Справа № 464/9585/15-к
пр.№ 1-кп/464/126/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.2016 Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0000208 від 30.01.2013 по обвинуваченню
ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, одруженої, з незакінченою вищою освітою, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , несудимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
при участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_3
захисника ОСОБА_6
в с т а н о в и в:
Обвинувачена ОСОБА_3 29 січня 2013 року приблизно о 15 годин 30 хвилин, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, навмисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень нанесла потерпілій ОСОБА_5 ряд ударів руками по голові та обличчі, заподіявши потерпілій 6 саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину не визнала і пояснила, що 29.01.2013 вона поверталась із онукою додому. Біля під`їзду вона зустріла потерпілу і пропустила її вперед перед собою. Піднімаючись по сходах між потерпілою та нею розпочалась словесна перепалка, під час якої вона вимагала, щоб потерпіла припинила смітити у під`їзді, а потерпіла стала її обзивати нецензурними словами. Оскільки ці непристойні висловлювання здійснювалися потерпілою в присутності її малолітньої онуки, тому вона взяла пляшку з водою і вилила воду на голову потерпілої, намагаючись її заспокоїти. На ці дії потерпіла стала завдавати їй чисельних ударів своєю палицею по різних частинах тіла. Обороняючись, вона вихопила у потерпілої палку, яку відкинула від себе та потерпілої по сходах вниз. Наполягає, що захищалась від потерпілої, охороняла себе та свою онуку. Вважає себе невинуватою і просить виправдати.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому кримінальному правопорушенні доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі.
Показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засідання показала, що 29.01.2013 близько 14-15 год. поверталась додому, біля дверей в під`їзд будинку зустрілась з обвинуваченою, котра притримала вхідні двері і надала їй можливість першою зайти в під`їзд. Піднімаючись по сходах в ході спільної розмови на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин спочатку сталась словесна сварка з обвинуваченою, яка стала її звинувачувати у засміченні підїзду, а потім обвинувачена стала завдавати їй удари, декілька разів вдарила ногою в живіт, подряпала їй обличчя. На крики про допомогу вийшов її син і припинив побиття. Після отриманих ударів вона звернулась в правоохоронні органи. Просить призначити обвинуваченій найсуворіше покарання. Заявила цивільний позов і просить стягнути заподіяну їй моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн.

Письмовими доказами: постановою про призначення судово-медичної експертизи від 04.02.2013 та висновком експерта №14/13 від 04.02.2013, з якого вбачається, що у ОСОБА_5 виявлено 6 саден на обличчі, котрі заподіяні тупими предметами з виступаючими гранями чи загостреними предметами, найімовірніше нігтями пальців рук. Вони могли бути заподіяні 29 січня 2013 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. (а.с.130); протоколом проведення слідчого експерименту від 29.01.2014 з фото таблицею (а.с.90-96)

Суд вважає, що зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими.

На переконання суду, показання обвинуваченої ОСОБА_3 стосовно перевищення меж необхідної оборони суперечать безспірно встановленим обставинам справи і є способом захисту обвинуваченої, спрямованим на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Суд критично ставиться до показань малолітнього свідка ОСОБА_7 , допитаної в присутності законного представника ОСОБА_8 , яка, будучи очевидцем подій, заперечила спричинення обвинуваченою ударів потерпілій, оскільки обвинувачена та свідок перебувають у родинних стосунках, і онука очевидно зацікавлена в уникненні своєї бабці від кримінальної відповідальності за вчинене. Крім того, судом надається належна оцінка особливості сприйняття ситуації малолітньою, оскільки подія мала місце у 2013 році, коли свідкові виповнилося лише пять років. З огляду на вказані обставини суд розцінює зазначені показання як спробу сприяти уникненню обвинуваченої від відповідальності.
На своїх показаннях в судовому засіданні потерпіла настоює, оскільки до цієї події 29.01.2013 з обвинуваченою існували добросусідські відносини, конфліктів не було, упереджено до неї не відносилась.

Суд приймає до уваги показання потерпілої щодо обставин нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою, які узгоджуються з іншими об`єктивними доказами по справі, надає віри показанням потерпілої, розцінює такі як правдиві, що об`єктивно відображають обставини справи та підтверджується матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні не надано доказів підтвердження заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій шляхом нанесення обвинуваченою ударів ногою в живіт, натомість, долученим до кримінального провадження висновком судово-медичної експертизи такі обставини спростовані.

Відповідно до ст.22 КПК України судом були створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Сторони кримінального провадження під час судового слідства у відповідності до ст.96 КПК України реалізували свої права стосовно з`ясування достовірності показань свідків. Недостовірність показань потерпілої в процесі судового розгляду встановлена не була, підстав для обмови обвинуваченої не знайдено, а наведені стороною захисту доводи є безпідставними.

Сторона захисту покликається як на докази невинуватості обвинуваченої: копію санаторно курортної карти, копію путівки, в якому зазначено діагноз обвинуваченої, скаргу ОСОБА_9 на ім`я начальника Сихівського РВ, заяву скаргу ОСОБА_5 від 05.07.2013, заяви мешканців будинку до районної адміністрації, відповіді адміністрацій та Сихівського РВ. Суд не приймає документи, надані стороною захисту в якості достовірних доказів на підтвердження невинуватості обвинуваченої, оскільки надані документи не містять у собі фактів щодо обставин подій 29.01.2013.
Протокол одночасного допиту осіб (потерпілої, обвинуваченої, свідка ОСОБА_10 ) суд не приймає до уваги, оскільки безпосередньо судом свідок ОСОБА_10 не допитувався у зв`язку зі його смертю (а.с.143), а показання цього свідка отримані ним під час досудового розслідування, проте не в порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

Отже, доводи обвинуваченої про те, що вона не наносила потерпілій тілесних ушкоджень, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, доводи сторони захисту про імовірність перевищення обвинуваченою меж необхідної оборони є безпідставними, експертно підтверджений характер та локалізація тілесних ушкоджень на обличчі потерпілої ОСОБА_5 свідчать про зворотнє.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що проживає на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 . Через вікно у січні 2013 року бачила обвинувачену з онукою та потерпілу, котрі заходили майже разом в під`їзд будинку. Через деякий час вона почула крики, лайку, плач дитини, ствердила про існування конфлікту. Охарактеризувала потерпілу як неврівноважену особу, з якою існують неприязні стосунки між всіма сусідами будинку. Вказаний свідок не була очевидцем подій, а лише надала характеристику особистості потерпілої та її поведінці.
Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення. Суд виходить з наявності об`єктивних даних про те, що саме обвинувачена розпочала словесний конфлікт, в який вступила потерпіла, обвинувачена, ініціюючи конфлікт, вилила воду на голову потерпілої без жодних пояснень причини своїх дій, вирвала у потерпілої палицю і під час конфлікту потерпілій були завдані удари, остання отримала садна на обличчі, зазнала фізичний біль. Позиція обвинуваченої про те, що її дії були необхідною обороною і вона вимушена була захищатись від протиправних дій потерпілої не беруться судом до уваги.

Таким чином, суд, розглянувши в судовому засіданні матеріали даного кримінального провадження на засадах змагальності сторін обвинувачення і захисту, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про винність ОСОБА_3 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, її стан здоров`я, яка не працює, вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшує чи обтяжує покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, думку потерпілої, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді штрафу.

Разом з тим, ч. 5 ст.74 КК України визначено, що особа може бути звільнена від покарання за вироком суду на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, визначені цією статтею, зокрема, два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Встановлено, що на час судового розгляду з дня події кримінального правопорушення 29 січня 2013 року минуло більше трьох років, перебіг строку давності не переривався та не зупинявся, що дає підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, однак, згода обвинуваченої на таке відсутня, оскільки остання повністю заперечила свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та просила її виправдати, що перешкоджає звільненню її від кримінальної відповідальності.

Відтак, враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що обвинувачену ОСОБА_3 слід звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Зазначене, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілої.
Заявлений цивільний позов слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Потерпіла ОСОБА_5 вказує, що зазнала моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болі, емоційних та душевних стражданнях, змушена тривалий час доводити свою правоту в правоохоронних органах і протиправність поведінки обвинуваченої щодо неї. Разом з тим, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпіла отримала моральну шкоду у заявленому нею розмірі. Тому, враховуючи наявність тілесних пошкоджень, їх локалізацію, з огляду на доведеність вини обвинуваченої, поведінку кожного учасника у конфлікті, суд, виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди з 10 000 грн. до 1000 грн.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

Звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області, шляхом подання її через Сихівський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору, а іншим учасникам судового провадження - на їх вимогу.
Суддя ОСОБА_1