Провадження № 1-кп/127/127/16
УХВАЛА
29 лютого 2016 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області:
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Слобідка-Охрімовецька Вінковецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, розлученого, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 01.06.2009 року Вінковецьким районним судом Хмельницької області за ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 345, ч.2 ст. 342, ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі зі сплатою штрафу в сумі 3000 грн.,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
До Вінницького міського суду Вінницької області 03.11.2015 року надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, затверджений 28.10.2015 року прокурором прокуратури м. Вінниці ОСОБА_3 .
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Разом з тим, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 вказаним вимогам закону не відповідає, оскільки в обвинувальному акті відомостей щодо потерпілого не має.
Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено хто є потерпілим від кримінального правопорушення, назви, будь-яких інших даних потерпілого юридичної особи, що свідчить про порушення прокурором п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Зазначене є не лише невідповідністю обвинувального акту вимогам Закону, а й грубо порушує права особи, яка потерпіла від злочину, оскільки суд позбавлений можливості повідомити саме потерпілого про дату та час розгляду справи, викликати до суду, роз`яснити права тощо. При цьому, суд звертає увагу на відсутність повноважень та права суду визначати хто є потерпілим у провадженні, вживати заходів щодо встановлення місця знаходження потерпілого.
Вказане свідчить про порушення прокурором прав потерпілого у кримінальному провадженні, що унеможливлює призначення акту до судового розгляду.
При цьому суд не погоджується з думкою прокурора, висловленою в ході судового засідання, щодо достатності зазначення в обвинувальному акті даних про представника потерпілого, виходячи з наступного.
Статтею 291 КПК України чітко визначено, що обвинувальний акт має містити дані щодо потерпілого, а не його представника. Законом не визначено альтернативи з вказаного питання, не передбачено можливості заміни чи ототожнення зазначених понять, оскільки ст. 291 КПК України передбачає вичерпний перелік відомостей, що мають бути в обвинувальному акті та не передбачає можливості їх вільного тлумачення, або заміни.
Суд звертає увагу, що інститут представництва є відмінним від поняття потерпілого, оскільки виходить з різних правовідносин, оскільки потерпілим може бути особа, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоди, а участь представника потерпілого є вже реалізацією потерпілим його права.
Статтею 58 КПК України визначено, що представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні, що свідчить про те, що потерпілий, реалізовуючи свої права має право обирати представника, змінювати його тощо.
Враховуючи зазначене, суд звертає увагу, що прокурором всупереч закону підмінено зазначені поняття, проігноровано приписи ст. 291 КПК України, що тягне повернення обвинувального акту.
Крім того, згідно з п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 вказаним вимогам закону не відповідає.
Згідно з приписами Закону правова кваліфікація є юридичною оцінкою вчиненого особою діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначене свідчить про те, що правова кваліфікація повністю залежна від фактичних обставин кримінального правопорушення, а відтак формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими не можуть суперечити правовій кваліфікації, тобто юридичній оцінці зазначених дій.
Не вдаючись до аналізу доказів у справі, не оцінюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та не вирішуючи питань, що притаманні для судового розгляду, суд дослідивши виключно обвинувальний акт, вважає, що він не відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде грубим порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин справи та правова кваліфікація суперечать одне одному.
Вказаних висновків суд дійшов виходячи з того, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення містять відомості про те що, « ОСОБА_4 вчинив злочин за попередньою змовою з ОСОБА_5 »
В той же час, вищеописані дії ОСОБА_4 прокурором кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як вчинення крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна поєднаної з проникненням в приміщення.
Таким чином, формулювання обвинувачення та фактичні обставин кримінального правопорушення повністю є суперечать правовій кваліфікації дій ОСОБА_4 .
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Разом з тим, з обвинувального акту, що надійшов на розгляд, суд позбавлений можливості встановити, яке обвинувачення висунуто ОСОБА_4 , чи обвинувачується він у вчиненні крадіжки за попередньою змовою групою осіб, як на це зазначено у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення, чи у вчиненні крадіжки самостійно, як на це вказує кваліфікація зазначена в обвинувальному акті.
Вказане унеможливлює призначення справи до судового розгляду та її розгляд судом у відповідності до вимог КПК України та грубо порушує права самого обвинуваченого, оскільки незрозумілість того, в чому він обвинувачується позбавляє його можливості захищатись від висунутого обвинувачення та є порушенням його права на захист.
Наведене свідчить, що обвинувальний не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та вказані порушення є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 291 КПК України, суд -
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом семи діб з дня її проголошення.
Суддя: