336/2192/13-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року
Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запорожжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,при секретарі ОСОБА_4 ,за участю прокурора ОСОБА_5 ,потерпілого ОСОБА_6 ,представника потерпілого ОСОБА_7 ,обвинуваченого ОСОБА_8 ,захисника ОСОБА_9 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця ст.Ісєть м. Верхня Пишма Єкатеринбурзької області Російської Федерації, громадянина України,одруженого,не працюючого,зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні злочину ,передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 ,в період з травня 2010 р.по жовтень 2010 р.,переслідуючи корисливі мотиви та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок заволодіння чужим майном шляхом обману,вчинив шахрайство та незаконно заволодів майном ОСОБА_6 за наступних обставин.
В травні 2010 р. ОСОБА_8 ,діючи умисно,з метою заволодіння чужим майном,ввів в оману ОСОБА_6 про надання йому ОСОБА_8 послуг з документального оформлення речового права на обрану потерпілим земельну ділянку на території Шевченківського району м. Запоріжжя за адресою автодорога М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» за грошову винагороду у розмірі 30000 доларів США.
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 протягом часу з травня 2010 р.по жовтень 2010 р.шляхом обману,який полягав у звітуванні ОСОБА_8 потерпілому про виконання своїх зобов*язань та вчинення дій з документального оформлення речового права на обрану потерпілим земельну ділянку, з наданням на підтвердження цих обставин документів недостовірного змісту, переконав потерпілого ОСОБА_6 у необхідності передати ОСОБА_8 грошову суму у загальному розмірі 33600 доларів США,що на момент вчинення злочину є еквівалентом грошової суми 265 776 гр.за офіційним курсом НБУ 7,91 гривень за 1 долар США і більш ніж в шістсот разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Фактично ОСОБА_8 заволодів зазначеними грошовими коштами потерпілого та витратив їх у власних інтересах.
Таким чином,своїми злочинним діями,об*єднаними єдиним умислом, ОСОБА_8 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 у розмірі 265 776 гр.,чим завдав потерпілому матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав.Пояснив,що в 2010 р.до нього звернувся раніше незнайомий ОСОБА_10 з проханням допомогти оформити у користування земельну ділянку, ОСОБА_11 ,у свою чергу,повідомив ОСОБА_12 ,що для цього потерпілому необхідно обрати конкретну земельну ділянку,а процес її оформлення не безкоштовний.За усною домовленістю між ними, ОСОБА_11 зобов*язувався виконати дії,пов*язані з оформленням документів для укладання договору оренди земельної ділянки ОСОБА_12 ,які ОСОБА_12 зобов*язувався оплатити,письмовий договір між ними не укладався.На виконання домовленості, ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_12 приблизно 5000 гривень,їх зустрічі відбувалися кілька разів в районі бул.Шевченка,на Південному мікрорайоні в м.Запоріжжі,куди ОСОБА_11 підвозив знайомий,а спілкувався він із потерпілим в автомобілі останнього.На той час ОСОБА_11 керував фірмою «Дельта 8», ліцензії на геодезичні роботи не мав,тому,коли ОСОБА_12 повідомив,яку саме земельну ділянку зацікавлений оформити, ОСОБА_11 звернувся до свого знайомого директора приватного підприємства,яке займається проведенням землевпорядних і геодезичних робіт, з проханням виконати геодезичне дослідження обраної потерпілим ділянки,а приблизно через два тижні ОСОБА_11 по закінченні цих робіт оплатив їх грошовими коштами,раніше отриманими від ОСОБА_12 .Крім того,в інтересах ОСОБА_12 обвинуваченим із Державного земельного кадастру була отримана довідка про власника земельної ділянки,про що він поставив потерпілого до відома.Через деякий час ОСОБА_11 дізнався,що вирішити питання по оренді земельної ділянки,у якій був зацікавлений ОСОБА_12 ,неможливо,через відмову органів місцевого самоврядування,і висловив намір повернути отримані у потерпілого гроші.Водночас,потерпілий пред*явив розрахунок,за яким ОСОБА_11 мав повернути суму,значно більшу,ніж ним була отримана від ОСОБА_12 ,на що ОСОБА_11 відповів відмовою.Покази потерпілого про те,що від ОСОБА_12 він отримав грошову суму 33600 доларів США,розцінює як обмовляння.
Цивільний позов потерпілого не визнав та пояснив,що гроші у зазначеному потерпілим розмірі від останнього не отримував та матеріальної і моральної шкоди не завдавав,а фактично отримані кошти приблизно 5000 гр.витратив в інтересах ОСОБА_12 для оформлення документів,які наявні у кримінальному провадженні.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку,суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину,виходячи з наступного.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав,що він є приватним підприємцем,займається перевезенням вантажів,в 2010 р.був зацікавлений отримати земельну ділянку в районі траси Харків-Симферополь в оренду або у власність під організацію стоянки.Знайомі відрекомендували йому ОСОБА_11 як особу,що займається оформленням документів на землю,до якого ОСОБА_12 звернувся з цього питання.Разом з ОСОБА_11 вони проїхали кілька земельних ділянок,що влаштовували ОСОБА_12 місцем розташування, ОСОБА_11 за кілька днів обіцяв перевірити,які з них є вільними,а в подальшому,на прохання ОСОБА_12 , на аркуші паперу формата ОСОБА_13 -4 ОСОБА_11 власноруч склав приблизний кошторис поетапного оформлення документів на землю із зазначенням сум оплати кожного етапа.В усній форми вони домовились,що процес оформлення земельної ділянки буде завершений за три місяці і загальна його вартість складатиме 30000 доларів США,виконавши певний етап роботи, ОСОБА_11 звітуватиме ОСОБА_12 з пред*явленням вже оформлених документів,після чого ОСОБА_12 буде передавати кошти на подальшу процедуру.В травні 2010 р.потерпілий передав ОСОБА_11 грошову суму 3000 доларів США поблизу Шевченківської райадміністрації,приблизно через 15 днів ОСОБА_12 передав ОСОБА_11 ще 10000 доларів США,де відбулася ця зустріч,потерпілий не пам*ятає,через такий самий проміжок часу поблизу кафе «Політбюро» ОСОБА_12 передав ОСОБА_11 ще 5000 доларів США.Крім того,в період відсутності ОСОБА_12 в місті,на прохання потерпілого його знайомий ОСОБА_14 зустрівся з ОСОБА_11 та передав 3000 доларів США.Потерпілий також зустрічався з ОСОБА_11 в районі траси Харків-Симферополь,де передав 4000 доларів США,та на Південному мікрорайоні,де передав 3000 доларів США.На зустрічі ОСОБА_11 підвозив знайомий останнього,проте він не був присутній при передачі грошей,розписок про їх отримання ОСОБА_11 не складав через цілковиту довіру до нього з боку Калашнікова.Востаннє ОСОБА_12 передав ОСОБА_11 гроші у сумі 300 доларів США для оформлення документів в управлінні автомобільних доріг міської ради,проте почав розуміти,що процедура оформлення документів,яку ОСОБА_11 обіцяв завершити за три місяці і яка,за упевненнями ОСОБА_11 ,просувалася по плану,фактично не відбувається.Під час зустрічей ОСОБА_11 просив ще грошей,посилаючись на оформлення чергових документів,на що ОСОБА_12 відповів відмовою,оскільки він на той час передав ОСОБА_11 гроші у більшій,ніж вони попередьно погодили,сумі,а необхідного ОСОБА_12 результату не настало.Під час зустрічі у квітні 2011 р.разом з ОСОБА_11 вони підрахували,що ОСОБА_12 передав обвинуваченому гроші у сумі 33600 доларів США,про що обвинувачений власноруч зробив записи на аркуші формата А-4 із раніше складеним ним поетапним планом оформлення документів,на вимогу повернути гроші, ОСОБА_11 продовжував запевняти ОСОБА_12 в успішному завершенні процедури відведення земельної ділянки.Надалі потерпілий самотужки звернувся до тих установ,у яких ОСОБА_11 нібито вже оформив в інтересах потерпілого документи на землю,а коли дізнався,що жодних звернень в інтересах ОСОБА_12 до цих органів не було і документів на землю не оформлювалось,у розмові з обвинуваченим пред*явив претензії про нечесну поведінку і безпідставне отримання грошей,розмову із обвинуваченим,виходячи з великого обсягу інформації,записав на диктофон.З того часу обвинувачений уникав контактів,не брав слухавку,як зрозумів потерпілий,після його відмови надалі передавати ОСОБА_11 гроші,обвинувачений не був зацікавлений у спілкуванні,гроші не повертав,що спонукало потерпілого звернутись до правоохоронних органів.
Цивільний позов,уточнений протягом розгляду справи,про відшкодування матеріальної шкоди підтримав на суму 390 136 гр.,що є еквівалентом 33600 доларів США за офіційним курсом до української гривні на травень 2014 р.,та посилався на його доведеність матеріалами кримінального провадження.
Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди підтримав на суму 30000 гр.з посиланням на те,що задля захисту своїх прав він витратив значний час,змушений був звернутись до адвоката,проте обвинувачений відшкодував лише 4000 гр.,поновленню прав потерпілого,який втратив значні кошти,не сприяє.
Свідок ОСОБА_15 в суді показав,що у зв*язку з веденням бізнесу у сфері вантажних перевезень,його знайомому ОСОБА_12 була необхідна земельна ділянка для організації стоянки,з метою вирішити питання по її відведенню , ОСОБА_12 приблизно у травні 2010 р.звернувся до ОСОБА_11 ,який взявся вирішити це питання. ОСОБА_12 зустрівся з ОСОБА_11 в районі кафе «Політбюро» на бул.Шевченка,обвинувачений сів в автомобіль потерпілого,де ОСОБА_12 в присутності ОСОБА_14 передав ОСОБА_11 10000 доларів США для вирішення земельного питання, які при свідку перерахували.Через деякий час ОСОБА_14 був свідком зустрічі ОСОБА_12 з ОСОБА_11 ,де ОСОБА_12 також передав ОСОБА_11 грошові кошти в доларах США,проте сума свідку невідома.Приблизно у серпні 2010 р. ОСОБА_14 на прохання ОСОБА_12 ,котрий особисто був відсутній у місті,зустрічався з ОСОБА_11 у тому ж місті та передав йому 3000 доларів США для вирішення земельного питання.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав,що з вересня 2008 р.знайомий з ОСОБА_11 ,на прохання якого періодично підвозив ОСОБА_11 у справах на власному автомобілі за винагороду.Приблизно у травні 2010 р.на прохання ОСОБА_11 підвозив його в район бульвара Шевченка,пізніше в район четвертого Південного мікрорайону в м.Запоріжжі,де ОСОБА_11 зустрічався з раніше незнайомим свідку ОСОБА_17 ,сідав до автомобіля останнього,був відсутнім по 15-20 хвилин,після чого повертався до автомобіля свідка, одного разу ОСОБА_11 повернувся після зустрічі з ОСОБА_12 з документом у файлі.
В судовому засіданні був досліджений оригінал договору № 28/10 від 28.06.2010 р.,запропонований ОСОБА_8 як директором фірми-виконавця ТОВ «Дельта 8» з підписом від його імені на підпис замовнику ПП ОСОБА_6 ,за змістом якого замовник доручив,а виконавець прийняв на себе зобов*язання виконати комплекс робіт по оформленню технічної документації для передачі у довгострокову оренду ПП ОСОБА_12 земельної ділянки площею 0,5га за адресою м.Запоріжжя,Шевченківський район,автодорога М-18 «Харків-Симферополь-Алушта-Ялта» км.263+205 зправа для облаштування стоянки вантажного транспорту, із строком їх виконання не більше чотирьох місяців з моменту внесення замовником 100% передплати вартості робіт,визначеної у розмірі 16000 гр.,визнаний речовим доказом(а.с.92,94 т.2)
Зміст цього договору підтверджує покази потерпілого ОСОБА_12 про предмет його домовленостей із ОСОБА_11 щодо виконання останнім роботи,яка полягатиме в оформленні та погодженні землевпорядних документів для передачі земельної ділянки в оренду,за оплату.
Згідно рукописних записів на аркуші паперу формату А-4,які визнані речовим доказом(а.с.92 т.2)та згідно висновку почеркознавчої експертизи № 57 від 25.12.2012 р.виконані вірогідно ОСОБА_8 (а.с.74-76 т.4),зазначені посилання на установи,посадових осіб,фізичних осіб із числовими позначеннями,запис під номером 6 »Проект ограничений и отягощений» супроводжується числівником 1000 із значком $ та остаточним числівником 33600.Зворотній бік вказаного аркушу містить інформацію з посиланням на назви документів та установ,безпосередньо пов*язаних з землевпорядними роботами(а.с.93 т.2)
В судовому засіданні був досліджений звукозапис розмови(із стенограмою),записаної на лазерному диску «TDK» CD-R80 № 030150132,за змістом якої особи «Невідомий 1» та «Невідомий 2» у формі діалогу обговорюють зрозуміле для обох співрозмовників питання,пов*язане з отриманням документів на земельну ділянку площею 1 га в Шевченківському районі.Особа «Невідомий 1» висловлює стурбованість тривалістю процедури оформлення документів,пропонує особі «Невідомий 2» спільно підрахувати розмір грошових коштів,які він передав особі «Невідомий 2» для вирішення земельного питання.Особа «Невідомий 2» пояснює тривалість процедури оформлення документів необхідністю переробити деякі з них,затягуванням з боку уповноважених осіб.Особа «Невідомий 2» спільно з особою «Невідомий 1» підраховує розмір отриманих від останнього грошових коштів та підтверджує,що загалом отримав 33 600 доларів США,пригадує,куди вони були витрачені,та робить про це записи(а.с.96 т.2)
За висновком комплексної судової криміналістичної експертизи матеріалів і засобів відео-звукозапису і психологічної експертизи № 12605/286 від 06.02.2013 р.,фонограма № 1, вірогідно, могла бути записана при її відтворенні з цифрового диктофону «SONY» ICD-BX800 № 4065028 на комп`ютер і зафіксована на лазерний диск «TDK» CD-R80 № 030150132 в форматі *.cda.; внаслідок дослідження фонограми № 1 встановлено, що на фонограмі ознаки,які характерні для електронного монтажу запису (незакінчені фрази або фрази без змістового початку, різкі зміни в семантичному змісті мови, зміни темпу мови, різкі зміни фону звукозапису, клацання, фрагменти з відсутністю мовних сигналів включення/виключення апаратури запису, різкі стрибки рівня запису) не виявлені; не встановлено ознак монтажу, а також інших змін в змісті, зроблених під час запису або після нього.
Слова в розмові, записаній на досліджуємій фонограмі № 1, зазначені в текстах розмов як «Невідомий 2», належать ОСОБА_8 . Слова в розмові, записаній на досліджуємій фонограмі № 1, зазначені в текстах розмов як «Невідомий 1», належать не ОСОБА_8 , а іншій особі (а.с.97-106 т.4)
Відтак,покази потерпілого ОСОБА_12 про те,що ОСОБА_11 власноруч на аркуші паперу формату А-4 склав кошторис оформлення та погодження землевпорядних документів для передачі земельної ділянки в оренду за оплату в доларах США,отримав грошові кошти для цієї мети у розмірі 33600 доларів США,об*єктивно підтверджені письмовими доказами,які обвинуваченим не спростовані,та показами свідка ОСОБА_14 ,підстав для критичної оцінки яких судом не встановлено.
За змістом розмови ОСОБА_8 ,як це встановлено експертним висновком,з потерпілим ОСОБА_6 ,як він це підтвердив у судовому засіданні,встановлено,що ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 проводить підрахунок грошових коштів,отриманих від потерпілого для оформлення земельної ділянки,не оспорює їх загального розміру 33600 доларів США, на претензії про недобросовісну поведінку і безпідставне затягування в оформленні документів на землю повідомляє потерпілого про те,що причиною затримки є гальмування з боку уповноважених осіб.
Згідно інформації,наданої районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району №0659/01-29 від 17.05.2011 р.,погодження на відведення земельної ділянки в районі автодороги М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» км.263+205 для розташування автостоянки грузового транспорту районною адміністрацією не видавалось (а.с.53 т.2)
З відповіді департаменту архітектури та містобудування від 16.05.2011 р.№ 014 встановено відсутність звернень ОСОБА_6 щодо висновку про можливість відведення земельної ділянки в районі автодороги Харків-Алушта-Ялта для розташування автостоянки вантажного транспорту та відсутність такого висновку (а.с.56 т.2)
Аналізуючи наведене,суд дійшов до висновку,що досліджені у судовому засіданні показання потерпілого та свідків,висновки експертів та інформація,отримана при дослідженні речових доказів,за змістом є логічними,послідовними,співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому,протиріч не містять.
Суд не встановив підстав для обмовляння обвинуваченого потерпілим та свідками,їх зацікавленості в результатах розгляду справи,а відтак,ці докази суд приймає до уваги та покладає в основу обвинувального вироку.
В обґрунтування позиції захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину,захисник в інтересах обвинуваченого у судових дебатах посилався на те,що ОСОБА_8 від потерпілого грошових коштів у зазначеному в обвинуваченні розмірі не отримував,розписок про це не складав,на підставі усної домовленості з потерпілим,вчиняв певні дії в його інтересах з метою оформити земельну ділянку,проте своїх зобов*язань не виконав,що вказує на існування між обвинуваченим та потерпілим договірних відносин.
Суд перевірив доводи захисту та знаходить їх неспроможними,виходячи з наступного.
З матеріалів кримінального провадження встановлено,що ОСОБА_8 ,запропонувавши ОСОБА_6 послуги керованого ним ТОВ «Дельта 8» по оформленню земельної ділянки,не повідомив останнього про анулювання ліцензії на проведення землевпорядних робіт,про що як директор цього товариства не міг не знати.
Звітуючи ОСОБА_6 про нібито виконані в інтересах останнього певні роботи за грошову винагороду,надавав на ознайомлення потерпілому документи,зміст яких є недостовірним,що підтверджено дослідженою в судовому засіданні інформацією державних установ та органів місцевого самоврядування,які спростували як факт надання дозвільних документів на оформлення земельної ділянки ОСОБА_6 ,так і сам факт звернень з цього питання.
Відсутність будь-яких документів достовірного змісту,які за період з травня 2010 р.по теперішній час були б оформлені ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 щодо обраної потерпілим земельної ділянки вказує на те,що ОСОБА_11 від початку звернення до нього з боку Калашнікова не мав наміру вчиняти дій в його інтересах.
Посилання обвинуваченого на проведення в інтересах ОСОБА_12 кадастрової зйомки земельної ділянки на висновки суду не впливає,оскільки за матеріалами справи така зйомка була проведена аж у березні 2011 р.,тобто майже через рік після повідомлення про це потерпілого,а її результати були використані обвинуваченим з метою схилити потерпілого і надалі передавати грошові кошти на землевпорядні роботи.
Крім того,з матеріалів кримінального провадження встановлено,що аналогічні протиправні дії,які інкримінуються обвинуваченому,були вчинені ОСОБА_8 відносно інших осіб,за що він був засуджений.
Відтак,суд дійшов до висновку,що ОСОБА_11 була розроблена схема шахрайства з метою заволодіння чужим майном,реалізуючи яку він не повідомив ОСОБА_12 про відсутність законних підстав для його діяльності в сфері земельних відносин,під час зустрічей з потерпілим повідомляв недостовірну інформацію щодо вчинення дій в інтересах потерпілого за грошову винагороду,посилався на оформлення дозвільних документів в інтересах потерпілого,проте жодного із них не мав.
Вилучені під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого бланки та зразки документів,що видаються офіційними установами та органами місцевого самоврядування, вказують на те,що він мав реальну можливість використовувати ці зразки для надання потерпілому документів,які мають зовнішні ознаки офіційних,проте за змістом недостовірних,задля подальшого обману,що виключає існування між потерпілим та обвинуваченим договірних відносин.
Захисник також стверджував про недопустимість як доказу звукозапису розмови між потерпілим та обвинуваченим,з тих підстав,що він ,на думку захисника,отриманий з порушенням вимог законодавства щодо порядку збирання доказів.
Такі доводи захисника суд розцінює як безпідставні з огляду на таке.
Відповідно до п.8 Перехідних положень КПК України 2012 року допустимість доказів,отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку,що діяв до набрання ним чинності.
Диск з розмовою обвинуваченого і потерпілого, відтворений з диктофону «SONY» ICD-BX800 № НОМЕР_1 (а.с.96 т. 2), залучений до матеріалів справи на підставі постанови слідчого СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області 22.08.2011 р.за правилами КПК України 1960 р., відповідно до ст.66 якого докази можуть бути подані підозрюваним, обвинуваченим, його захисником, потерпілим.
Автентичність цього доказу,зокрема,відсутність ознак монтажу,належність голосу одного із співрозмовників обвинуваченому ОСОБА_8 підтверджені висновком експертизи,сумнівів у ґрунтовності якого в судовому засіданні не встановлено.
Застосування такого засобу доказування,як звукозапис,додатково до показань потерпілого та свідків забезпечує дослідження судом об*єктивної інформації,що не піддається суб*єктивним викривленням.Дані цього запису перевірені в судовому засіданні у сукупності з іншими доказами,вони мають значення для кримінального провадження і підтверджують існування обставин,що підлягають доказуванню,а також достовірність та можливість використання інших доказів,зокрема, показань потепілого та свідків,протоколу обшуку за місцем проживання обвинуваченого, висновків експертів.
Обгрунтування позиції захисника про недопустимість як доказу звукозапису розмови між потерпілим та обвинуваченим з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 20.10.2010 р.щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 62 Конституції України у даній справі є недоречним.
У даному Рішенні на рівні Конституційного Суду було здійснено роз*яснення норм чинного законодавства щодо неможливості обґрунтування обвинувачення на фактичних даних,які збиралися з конкретною метою створення доказів вини особи,з застосуванням при цьому методів та засобів оперативно-розшукової діяльності(зокрема,звукозапис розмов),не уповноваженими на здійснення такої діяльності особами
Вказане Рішення не впливає на оцінку допустимості доказів,які збирались і фіксувались як фактичні дані,що містять важливі для встановлення обставин справи відомості,при їх правильному оформленні в кримінальній справі.
Не можуть бути покладені в основу обвинувачення лише докази,зібрані уповноваженими особами з порушенням встановлених законодавством вимог та конституційних норм,або особами,які не уповноважені на проведення такої діяльності.
У світлі даного Рішення суд не встановив підстав для визнання недопустимим доказом звукозапису розмови,зробленої потерпілим у приватних цілях для фіксування інформації щодо перебігу процедури оформлення землевпорядних документів та розрахунків за це.
Постановою слідчого від 18.12.2012 р.(а.с.6 т.4),винесеною за правилами КПК України 1960 р., в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ознаками в його діях незаконного використання спеціальних технічних засобів отримання інформації відмовлено, і цей процесуальний документ ніким не оскаржувався, він є чинним і на час розгляду цього провадження.
В силу принципу змагальності кримінального процесу, сторони кримінального провадження наділені рівними правами у збиранні доказів та доведенні перед судом їх переконливості.
Відсутність ознак протиправного використання технічних засобів під час збирання доказів встановлена процесуальним документом,який є чинним,ці докази відкриті сторонам провадження у відповідності до правил кримінального процесуального законодавства,що дає підстави суду оцінити та прийняти до уваги допустимими доказами як аудіозапис розмови, що міститься на лазерному диску «TDK» CD-R80 № 030150132, так і висновок експертизи, під час проведення якої зазначений диск був предметом дослідження.
Позиція захисту щодо недопустимості як доказу зазначеного звукозапису ґрунтується також на тому,що слідчий,призначивши по справі комплексну судову криміналістичну експертизу матеріалів і засобів відео-звукозапису,згідно супровідного листа не зазначив про направлення на дослідження експерту диктофона,з використанням якого вказаний звукозапис був зафіксований,а відтак,на думку захисника,цей диктофон не був предметом експертного дослідження.
Перевіривши доводи захисника в цій частині,суд встановив таке.
Постановою слідчого від 24.12.2012 р.(а.с.87 т.4) по справі була призначена експертиза звукозапису,проведення якої доручено експертам Харківського НДІСЕ ім.М.С.Бокаріуса.
На вирішення експерта було поставлено питання про те,чи виконаний аудіо запис,що міститься на відповідному носії інформації,на наданому на дослідження диктофоні «SONI» серійний номер 4065028.
Згідно висновку експертизи від 06.02.2013 р.(а.с.91 зворот т.4)експерт у ввідній частині описав надані на дослідження матеріали з їх фото фіксацією,зазначивши,що на експертизу представлений диктофон «SONI» ISD-BX 800 серійний номер 4065028,опечатаний у коробці з пояснювальним написом «Диктофон».
В п.1 висновків експерт дав відповідь на поставлене питання за результатами дослідження цього предмета(а.с.102 зворот т.4)
З наведененого суд дійшов до висновку,що диктофон «SONI» ISD-BX 800 серійний номер 4065028 був предметом експертного дослідження,а не включення його слідчим до супровідного листа при направлені постанови для проведення експертизи вказує на недолік у діловодстві слідчого,проте не є підставою для недопустимості доказів.
Захисник посилався також на невизначення розміру шкоди,яка завдана потерпілому,оскільки згадування у справі такої валюти розрахунків потерпілого з обвинуваченим,як долар,не є конкретним посиланням саме на долар США,а за існування у світі грошової одиниці долару як валюти інших країн та за відмінності офіційного курсу цих валют до гривні,ставить під сумнів висновки органу досудового розслідування в цій частині.
Такі доводи захисника повністю спростовані в судовому засіданні показами потерпілого,який зазначав,що розрахунки з обвинуваченим проводив саме у валюті долар США,показами свідка ОСОБА_14 про те,що й у його присутності потерпілий передавав обвинуваченому долари США,звукозаписом розмови між потерпілим та обвинуваченим,де ОСОБА_11 не згадує,що отримав від потерпілого долари як грошову одиницю іншої країни.
Загально відомим є те,що долар США як грошова одиниця є однією з основних валют світу,являється додатковою(паралельною)валютою в тих країнах,де національна валюта не являється єдиним законним засобом платежу,символьно позначається $.
Зазначення у аркуші паперу формата А-4,який за висновком експерта,вирогідно складений Устюговим,поряд із числівником 1000 вказаного символу $,відсутність вільного обігу в Україні долару як грошової одиниці таких країн,як,наприклад,Нова Зеландія,Сінгапур, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,поза будь-якими розумними сумнівами переконують суд у тому,що розрахунки потерпілого з обвинуваченим проводились саме з використанням долару США.
Водночас,при визначенні розміру матеріальної шкоди,завданої потерпілому ,суд виходить з наступного.
В судовому засіданні суд встановив,що протиправні дії обвинуваченого,які були об*єднані єдиним умислом,вчинені ним протягом з травня 2010 р.по жовтень 2010 р.
Згідно офіційного курсу НБУ,встановленого відносно гривні до долару США,він коливався в межах від 7,93 гр.за один долар США станом на 05.05.2010 р.до 7,91 гр. за один долар США станом на 01.10.2010 р.
Оскільки конкретна дата вчинення злочину по справі не встановлена,суд при визначені розміру матеріальної шкоди усі сумниві тлумачить на користь обвинуваченого та бере за основу мінімальний офіційний курс за жовтень 2010 р.,з урахуванням якого розмір шкоди визначає у сумі 265 776 гр.(з розрахунку 7,91 гр.*33 600 доларів США)
Посилання захисника на відсутність у справі висновку економічної експертизи на предмет визначення розміру шкоди на висновки суду не впливає,оскільки для цього не потрібні спеціальні знання експерта,а розмір шкоди визначається шляхом елементарних математичних розрахунків.
Захисник також ставив під сумнів висновок криміналістичної експертизи почерку в частині тверджень про вірогідність належності записів на аркуші паперу формату А-4 ОСОБА_8 .
Такі доводи захисника суд не приймає до уваги,оскільки жоден з доказів не має для суду наперед вставновленого доказового значення,а оцінки цього експертного висновку у сукупності з іншими доказами по справі,зокрема,показами потерпілого щодо обставин виконання саме ОСОБА_11 рукописних записів на аркуші паперу формату А-4,відомості про це,отримані під час прослуховування звукозапису розмови ОСОБА_11 з потерпілим,у взаємозв*язку переконують суд в ґрунтовності обвинувачення та його доведеності ,в тому числі,зазначеним експертним висновком,який не є єдиними та основним доказом.
Покази самого обвинуваченого про невинуватість,які він,за його ж промовою у судових дебатах,протягом досудового розслідування та судового розгляду справи,неодноразово змінював,суд до уваги не приймає та оцінює їх критично як обраний ОСОБА_11 спосіб захисту,оскільки вони об*єктивного підтвердження в судовому засіданні не знайшли та повністю спростовані сукупністю інших доказів,що не викликають сумнівів.
Доводи захисту про відсутність процесуальних підстав для проведення досудового розслідування за умови нескасованої постанови слідчого від 19.11.2012 року про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_8 за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, суд ретельно перевірив та дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на таке.
Зазначеною постановою слідчого(а.с.9 т.4)було припинено кримінальне переслідування у відношенні особи ОСОБА_8 по кримінальній справі № 4791104 ,водночас,дана кримінальна справа за фактом кримінального правопорушення ,передбаченого ч.3 ст.190 КК України була зупинена до встановлення особи,яка вчинила цей злочин,про що слідчим була винесена постанова від 19.11.2012 р.(а.с.11 т.4)
Вказані процесуальні рішення були прийняті слідчим на підставі КПК України 1960 р.
05.12.2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 3 ст.190 КК України(а.с.13 т.3),де у фабулі зазначено про заволодіння ОСОБА_8 шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_6 у розмірі 33 000 доларів США під приводом оформлення документів на користування земельною ділянкою в м.Запоріжжі,Шевченківський район,автодорога М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта»,без зазначення особи,яку повідомлено про підозру.
Зазначення у фабулі прізвища ОСОБА_8 ,яка стала відома із заяви про злочин потерпілого,суд не вважає порушенням КПК України,на якому акцентував увагу захисник,оскільки за правилами КПК України 1960 р.кримінальна справа не була закрита в цілому,залишилася в провадженні органу досудового розслідування за фактом злочину,з введенням в дію КПК України 2012 р.відомості про це кримінальне правопорушення були на законних підставах внесені до ЄРДР з додержанням вимог ст.214 КПК України, що є єдиною підставою для проведення досудового розслідування ,а також вимог Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань,затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 17.08.2012 р.№ 69.
Після початку досудового розслідування в порядку,передбаченому КПК України 2012 р.,і встановлення особи,якою дане кримінальне правопорушення було вчинене, ОСОБА_8 13.12.2012 р.було повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого ст.190 ч.4 КК України.
Оскільки діючий КПК України не передбачає скасування раніше прийнятих процесуальних рішень за КПК України 1960 р.,суд не вбачає процесуальних перешкод для кримінального переслідування ОСОБА_8 ,про які зазначав захисник.
Доводи сторони захисту про невнесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 суд розцінює як безпідставні,оскільки захист не довів суду дані обставини,посилання на витяг з цього реєсту(а.с.13 т.4) не є допустимим доказом,тому що у вигляді витягу з реєстру надаються певні відомості про кримінальне правопорушення (п.4.2 Положення),зазначений реєстр-це електронний документ,який містить повний перелік даних про кримінальне провадження.
Щодо доводів захисту про безумовне виправдання обвинуваченого з посиланням на ч.7 ст.284 КПК України,суд встановив таке.
Частина 7 ст.284 КПК України містить вичерпний перелік підстав ,за наявності яких суд безумовно постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Цей перелік не містить такої підстави,як наявність не скасованої постанови слідчого « про припинення кримінального переслідування у відношенні особи за кваліфікуючою ознакою ч.3 ст.190 КК України з підстав недоведеності його вини »(а.с.9 т.4)
Чинний КПК України,під час дії якого була оголошена підозра ОСОБА_8 ,не містить заборони оголошення підозри особи,відносно якої за нормами КПК 1960 р.було припинення кримінального переслідування з підстав недоведеності його вини.
Твердження захисту про відсутність на деяких документах діловодства необхідних реквізитів вбачається суду такою, що наповнені лише формальним змістом,а ці невідповідності не звужують прав та охоронюваних законом інтересів учасників кримінального провадження та не впливають на висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 .
Всебічно і повно встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами,дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог процесуального закону,суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені злочину,в якому він обвинувачується,та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману(шахрайство),що заподіяло потерпілому майнову шкоду в особливо великих розмірах.
Водночас,кваліфікуючу ознаку повторності вчинення злочину з обвинувачення ОСОБА_8 суд виключає,виходячи з наступного.
Як за змістом обвинувачення,так і за змістом промови у судових дебатах,прокурор не навів дововід на користь такої кваліфікації дій обвинуваченого,як вчинення шахрайства повторно,та не зазначив,який злочин обвинувачення вважає вчиненим ОСОБА_11 раніше,ніж відносно ОСОБА_12 .
Повторність шахрайства відповідно до ч.2 ст.190 КК України має місце тоді,коли шахрайство вчинене після шахрайства або після злочинів,передбачених ст.185-187,189,191,262 КК України.
Згідно роз*яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 р.»Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність,сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки»,у межах повторності злочинів їх неодночасне вчинення означає,що не збігаються за часовими показниками початкові моменти вчинення кожного зі злочинів.У зв`язку з цим повторність можуть утворювати злочини,один з яких був вчинений у період,коли інший злочин уже розпочався, але ще не закінчився (наприклад,після початку вчинення шахрайства,але до його закінчення особа вчинює крадіжку).У такому разі вчиненим повторно вважається злочин,розпочатий пізніше.
В матеріалах кримінального провадження наявний вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2013 р.,яким ОСОБА_8 був засуджений за ч.3 ст.190 ,ч.2 ст.15 ч.4 ст.27 ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді трьої років позбавлення волі з випробуванням тривалістю у один рік.
Згаданим вироком суду встановлено,що шахрайство,кваліфіковане за ч.3 ст.190 КК України, ОСОБА_8 вчинив в період з червня 2010 р.по квітень 2011 р.,тобто цей злочин не розпочатий та не вчинений ним раніше за шахрайство відносно ОСОБА_6 .
В матеріалах кримінального провадження наявний вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10.05.2011 р.,яким ОСОБА_8 був засуджений за ч.3 ст.190 ,ч.2 ст.15 ч.4 ст.27 ч.1 ст.369,ч.1 ст.358 КК України до покарання у виді трьої років позбавлення волі з випробуванням тривалістю у один рік.
Згаданий вирок суду викладений таким чином,що шахрайство,кваліфіковане за ч.3 ст.190 КК України, ОСОБА_8 розпочав у грудні 2010 р.,іншу дату розпочатку вчинення шахрайства з цього вироку об*єктивно встановити неможливо.
Оскільки шахрайство у діях ОСОБА_8 вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10.05.2011 р.встановлено вчиненим у грудні 2010 р.,підстав вважати його розпочатим раніше за злочин відносно ОСОБА_6 немає,усі сумніви суд тлучамить на користь обвинуваченого та кваліфікуючу ознаку повторності з обвинувачення ОСОБА_8 виключає.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення,віднесеного кримінальним законом до категорії тяжких злочинів,та враховує відомості про особу обвинуваченого:має постійне місце проживання,характеризується за місцем проживання позитивно,на обліках у ЗОНД та ЗОПБ не перебуває,має сім*ю,виховує малолітніх дітей.
Водночас,обвинувачений офіційно не працевлаштований,завдану матеріальну шкоду не відшкодував.
Обставин,які пом*якшують або обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,відсутність критики до свого протизаконного способу життя та вчиненого злочину,вказує на свідоме ігнорування ним суспільних норм та правил поведінки,небажання ставати на шлях виправлення,стійку орієнтацію на існування за рахунок суспільства без користі для нього з доходів,отриманих в результаті протиправної діяльності.
Вчиняючи злочин під приводом здійснення процедури оформлення відповідних документів у державних установах,обвинувачений ставить під загрозу довіру громадян до держави та службових осіб,одержує наживу за рахунок особи,котра їх заробила власнею працею,проте через необізнаність в певній юридичній процедурі,потребувала фахової допомоги,чим посягає на довіру до існуючого правого порядку , до законів і їх дотримання.
За таких обставин,з метою виправлення обвинуваченого,примушування його до законослухняної поведінки,запобігання вчиненню нових правопорушень,убезпечення суспільства від його протиправних дій,суд вважає,що обвинувачений заслуговує на суворе покарання у виді позбавлення волі та погоджується з позицією потерпілого у цьому питанні.
Водночас, в силу приписів ст.416 КПК України,після скасування судом апеляційної інстанції вироку у даній справі від 12.11.2014 р.не у зв*язку із необхідністю посилення покарання,при новому розгляді справи суд обмежений у застосуванні кримінального закону в частині призначення покарання,яке не може бути більш суворим,ніж призначене вироком,що був скасований.
Виходячи з наведеного,суд призначає обвинуваченому покарання по ч.4 ст.190 КК України у виді п*яти років позбавлення волі,із застосуванням ст.75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання строком на три роки та покладанням обов*язків,передбачених ст.76 КК України,без призначення в силу ст.77 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке передбачене санкцією частини статті обвинувачення як обов`язкове.
Підстав для призначення обвинуваченому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України,як про це заявив прокурор,суд не вбачає з огляду на таке.
Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2013 р. ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.190,ст.15 ч.2 ч.4 ст.27 ч.1 ст.369 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік за вчинення злочинів в період часу з червня 2010 р.по квітень 2011 р.
В силу ст. 89 КК України такими, що не мають судимостей, визнаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасовано з інших підстав, передбачених законом, а відповідно до роз`яснень у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 26.12.2003 року «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» погашення судимості не потребує посвідчення спеціальним рішенням суду чи іншим документом.З урахуванням того, що іспитовий строк тривалістю в один рік, призначений вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2013 року, сплив 22 березня 2014 року,суд не вбачає підстав для застосування правил сукупності злочинів,передбачених ч.4 ст.70 КК України, і за умови відсутності постанови суду про звільнення ОСОБА_8 від покарання за цим вироком.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 390 196 гр.,завданої незаконними діями обвинуваченого шляхом протиправного заволодіння грошовими коштами потерпілого,суд дійшов до висновку про задоволення позову,виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа,якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
У відповідності до вимог ст.ст.127,128,129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
ОСОБА_6 як цивільний позивач в судовому засіданні в обґрунтування заявлених вимог пояснив,що з вини обвинуваченого,який у шахрайський спосіб заволодів його грошовими коштами у розмірі 33600 доларів США,поніс збитки,які обчислені ним з урахуванням зміни офіційного курсу гривні до долару США станом на травень 2014 р.(а.с.116-117 т.1)
В судовому засіданні ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди не визнав,пояснивши,що з його вини матеріальна шкода потерпілому не завдана.
Заслухавши цивільного позивача та позицію обвинуваченого з приводу заявленого позову як цивільного відповідача ,оцінивши у сукупності всі надані на обґрунтування цивільного позову докази,суд задовольняє цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди повністю,виходячи з наступного.
Відповідно до ст.22,1166 ЦК України,особа має право на відшкодування матеріальної шкоди,завданої їй внаслідок порушення її прав,зокрема,реальних збитків,яка відшкодовується у повному обсязі особою,що заподіяла шкоду.
Особа,що заподіяла шкоду,звільняється від її відшкодування,якщо доведе,що шкода завдана не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу,саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Надані письмові докази,а саме аркуш паперу формата А-4 з рукописними записами,що виконані ОСОБА_11 ,звукозапис розмови ОСОБА_11 з ОСОБА_12 ,покази свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_12 як потерпілого,підтверджують,що ОСОБА_11 заволодів грошовими коштами потерпілого у вказаному вище ромірі і цивільний позивач внаслідок цього зазнав реальних збитків.
У даній справі лише цивільний позивач надав відповідні докази щодо наявного факту завдання йому шкоди діями обвинуваченого як цивільного відповідача,що вже вказує на презумпцію вини відповідача,однак останній всупереч вимогам ч.2 ст.1166 ЦК України не надав жодних доказів на спростування вказаного факту, тим самим не довів, що шкоду завдано не з його вини.Позиція відповідача,як і мотиви його заперечень цивільного позову, полягали лише в критичній оцінці доказів, які надав цивільний позивач, а не в наданній оцінці доказів з боку відповідача.
Відтак,позов про відшкодування матеріальної шкоди у визначеному цивільним позивачем розмірі знайшов своє підтвердження доказами,які не спростовані у судовому засіданні,підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи позов про відшкодування моральної шкоди,яку цивільний позивач мотивував тривалістю процесу захисту його прав та необхідністю звернення до адвоката,суд задовольняє його частково,виходячи з наступного.
За змістом ст.1193 ЦК України,якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди,то у залежності від ступеня вини потерпілого(а у разі вини особи,що заподіяла шкоду,-також в залежності від ступеня його вини,розмір відшкодування зменшується,якщо інше не передбачено законом.
Судом встановлено,що ОСОБА_6 у взаємовідносинах з ОСОБА_22 ,пов*язаних з грошовими розрахунками,не дотримувався мінімальних вимог обережності,передавав грошові кошти раніше незнайомій особі без підтвердження факту їх отримання розписками та без підтвердження підстав їх передавання відповідним договором.Звітування ОСОБА_11 про витрату певних сум в інтересах ОСОБА_12 ,останній не вимагав підтвердити документально,продовжував фінансувати ОСОБА_11 на конкретно не визначені дії,чим сприяв виникненню шкоди та збільшенню її розміру з кожним черговим грошовим розрахунком.
При цьому цивільний позивач не був позбавлений можливості у будь-який час припинити невизначені взаємовідносини з ОСОБА_11 ,вимагати документального звітування про витрати,що є необхідним для впорядкування грошових розрахунків.
За таких обставин ОСОБА_11 лише використав необачність та необережність ОСОБА_12 у фінансових питаннях,за умови дотримання останнім елементарних вимог розумності та впорядкування у грошових розрахунках ,матеріальна шкода у такому розмірі йому не була б завдана.
Виходячи з принципів розумності та справедливості,враховуючи можливість поновити права в інший спосіб,шляхом відшкодування матеріальної шкоди в натурі,суд дійшов до висновку про те,що достатнім поновлення прав потерпілого є відшкодування заподіяної йому моральної шкоди у розмірі 3 000 гр.,що є співмірним з його немайновими втратами за час розгляду справи.
За змістом обвинувального акта,по справі наявні судові витрати,відшкодування яких передбачено ст.118,122 КПК України,а саме на проведення криміналістичної експертизи у розмірі 735 гр.
При постановленні обвинувального вироку такі витрати у повному обсязі суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до ст.100 КПК України, речові докази аркуш паперу формату А-4 з рукописними записами,долучений до матеріалів провадження,належить зберігати з матеріалами провадження;диктофон «SONY» ICD-BX800 № 4065028,переданий на зберігання потерпілому,підлягає поверненню йому за належністю; вилучені у обвинуваченого під час обшуку житла документи,підлягають знищенню;диски з аудіозаписом процесуальних дій, долучені до матеріалів провадження,належить зберігати з матеріалами провадження;лазерний диск «TDK» CD-R80 № 030150132 з записом розмови обвинуваченого і потерпілого, долучений до матеріалів провадження,підлягає зберіганню з матеріалами провадження.
Відносно обвинуваченого на досудовому розслідуванні був обраний запобіжний захід у виді застави,умов якого обвинувачений не порушував.
Оскільки підстав для зміни цього запобіжного заходу на більш суворий не встановлено,суд вважає доцільним до набрання вироком законної сили залишити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді застави,що зможе забезпечити йому належну процесуальну поведінку.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов*язки:періодично з*являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти ці органи про зміну місця проживання і місця роботи,не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органа кримінально-виконавчої інспекції.
До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави залишити без змін.
Речові докази:
аркуш паперу формату А-4 з рукописними записами, долучений до матеріалів провадження,належить зберігати з матеріалами провадження;
диктофон «SONY» ICD-BX800 № 4065028,переданий на зберігання потерпілому,підлягає поверненню йому за належністю;
-вилучені у обвинуваченого під час обшуку житла документи,знищити;
-диски з аудіозаписом процесуальних дій, долучені до матеріалів провадження,належить зберігати з матеріалами провадження;
-лазерний диск «TDK» CD-R80 № 030150132 з записом розмови обвинуваченого і потерпілого, долучений до матеріалів провадження,підлягає зберіганню з матеріалами провадження.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди-задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживає в АДРЕСА_1 паспорт серія НОМЕР_2 ,виданий 29.01.1998 р.Комунарським РВ УМВС в Запорізькій області,ІПН НОМЕР_3 ,на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,паспорт НОМЕР_4 виданий 30.06.1998 р.Шевченківстьким РВ УМВС України в Запорізькій області,ІПН НОМЕР_5 ,проживає АДРЕСА_2 , відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди в розмірі 390 136 (триста дев*яносто тисяч сто тридцять шість)гривень .
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди-задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживає в АДРЕСА_1 паспорт серія НОМЕР_2 ,виданий 29.01.1998 р.Комунарським РВ УМВС в Запорізькій області,ІПН НОМЕР_3 ,на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 виданий 30.06.1998 р.Шевченківстьким РВ УМВС України в Запорізькій області,ІПН НОМЕР_5 ,проживає АДРЕСА_2 ,відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячи )гривень .
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживає в АДРЕСА_1 паспорт серія НОМЕР_2 ,виданий 29.01.1998 р.Комунарським РВ УМВС в Запорізькій області,ІПН НОМЕР_3 ,на користь Держави судові витрати на проведення криміналістичної експертизи у розмірі 735 (сімсот тридцять п*ять )гривень.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3