове розслідування відносно ОСОБА_5 і остання в ході розслідування сама добровільно зізнавалась, що викрала каблучку у потерпілої, а будь-яких примусів до неї не застосовували.

При дослідженні Договору про надання фінансового кредиту та застави №ДОН від 24.12.2015 року укладеним між Повне Товариство «Ломбард Донкредит Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Інтер-Ріелті» і Компанія» та ОСОБА_5 , остання отримує кредит у сумі 1530 грн., а у заставу надає кільце з/к, де опис кільця золото, 585 проби, загальна вага 3,51 гр., чиста вага 3,13 гр., оціночна вартість 1535,94 грн.. Обвинувачена не заперечила проти цього і вказала, що кільце здала своє.

Після огляду в судовому засіданні фотографій потерпілої, які зроблені у різні періоди, видно, що у неї на руці є каблучка з рожевим каменем, але не надано підтверджуючого документу про належність її до ювелірних виробів, про вартість, а також яка його вага.

Сторона обвинувачення посилається, що здане 24.12.2016 року обвинуваченою кільце згідно Договору№ДОН від 24.12.2015 року є саме тим кільцем, яке належало потерпілій, але таке посилання носить припустимий характер і нічим не підтверджене. В договорі не описано якого кольору камінь яким інкрустовано кільце та розмір кільця, дане кільце не вилучене, не оглянуто, не впізнане, також ідентичність його не перевірялась, тому таке посилання є хибним та неприпустимим.

Згідно оглянутих фотографій потерпілої та фотографії обвинуваченої, у обох на руці була каблучка з рожевим каменем, що вказує на те що у них мались у наявність за формою такі схожі прикраси.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, стороною обвинувачення будь-яких інших посилань чи доказів не надано.

Таким чином, достовірно не встановлено, що здане ОСОБА_5 кільце з каменем згідно Договору№ДОН від 24.12.2015 року до ломбарду є тим самим, що було викрадено у потерпілої ОСОБА_6 , оскільки їх ідентичність встановлена припустима на свій розсуд та зі слів самої ОСОБА_5 , яка була допитана як в якості свідка так і в якості підозрюваної, але будь яка належність чи ідентичність кільця не перевірялась.

Крім того потерпіла вказує про викрадення у неї кільця відбулося 22.12.2015 року, яку вона виявила 23.12.2015 року, але до Корюківського відділення поліції з заявою звернулась тільки 04.02.2016 року де вказала, що крадіжка скоєна невідомою особою. По даній заявленій пригоді огляд місця події, відтворення обставин та обстановки події не було проведено, місце знаходження кільця після його здачі до ломбарду не встановлювалось, причетність до крадіжки інших осіб не перевірялась, хоча у гостях обвинувачена була не одна.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В даному випадку обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а саме: що викрадення кільця здійснила саме ОСОБА_5 а не інша особа; що викрадене кільце з каменем було з виготовлене з металу золота, а не з іншого; що саме те кільце яке викрадене у потерпілої є тим, яке здано до ломбарду обвинуваченою, а не інше.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється виправдовувальний вирок.

З урахуванням викладеного, виходячи із закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, та провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень; зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, враховуючи наявність істотних суперечностей та протиріч, у досліджених під час судового розгляду доказах обвинувачення, суд приходить до висновку про виправдання ОСОБА_5 , оскільки стороною обвинувачення не доведено вчинення останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а ґрунтується на поясненнях самої ОСОБА_5 , яка допитувалась в ході досудового розслідування і припущеннях.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі й запобіжні заходи, до ОСОБА_5 не застосовувались.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні заявлений потерпілою до ОСОБА_5 не знайшов свого підтвердження, тому задоволенню не підлягає.

По кримінальному провадженню процесуальні витрати, речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України визнати невинуватою і виправдати.

Запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_5 - не застосовувався.

Заявлений цивільний позов задоволенню не підлягає.

На вирок суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Корюківський районний суд Чернігівської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та ОСОБА_5 ..

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1