Ухвала
іменем україни

31 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000153 за обвинуваченням
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цегів Горохівського району Волинської області, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до незаконного виправдання ОСОБА_5 . Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є незаконною, необґрунтованою, оскільки не містить мотивів прийнятого рішення. Наголошує, що предмети злочину, вилучені у даному кримінальному провадженні є алкогольними напоями та за всіма ознаками відносяться до підакцизних товарів. Повідомляє, що апеляційний суд порушив принцип безпосередності дослідження доказів.

На касаційну скаргу прокурора виправданий ОСОБА_5 надіслав письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги прокурора.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 21 липня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 204 КК із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в сумі 1700 грн. з конфіскацією незаконно виготовленої продукції.

Вирішені питання про судові витрати у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року цей вирок щодо ОСОБА_5 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у незаконному придбанні, транспортуванні, зберіганні з метою збуту, а також збуті алкогольних напоїв, які не відповідають вимогам державних стандартів. Злочини вчинено за наступних обставин.
29 грудня 2011 року приблизно о 16 годині ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання в смт. Сенкевичівка Горохівського району Волинської області, незаконно за 16 грн. збув ОСОБА_7 0,5 літра водного розчину етилового спирту.

30 грудня 2011 року приблизно о 19 годині ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання в смт. Сенкевичівка Горохівського району Волинської області, незаконно за 16 грн. збув ОСОБА_8 0,5 літра водного розчину етилового спирту.

24 січня 2012 року приблизно о 14 год. 20 хв. під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 в смт. Сенкевичівка Горохівського району Волинської області, було виявлено і вилучено 3 пластикові пляшки ємністю по 5 л кожна, 2 скляні пляшки по 0,5 л кожна та 1 пластикову пляшку ємністю 1,5 л, у яких знаходився водний розчин етилового спирту.

Зазначений розчин за своїми органолептичними характеристиками та деякими хімічними показниками не відповідає вимогам державних стандартів України. Об`ємна частка етилового спирту цих рідин становить відповідно 38,2%, 38,2%, 37,4%, 36,5%, 37,2%, 37,2%.

Стаття 204 КК є бланкетною кримінально-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.
Загальний зміст статті 204 КК України полягає в тому, що з ним пов`язане визначення злочином діянь, які описані в диспозиціях частин цієї статті.
Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно - правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для кримінально - правової кваліфікації.
Згідно із зазначеним, під час проведення кримінально-правової кваліфікації діяння необхідно обов`язково встановити, який саме нормативно-правовий акт та у якій редакції був чинним на момент вчинення конкретного злочину, зокрема, які саме товари визнавалися підакцизними у конкретний час.
Визначальним поняттям при встановленні предмету злочину, передбаченого частиною першою статті 204 КК України, є поняття "підакцизні товари".
Відповідно до статті 14.1.145 Податкового кодексу України (далі - ПК) підакцизні товари (продукція) це товари за кодами згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.
Згідно із статтею 215.1. ПК, редакція якої була чинною на момент вчинення зазначених дій, до підакцизних товарів належали: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли.
Нормативне визначення поняття алкогольного напою дано в статті 14.1.5 ПК, під яким слід розуміти продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД).
Виходячи із нормативного визначення поняття підакцизні товари, алкогольний напій може бути визнаний таким і бути предметом злочинів, передбачених статтею 204 КК України лише за умови, якщо він відповідає наступним ознакам:
1) одержання шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлення на основі харчових спиртів;
2) вміст спирту етилового має становити понад 1,2 відсотки об`ємних одиниць;
3) визнання законом підакцизним товаром, до ціни якого включено акцизний податок;
4) належніть до товарної групи Гарманизованої системи опису та кодування товарів (далі-ГСОКТ) під одним з наступних кодів: 2204, 2205, 2206, 2208.
Відсутність хоча б однієї з наведених ознак виключає можливість визнання алкогольного напою підакцизним товаром, а відповідно і предметом злочину, передбаченого статтею 204 КК України.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_5 обвинувачується незаконному придбанні, транспортуванні, зберіганні з метою збуту, а також збуті алкогольного напою водного розчину етилового спирту, який за своїми характеристиками не відповідає вимогам державних стандартів.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, проте дав їм неправильну юридичну оцінку.
Так, згідно висновків експерта, дослідженого судом як доказ, прозора рідина, яка вилучена в ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 являє собою водний розчин етилового спирту, яка за органолептичними показниками та за показниками міцності не відповідає вимогам діючого державного стандарту на горілки та горілки особливі ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови».
Наведене свідчить, що алкогольний напій, який незаконно придбав, транспортував, зберігав та збував ОСОБА_5 , не відповідає всім чотирьом ознакам, за наявності яких цей напій мав би визнаватись підакцизним товаром, а відповідно предметом злочину, передбаченого статтею 204 КК України.
Також, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, апеляційний суд, виконавши вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначені в ухвалі від 15.09.2015 року, правильно урахував правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові №-5-15к13 від 5 вересня 2013 року, з якої убачається, що відповідальність за дії, передбачені статтею 204 КК України, настає у тому разі, коли винна особа вчиняє певні дії щодо одного з видів продукції, яка за своїми товарними характеристиками підпадає під законодавче визначення підакцизний товар. Якщо ж продукт (товар) за якимись ознаками подібний до підакцизних товарів, але не містить усіх ознак цього товару, то такий продукт не може визнаватись предметом злочину, передбаченого статтею 204 КК України.
Із урахуванням зазначеного, доводи прокурора про те, що предмети злочину, вилучені у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , є алкогольними напоями і за всіма ознаками відносяться до підакцизних товарів, не ґрунтуються на матеріалах провадження та зібраних і досліджених доказах.

Враховуючи викладене, доводи прокурора щодо безпідставності закриття кримінального провадження, неспроможні.
Апеляційний суд при перегляді справи в апеляційному порядку дотримався вимог закону, переглянув вирок щодо ОСОБА_5 в межах апеляційної скарги та своїх повноважень. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Безпідставні посилання і на порушення вимог ст. 23 КПК України, оскільки апеляційна інстанція не давала іншу оцінку зібраним у справі доказам, а послалася на доказ в тій редакції, як він досліджений судом і викладений у вироку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3