Дата документу Справа № 310/111436/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/593/16 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ст.263 ч.2 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005453, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянська Запорізької області, громадянина України, з середньою професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.263 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн., мотивуючи тим, що санкція ч.2 ст.263 КК України передбачає ряд альтернативних покарань, однак суд у вироку не обґрунтував призначення обвинуваченому покарання саме у вигляді обмеження волі, до того ж не у мінімальній межі. Крім того, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро покаявся у вчиненому, сприяв встановленню істини у справі, та ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, у суду були підстави для призначення обвинуваченому менш суворого покарання, зокрема штрафу.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.263 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 184,14 грн.

Запобіжний захід не обирався.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;

захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечували проти апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.

10.11.2015р., приблизно о 10 годині, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою виготовлення кастету, без передбаченого законом дозволу виплавив із свинцю металевий предмет (кастет), який став зберігати за місцем свого мешкання.

Після цього, 12.11.2015р., приблизно о 08 годині, ОСОБА_8 взяв за вказаною адресою виготовлений ним кастет та поклав його у свою сумку, після чого, діючи умисно, з метою незаконного носіння став носити його з собою по м.Бердянську до 15 години, поки біля під`їзду №2 буд. АДРЕСА_2 його не зупинили військовослужбовці в/ч № НОМЕР_1 , які при візуальному огляді виявили та в подальшому вилучили у нього вказаний кастет, який є холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом, по типу кастетів довільного виконання спрощеної конструкції, який ОСОБА_8 виготовив та носив без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст.263 ч.2 КК України, що також не оскаржується в апеляційній скарзі.

Оскільки зазначені вище обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються, то відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України не підлягають перегляду.

Доводи прокурора про те, що покарання обвинуваченому призначено без додержання положень ст.65 КК України, оскільки суд у вироку не навів мотиви призначення йому більш суворого виду покарання з числа передбачених санкцією статті за вчинений злочин, та вимога прокурора про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, є необґрунтованими.

Так, санкцією ч.2 ст.263 КК України передбачені різні види покарання, а саме: штраф, громадські роботи, арешт, обмеженням волі та позбавлення волі.

Суд, враховуючи при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що впливають на покарання, обґрунтовано з числа передбачених санкцією статті видів покарання за вчинений злочин обрав саме обмеження волі, оскільки вірно дійшов висновку, що менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, суд, обираючи вид покарання, врахував положення ч.2 ст.53 КК України про те, що при призначенні покарання у виді штрафу суд повинен враховувати майновий стан винного. Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений не працює і не має доходів.

Проте вимога прокурора про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу не обґрунтована будь-якими даними про майновий стан обвинуваченого та наявність у нього доходів для сплати штрафу.

Також є необґрунтованими і доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно ч.1 ст.75 КК України якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання. За місцем проживання характеризується позитивно.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд, застосувавши принцип індивідуалізації призначення покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, при цьому навів у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення.

За таких обставин призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4