Справа № 309/5078/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001170 від 08.11.2014 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Кошелево, Хустського району, Закарпатської області, українку, громадянку України, освіта середня, розлучену, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за апеляційною скаргою із змінами заступника Хустського міжрайонного прокурора ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2015 року відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
В зміненій апеляційній скарзі заступник Хустського міжрайонного прокурора ОСОБА_6 просить скасувати вирок районного суду відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вимоги обґрунтовує тим, що у мотивувальній частині вироку судом не зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а зазначено лише фактичні обставини, що були встановлені в ході досудового розслідування. Вважає, що порушення визначених законом вимог до змісту та форми вироку є істотними, оскільки суперечності між мотивувальною та резолютивною частинами вироку перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадження та зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути виявлені порушення кримінального процесуального закону, вирок суду підлягає скасуванню та, з метою захисту прав та дотримання інтересів сторін кримінального провадження, кримінальне провадження підлягає направленню до суду першої інстанції з призначенням нового розгляду.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2015 року ОСОБА_5 визнана винною вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрано домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, з покладенням зобов`язань цілодобово не залишати місце постійного проживання без дозволу прокурора або суду.

Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат вирішені.

Цим вироком суду встановлено: «Органами досудового слідства ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України в тому, що вона 8 листопада 2014 року о 9 год. 30 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні хліва в АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки, що виникла на ґрунті особисто-неприязних відносин, взявши в руки ніж побутового призначення, з метою заподіяння смерті своїй матері ОСОБА_10 , умисно нанесла їй ножем декілька ударів по тулубу та в ліву половину грудної клітки, де розміщені життєво важливі органи, зокрема серце, в результаті чого спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді: колото різаних ран дельтовидного м`яза зліва, нижньої третини правого передпліччя по передній поверхні, долонної поверхні правої кисті, проникаючого колото різаного поранення лівої половини грудної клітки ускладнене лівобічним малим гемотораксом, яке є небезпечним для життя і кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, виконавши усі дії, які вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчила з причин, що не залежали від її волі, так як ніж з її рук забрав її син ОСОБА_11 »

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваного вироку, доводів, викладеній в зміненій апеляційній скарзі, були заслухані:

- прокурор ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу із змінами заступника Хустського міжрайонного прокурора ОСОБА_6 , просила її задовольнити;

- захисник ОСОБА_8 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги із змінами заступника Хустського міжрайонного прокурора ОСОБА_6 , просила залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- обвинувачена ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_9 , які підтримали позицію захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ч. 3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ч. 4).

Зміст формулювання обвинувачення розкрито в абзаці 1 пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, відповідно до якого у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції виклавши фактичні обставини, що були встановлені органом досудового слідства, перекваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, ухвалив щодо неї обвинувальний вирок, у якому не зазначав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що є порушенням вимоги абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку.

Більше того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не перевірив відповідність обвинувального акту відносно ОСОБА_5 вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_5 саме підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, кваліфікуючими ознаками якого закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, перекваліфікував її дії на ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, ухвалив щодо неї обвинувальний вирок.

В той же час, згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно дотримуючись вимог КПК України прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а оскільки судове рішення підлягає скасуванню також з підстав, які не зазначено в апеляційній скарзі, то апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу із змінами заступника Хустського міжрайонного прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2015 року відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без змін у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, з покладенням зобов`язань: цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду; прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3