Порядковий № 1-кп/756/732/16
В И Р О К
іменем України
16 листопада 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого у силу ст. 89 КК України, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :
06.05.2016, близько 09 години 30 хвилин, у ОСОБА_7 разом з особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, виник спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , яким користувався ОСОБА_5 , поєднаний з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього.

Того ж дня у зазначений вище час, знаходячись поблизу території автомобільної мийки «Автобаня», що розташована по вул. Богатирській, 2-Д у м. Києві, особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, підійшла до ОСОБА_9 та погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, які останній реально сприймав як загрозу, почала вимагати ключі від транспортного засобу, а саме від автомобіля марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску.

В цей же час до ОСОБА_9 , підійшов ОСОБА_10 , який маючи при собі предмети, схожі на резинову палку та наручники, діючи спільно, погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, які ОСОБА_11 реально сприймав як загрозу, почав вимагати у останнього ключі від вищезазначеного транспортного засобу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_10 відчинив передні ліві двері вказаного автомобіля та сів на водійське сидіння. В цей момент, встановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, відчинила передні праві двері до автомобіля марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 та сіла на пасажирське сидіння вищевказаного автомобіля. ОСОБА_11 , намагаючись перешкодити незаконному заволодінню транспортним засобом, відчинив задні ліві двері автомобіля та сів на заднє сидіння автомобіля марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 .

У подальшому, ОСОБА_7 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, перебуваючи у салоні автомобіля марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 , продовжили вимагати ключі від автомобіля у ОСОБА_9 , погрожуючи йому застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, які останній сприймав як реальну загрозу.

Коли ОСОБА_11 виходив із салону автомобіля марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , стягнув з нього одяг, у якому знаходилися ключі від вказаного автомобіля.

Заволодівши ключами від автомобіля марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 , особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, сів на водійське сидіння, а ОСОБА_10 зайняв переднє пасажирське сидіння.

У процесі реалізації злочинного умислу, особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, вставила ключ до замку запалювання, привела у дію двигун автомобіля, та разом із ОСОБА_7 поїхали від місця первинного знаходження транспортного засобу, тим самим реалізувавши до кінця свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску, червоного кольору, вартістю 94 409, 80 грн.

У судовому засіданні обвинувачений вину згідно пред`явленого обвинувачення визнав повністю. Показав суду, що між ним та потерпілим ОСОБА_5 протягом тривалого часу був конфлікт з приводу невиконання останнім взятих на себе зобов`язань по ремонту автомобіля належного мамі обвинуваченого. Потерпілий уникав зустрічі із обвинуваченим. Про ситуацію, що склалася між ними було відомо знайомому ОСОБА_7 ОСОБА_12 . 06 травня 2016 року зранку до ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_13 та запропонував проїхати за ОСОБА_5 для встановлення його місця роботи. Вони приїхали до мийки «Автобаня», куди потерпілий заїхав на автомобілі марки «BMW». ОСОБА_7 на пропозицію ОСОБА_14 взяв належні останньому гумову палицю та наручники, й, утримуючи їх в руках, підвищеним тоном почав примушувати ОСОБА_5 виконати обіцяні ним дії. В їх конфлікт втрутився ОСОБА_15 . Вони всі сіли до автомобіля, на якому приїхав потерпілий, у подальшому з останнього він стягнув кофту, в кишені якої вони знайшли ключі від цього автомобіля. ОСОБА_13 сів за кермо, ОСОБА_7 , на його вимогу, на пасажирське місце, після чого вони поїхали у невідомому обвинуваченому напрямку. Обвинувачений стверджує, що він не планував заздалегідь заволодіння чужим транспортним засобом, ситуацію біля автомийки повністю контролював ОСОБА_13 , який незважаючи на відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_5 , підбурив ОСОБА_7 до вчинення даного злочину, надавши йому знаряддя та керуючи його діями. У подальшому автомобіль був повернутий ОСОБА_5 .

Обвинувачений про вчинене шкодує, свою провину визнає повністю, щиро кається, в черговий раз приносить свої вибачення за вчинене перед потерпілими, просить суд врахувати відсутність претензій з боку потерпілих та не позбавляти його волі, у зв`язку з чим при застосування до нього положень ст. 75 КК України визначити мінімальний термін іспитового строку.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

Суд погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднані з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує суспільну небезпечність діяння, ступінь тяжкості даного кримінального правопорушення, що віднесений законом до тяжких правопорушень, та особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Крім того, керуючись положенням ч. 2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого його молодий вік, що свідчить про відсутність життєвого досвіду, внаслідок чого ним був обраний хибний спосіб захисту своїх порушених прав.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Крім того, при обранні ОСОБА_7 міри покарання судом враховується думка учасників судового розгляду, у першу чергу потерпілого, стосовно можливості застосування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, відношення обвинуваченого до вчиненого, матеріали, що його характеризують, а саме те, що він навчається у ВПУ № 25, за місцем навчання характеризується виключно позитивно, на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є особою у силу ст. 89 КК України не судимою.

Також, суд бере до уваги і положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При призначенні покарання суд має виходити з того, що відповідно до основоположних принципів кримінального права, метою покарання є кінцевий результат, якого намагається одержати держава методами кримінально-правового впливу.

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 50 КК України мета покарання проявляється у чотирьох аспектах: покарання засудженого, його виправлення, запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень та загально профілактичний характер, а саме запобігання вчинення злочинів іншими особами.

Таким чином, з урахуванням ч.1 ст.69 КК України, суд приймаючи до уваги наявність двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що передували вчиненню обвинуваченим злочину, переходить до більш м`якого покарання не передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України та вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, яке на думку суду у даному випадку буде достатнім для перевиховання обвинуваченого.

Призначаючи покарання такого виду, суд не погоджується із позицією сторін обвинувачення та захисту щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, тобто не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. До такого висновку суд приходить враховуючи обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, у зв`язку із чим вважає, що лише реальне відбуття ОСОБА_7 покарання буде відповідати всім чотирьом аспектам правого впливу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого процесуальні витрати, а саме: на проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 2 286 гривень 96 копійок.

Речові докази :

автомобіль марки «BMW 3181», д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від нього залишити власнику ОСОБА_8 ;

три сліди папілярних узорів зберігати у матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1