Ухвала
іменем україни
03 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000150 відносно ОСОБА_6 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року.
Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року зазначений вирок суду залишений без зміни.
Як встановлено судом першої інстанції, військовозобов`язаний запасу, прапорщик Збройних Сил України ОСОБА_6 , отримавши 18 лютого 2015 року о 12 год. 30 хв. повістку з вимогою прибути 19 лютого 2015 року о 8 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_2 , для відправлення у команді НОМЕР_1 за військовою спеціальністю «стрілець» (ВОС №100) на укомплектування військової частини НОМЕР_2 та подальшого проходження служби в лавах Збройних Сил України, у вказаний в повістці день та час без поважних причин, усупереч вимогам ст. 65 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, умисно, до районного комісаріату не прибув, тим самим ухилився від призову на військову службу за мобілізацією.
У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення скасувати, призначити новий судовий розгляд. При цьому посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання з подальшим застосуванням ст. 75 КК недостатньо об`єктивно оцінив обставини кримінального правопорушення, і вказує, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням нівелює цілі КК, а тому вважає, що суд застосував закон, який не підлягає застосуванню. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками суду першої інстанції, також у повній мірі не врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_6 та не навів переконливих мотивів про можливість застосування до засудженого положень ст. 75 КК.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 і доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, та призначив йому покарання, яке передбачене санкцією даної статті, у виді позбавлення волі.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК, врахувавши, при цьому, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, - повне визнання вини, щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та конкретні обставини кримінального провадження, місцевий суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання і прийняв рішення про звільнення його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення апеляційним судом свого вироку у зв`язку з безпідставним застосуванням положень ст. 75 КК, перевірив доводи зазначеної апеляційної скарги, які є аналогічні доводам касаційної скарги, визнав їх, з наведенням відповідних мотивів, безпідставними та погодився з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного покарання та можливості застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК.
Висновки апеляційного суду, на думку колегії суддів, є законними, обґрунтованими та належним чином мотивовані і доводикасаційної скарги прокурора щодо не наведення апеляційним судом в ухвалі переконливих мотивів про можливість застосування до засудженого положень ст. 75 КК є безпідставними.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

На думку колегії суддів суду касаційної інстанції застосування судами відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК є обґрунтованим і підстав для скасування судових рішень через неправильне застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги прокурора є безпідставними.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3