Ухвала іменем україни 23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженої захисникаОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010012, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , такої, що не має судимості,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Стягнуто з ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих: ОСОБА_8 210 000 грн, ОСОБА_9 100 000 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 червня 2015 року цей вирок змінено: в частині призначеного покарання до ОСОБА_6 застосовано положення ст. 69 КК і пом`якшено покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 121 КК до 6 років; в частині вирішення цивільного позову виключено з вироку рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 210 000 грн моральної шкоди.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона 18 серпня 2013 року близько 17.50 год. за місцем свого тимчасового проживання (квартира АДРЕСА_3 ), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спровокувала суперечку зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , під час якої на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні взяла зі столу ніж та умисно завдала ним чотирьох ударів, два з яких в область тулуба і по одному в ліве передпліччя та ліве стегно потерпілого, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких він ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.
У касаційній скарзі прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував ст. 69 КК та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м`якості. У зв`язку з цим просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити судові рішення через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 121 КК на ст. 124 КК, призначити їй покарання в межах вказаної санкції та на підставі положень ст. 75 КК звільнити від призначеного покарання з випробуванням, а також відмовити у задоволенні цивільного позову на користь потерпілого ОСОБА_9 . Захисник зазначає, що в суді першої інстанції інтереси потерпілих представляла особа, яка вчиняла процесуальні дії, не надавши суду документів на підтвердження своїх повноважень, а тому рішення судів про стягнення моральної шкоди і накладення арешту на майно засудженої як заходів забезпечення позовних вимог є безпідставними, цим доводам апеляційний суд оцінки не дав; висновки суду апеляційної інстанції про правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК містять істотні суперечності, оскільки апеляційний суд встановив інші обставини, ніж ті, що були встановлені місцевим судом. При цьому суди першої та апеляційної інстанцій ретельно не перевірили та не спростували доводи сторони захисту на підтвердження того, що ОСОБА_6 захищалась від нападу потерпілого та перебувала у стані необхідної оборони, а тому безпідставно не застосували закон, що підлягав застосуванню, ст. 124 КК.

На касаційну скаргу прокурора від захисника ОСОБА_7 надійшли заперечення, в яких він просить залишити цю касаційну скаргу без задоволення, про що наводить відповідні доводи.

Потерпіла ОСОБА_8 надіслала до суду заперечення, в яких просить задовольнити касаційну скаргу прокурора, а скаргу захисника залишити без задоволення, про що наводить відповідні доводи.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора (який підтримав скаргу прокурора та частково скаргу захисника і просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у цьому суді внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону), пояснення захисника (котрий підтримав доводи, викладені в його касаційній скарзі, крім доводів про застосування положення ст. 75 КК, оскільки максимальне покарання, передбачене ст. 124 КК, на день розгляду провадження в суді касаційної інстанції ОСОБА_6 відбула, заперечував проти скарги прокурора), думку засудженої (яка підтримала скаргу захисника й заперечувала проти задоволення скарги прокурора), перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Судове рішення має бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення (ст.370 КПК).
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону апеляційний суд належним чином не врахував.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, сторона захисту звернулася з апеляційними скаргами на вирок місцевого суду з аналогічними доводами і вимогами, які містяться в касаційній скарзі захисника. В апеляційних скаргах захисник та засуджена порушували питання, зокрема, про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і стверджували, що мотивом вчинення ОСОБА_6 діяння є її адекватний захист від нападу потерпілого, наводили докази на підтвердження своїх доводів, а тому просили дії засудженої перекваліфікувати з ч. 2 ст. 121 КК на ст. 124 КК.

Проте зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що цей суд обмежився наведенням доказів про нанесення винуватою чотирьох ударів ножем потерпілому, які фактично в апеляційних скаргах не оспорювалися, в зв`язку з чим апеляційний суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття ОСОБА_6 .

Разом з тим, доводи, викладені в апеляційних скаргах про самозахист ОСОБА_6 від нападу потерпілого, спричинення нею потерпілому небезпечних для життя тяжких тілесних ушкоджень у зв`язку з тим, що існувала потреба відвернути безперечне протиправне посягання на її життя та здоров`я, належним чином не перевірив, не з`ясував і не дав на них в ухвалі вмотивованих, ґрунтовних відповідей, при цьому допустив суперечності у своїх висновках.

Так апеляційний суд, частково провівши судове слідство, дослідив висновок судово-медичного експерта № 1-2015/з від 20 березня 2015 року про локалізацію, механізм виявлених у ОСОБА_6 18 серпня 2013 року легких тілесних ушкоджень (тобто у день і час інкримінованої події), та допитавши експертів, проте належних висновків цим доказам в ухвалі не надав, а лише зазначив, що показання обвинуваченої щодо розміру застосованого до неї зі сторони ОСОБА_10 насильства та перебування її у стані необхідної оборони не можуть бути визнаними достатніми доказами на підтвердження цих обставин.

Даний висновок є необґрунтований. Апеляційний суд не навів жодного мотиву на спростування тверджень ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_10 декілька разів ударив її по голові, штовхнув на підлогу кухні і став душити, тому вона з метою відвернення тяжких наслідків для її життя, підняла з підлоги предмет, яким виявився ніж, і нанесла ним удари потерпілому, тобто, на її переконання застосувала адекватний захист від протиправних дій потерпілого.

Разом із тим, апеляційний суд, встановивши нові обставини, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 відбулася обопільна бійка, у той же час цим обставинам належної оцінки не дав, не вмотивував, яким чином ці обставини вплинули на подальшу поведінку ОСОБА_6 , не дав категоричного висновку щодо правомірності захисту обвинуваченої і протиправності посягання потерпілого та належно не обґрунтував свої висновки, чому не визнав дії ОСОБА_6 такими, що, за твердженням сторони захисту, відбувалися в межах необхідної оборони. При цьому апеляційний суд в ухвалі не навів свого висновку про те, чи відбулося таке посягання потерпілого, яке би викликало у ОСОБА_6 невідкладну необхідність у заподіянні ОСОБА_10 шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання та виправдало би заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому за наведених обставин події.

У той же час погодившись з кваліфікацією дій винуватої особи за ч. 2 ст. 121 КК, припустився суперечностей у своїх висновках, а саме визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , віктимну поведінку потерпілого, який під час конфлікту з ОСОБА_6 застосував до неї відповідне насильство та спричинив їй тілесні ушкодження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 404, 419 КПК не перевірив належним чином доводи захисту про необхідність застосування до ОСОБА_6 положень статей 36, 124 КК, не спростував належним чином цих тверджень, натомість дійшов в ухвалі суперечливих висновків, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Без усунення вказаних порушень та суперечностей у висновках суду апеляційної інстанції колегія суддів позбавлена можливості дійти категоричного висновку щодо правильності кваліфікації дій засудженої.

Доводи прокурора про неправильне застосування ст. 69 КК підлягають перевірці на наслідками апеляційного розгляду.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляд у цьому суді, під час якого слід звернути увагу на вищенаведене, усунути зазначені порушення, ретельно перевірити усі доводи апеляційних скарг, дати на них обґрунтовані відповіді, із врахуванням встановлених обставин, правильно кваліфікувати дії винної особи і признати покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК.

Керуючись статтями 433436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3