№ 1-кс/317/246/2016
№ 317/2231/16-к

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня2016 року м. Запоріжжя
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування клопотання зазначено, що 26 січня 2016 року до чергової частини Запорізького районного відділення поліції надійшло повідомлення про те, що по вул. Урицького,смт. Балабине, Запорізького району, водій транспортного засобу ВАЗ2109,д.н. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода.
Під час руху, водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_6 та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на неї, шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду, відповідних заходів направлених на зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив.
Своїми діями водій ОСОБА_5 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 178/16 від 28.03.2016, порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
-п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Так, згідно висновку судової медичної експертизи № 665 від 15.03.2016, у
ОСОБА_6 мали місце: закриті переломи обох кісток правої гомілки у верхній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості безпечні для життя, але що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, понад 21 день.
05 квітня 2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, приходить до наступних висновків.
Згідно ст.171 ч.2 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено розмір шкоди, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.
Зокрема, слідчим суддею 13.05.2016 року вже накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тому слідчий суддя вважає, що накладання арешту за зазначене у клопотанні майно не є співмірним із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, адже вартість майна , на яке треба накласти арешт, не зазначена.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1