Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 2 лютого 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000063 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року.
Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 серпня 2014 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Абрикосове Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 8 699 грн. 10 коп. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат та речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
засудженого ОСОБА_5 .

У касаційній скарзі засуджений просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому посилається на неповноту встановлення судами обставин, які мають значення для встановлення істини по справі. Вважає, що судами не враховано, що умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було, оскільки він діяв при перевищенні меж необхідної оборони та захищався від протиправних дій потерпілого, а тому, в його діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 118 або 119 КК України. Також посилається на суворість призначеного йому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не виправив допущені судом першої інстанції порушення.

За вироком суду, ОСОБА_5 7 січня 2014 року, в період часу з 06.00 до 07.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у рибацькому будинку, розташованому біля водоймища, на відстані 300 метрів від домоволодіння по АДРЕСА_2 , під час сварки яка виникла на ґрунті неприязних відносин між ним та ОСОБА_10 , який лежав на ліжку в кімнаті будинку, скоїв умисне вбивство, за таких обставин.

Перебуваючи у вказаному місці, між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 під час сварки, в ході якої ОСОБА_10 дістав заряджену мисливську рушницю та тримав її у руках, у ОСОБА_5 раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_10 , тобто на умисне протиправне заподіяння йому смерті. Реалізуючи умисел, спрямований на умисне вбивство, ОСОБА_5 , діючи умисно та цілеспрямовано, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обома руками вихопив з рук ОСОБА_10 рушницю та, спрямувавши її ствол в бік останнього, здійснив з неї один постріл в область грудної клітини зліва ОСОБА_10 , внаслідок чого на місці події настала смерть останнього.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу та просив залишити судові рішення без зміни, пояснення засудженого та захисників на підтримання доводів касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Судами правильно зроблений висновок на підставі показань самого засудженого про обставини вчинення злочину, які він давав у судовому засіданні, показань свідків, а також на підставі висновків проведених експертиз.

Так, сам ОСОБА_5 , як убачається з матеріалів провадження та його показань в суді першої інстанції, а також що не заперечується й у касаційній скарзі, не заперечував того, потерпілий загинув від пострілу в результаті саме його дій, оскільки він відводив направлені на нього стволи рушниці, проте заперечував ту обставину, що саме він натиснув на гачок рушниці та наявність у нього умислу на вбивство потерпілого, оскільки вважає, що він діяв при перевищенні меж необхідної оборони та захищався від протиправних дій потерпілого, а вбивство сталося через необережність.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль засудженого, тому доводи касаційної скарги в цій частині є неспроможними.
Також, судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Винність ОСОБА_5 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.

У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Одночасно не ґрунтуються на матеріалах провадження й доводи касаційної скарги про перевищення засудженим меж необхідної оборони, а також відсутності умислу на вбивство особи та наявності в його діях ознак злочину, передбаченого ст. 118 чи 119 КК України, оскільки вони є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Так, згідно з ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Слід відрізняти необхідну оборону від уявної, під якою розуміється заподіяння шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, але особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, помилково припускала наявність такого посягання.
При уявній обороні кримінальна відповідальність за заподіяну

шкоду виключається лише у випадках, коли обстановка, що склалася, давала особі підстави вважати, що мало місце реальне посягання, і вона не усвідомлювала й не могла усвідомлювати помилковість свого припущення. Питання про те, чи дійсно в особи були підстави для помилкового висновку про наявність суспільно небезпечного посягання, вирішується з урахуванням конкретних обставин справи.

Судом ретельно перевірялась версія засудженого щодо вбивства при перевищенні меж необхідної оборони та з необережності. Проте, вона правильно визнана безпідставною, оскільки суперечить встановленим фактичним обставинам та спростовується висновками відповідних експертиз.

Так, згідно висновку експерта від 5 лютого 2014 року при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді : а) крововиливів, саден на обличчі; б) вогнепального дробового проникаючого, частково наскрізного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені, крововиливів в м`які тканини грудної клітки, переламів 1, 2, 3 ребер зліва, вхідної та вихідної ран грудної клітки по ходу раневого каналу. Крововиливи та садна на обличчі виникли від дії тупого предмету та менш як від 3 травматичних впливів. За давності утворенні могли утворитися в строк, вказаний в установчій частині постанови та з тяжкістю окремо взяті відносяться до категорії легких. Враховуючи характер та розміри отвору на одежі та шкірних покровах, наявність зони обмеженого закіптюження біля нього, відшарування шкіри по краях та велике поле дії порохових газів, можна сказати, що вогнепальне поранення грудної клітки виникло від компактної дії дробового заряду, постріл був проведений в натиск, тобто при безпосередньому доторкуванні дульного зрізу вогнепальної зброї з одягом в ділянці грудної клітки. Рани в ділянці лівої лопатки, враховуючи її характер, розміри, наявність вивернутих зовні країв є вихідними ранами. За тяжкості вищевказане дробове поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені належить до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення, могло утворитися в строк та при обставинах, вказаних в установчій частині постанови. Тілесних ушкоджень характерних для падіння з висоти власного зросту при судово-медичному обстеженні трупа не виявлено. При судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа виявлено етанол 1,79 г/дм.3, що відносно живих осіб належить до ступеня сп`яніння середньої тяжкості. Смерть ОСОБА_10 є наслідком вогнепального, дробового, проникаючого поранення грудної клітки з пошкодженням лівої легені, яке призвело до гострої крововтрати, геморагічного та травматичного шоку, що належить до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення, могло утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині постанови (т.1 а.с.50-52).

Згідно висновку експерта №116 від 14 січня 2014 року, в крові ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в кількості 0,79 г./дм3. (т.1 а.с.85);

Відповідно до висновку експерта № 8 від 31 січня 2014 року, в наданому на дослідженні вигляді рушниця, яку було вилучено під час огляду місця події 7 січня 2014 року за адресою село Мошорино, є гладкоствольною вогнепальною зброєю, мисливською двоствольною рушницею моделі «Б», 16-го калібру, виготовленої заводським способом, 1954 року виготовлення. Рушниця придатна для здійснення пострілів мисливськими патронами 16-го калібру. У представленої рушниці всі механічні частини виготовлені заводським способом, ознак, які могли-б свідчити про внесення змін в конструкцію даної рушниці, або її переробку та зміну цільового призначення як мисливської гладко ствольної зброї не виявлено. З даної рушниці здійснення пострілу без натискання на її спускові гачки (в результаті струсу, падіння на дерев`яну підлогу чи удару) - неможливе (т.1 а.с.141-144).

Крім того, допитаний в суді першої інстанції судово-медичний експерт, який був присутній під час проведення слідчого експерименту з обвинуваченим та проводив судово-медичну експертизу за його наслідками, категорично вказав, що потерпілий ніяким чином не міг натиснути на гачок. Довжина стволів рушниці складає 72 см., довжина руки потерпілого, якщо виміряти від тулубу складає лише 56 см., що набагато менше. Крім того з урахуванням направленості раневого каналу у потерпілого, а саме: спереду - назад, зліва - направо та знизу до верху, потерпілий ніяким чином не міг сам натиснути на спусковий гачок рушниці, від чого стався постріл.

Також, судом взято до уваги й дані протоколу слідчого експерименту від 15 січня 2014 року, проведеного за участю ОСОБА_5 та його захисника, в присутності понятих, відповідно до якого він показував та розповідав про обставини за яких було здійснено постріл та які об`єктивно підтверджуються сукупністю інших зібраних по провадженню доказів.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 102 від 25 лютого 2014 року, ОСОБА_5 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними та є осудним (т. 2 а.с. 146-147).

Крім того, як убачається з судових рішень, при кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України, суди також врахували й те, що у даному конкретному випадку, засуджений, не дивлячись на те що конфлікт, який відбувся в селі Володимирівка між ним та потерпілим, був закінчений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, направився в рибацький будинок для подальшого продовження з`ясовування стосунків з потерпілим, що свідчить про направленість умислу на скоєння умисного вбивства ОСОБА_10 .

Також, як правильно зазначено апеляційним судом, дії засудженого з приводу вбивства потерпілого не виникли раптово, як він зазначає, а навпаки свідчать про його здатність усвідомлювати їх значення та керувати ними, тобто такі дії під час пострілу з рушниці, були обдуманими.

Таким чином, колегія суддів касаційного суду, вважає, що судами в повному обсязі перевірені доводи обвинуваченого, про те, що він захищався від нападу потерпілого, та які визнані такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки вони спростовані в ході судового слідства показами свідків, висновками експертів та іншими доказами.

З урахуванням конкретних обставин справи, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.

Даних про неправильне застосування кримінального закону не встановлено.

Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги засудженого щодо невідповідності вироку суду вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , належним чином проаналізував усі доводи поданих на вирок місцевого суду апеляцій засудженого та його захисника, на кожний з доводів, що в ній містяться, дав повну та вичерпну відповідь.

Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень в частині кваліфікації дій засудженого.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3