В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 р. м. Жмеринка
Колегія Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Жмеринці кримінальне провадження №1-кп/130/9/2016 (130/1620/15-к), що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331 від 19 квітня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Олександрівка Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого;
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и л а:

19.04.2015 року біля 09.00. год. ОСОБА_6 , перебуваючи в с.Кудіївці Жмеринського району Вінницької області, в салоні автомобіля «DAEWOO-LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, не бажаючи сплачувати останньому кошти за проїзд сполученням м. Київ-с.Кудіївці Жмеринського району Вінницької області, діючи умисно, перебуваючи на пасажирському сидінні позаду водія ОСОБА_8 , ОСОБА_6 обома руками схопив за шию потерпілого та почав її стискати протягом 5-7 секунд. Однак ОСОБА_8 зумів вирватись від ОСОБА_6 , спробував відчинити двері автомобіля та, привідкривши їх, намагався вийти. В цей час, ОСОБА_6 , зачиняючи та відчиняючи дверцята автомобіля, наніс ними 3-4 удари по голові ОСОБА_8 , після чого руками зжатими в кулак наніс останньому 4-5 ударів по лівій частині його голови.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_6 , у ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 72 від 12.05.2015 року виявлено синці, садна, крововиливи на обличчі, шиї, правому плечі, лівому ліктьовому суглобі, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, та забійна рана голови, яка за своїм характером належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України визнав повністю, за обставин, викладених у вироку, щиро розкаявся. В своїх показах підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що 18.04.2015 року пізно ввечері він перебував в м.Київ та на ст. метро «Житомирська» та звернувся до водія ОСОБА_8 , якого раніше не знав, з проханням доставки його в с.Олександрівку Жмеринського району Вінницької області. Водій погодився, вказавши вартість проїзду по 6 грн. за один кілометр, що склало 2100 грн., однак повідомив, що не знає дороги. Тоді обвинувачений зателефонував із телефону потерпілого своєму дядькові ОСОБА_9 , який повідомив, що їхати потрібно через Житомирську трасу, однак ОСОБА_8 поїхав на м.Умань, дорогою заблукав, а тому вийшло на 500 км. більше та розрахуватись за поїздку коштів в ОСОБА_6 не було. Тоді він вказав ОСОБА_8 поїхати в с.Кудіївці, щоб там втекти, бо в Олександрівці його всі знають. В село вони приїхали близько 9.00 години 19.04.2015 року. Коло саду за 100-150 м від будинків, неподалік сільського кладовища, обвинувачений вирішив втекти, щоб не платити грошей, попросив зупинитись. Він сидів позаду водійського сидіння та відчинив двері, однак ОСОБА_8 відсунув сидіння та притиснув ноги обвинуваченого таким чином, що той не міг вийти із машини та вдарив його ліктем в область ока справа. Тоді із метою уникнення розрахунку за проїзд, він зіжав обличчя потерпілого та близько п`яти-шести разів вдарив потерпілого в голову та обличчя, а коли потерпілий внаслідок його ударів послабив сидіння та ліг на сидіння, обвинувачений вийшов із машини та втік, оскільки злякався, що вчинив злочин. При вказаних діях обвинувачений нічого не говорив потерпілому, не погрожував. В багажнику автомобіля потерпілого залишились його валізи із особистими речами. Обвинувачений одразу поїхав у м.Жмеринку, а звідти - у м.Київ, у нього розрядився телефон, а тому зателефонувати нікому не міг. Лише в Києві він зміг скористатись телефоном, зателефонував матері, яка повідомила, що його розшукує міліція. Застосування будь-якого шнурка та ременя безпеки для душіння, нанесення ударів дверцятами автомобіля потерпілому заперечив, оскільки такого не робив. Під час досудового розслідування про застосування шнурка для душіння ОСОБА_8 він вказав, оскільки так йому вказали працівники міліції, вину визнав у тому, що побився із таксистом, позбавляти життя ОСОБА_8 він не хотів. Коли обвинувачений покинув автомобіль, потерпілий був у свідомості, можливо закрився із середини. Мати обвинуваченого відшкодувала завдану шкоду, а саме віддала гроші ОСОБА_8 за проїзд ще 19.04.2015 року. Не заперечив, що вказані в висновку експертизи тілесні ушкодження ОСОБА_8 отримав внаслідок його дій в автомобілі, що були здійснені обвинуваченим.
Винуватість ОСОБА_6 , окрім повного визнання ним вини у вчиненні інкримінованого злочину за ч.1 ст. 187 КК України, після зміни обвинувачення, крім його особистих показів, повністю підтверджується доказами, перевіреними та оціненими у їх сукупності колегією суддів безпосередньо.
Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_8 , який будучи допитаним в режимі відео конференції із Подільським районним судом м.Києва, суду показав, що 18.04.2015 року ввечері м. Києві на ст. метро «Житомирська» до нього підійшов ОСОБА_6 , якого він раніше не знав та сказав відвести його в село в Жмеринському районі. Вони домовились, що оплата за проїзд буде складати 2000 грн. та ОСОБА_10 повідомив, що розрахується по приїзду. Виїхали із Києва близько 23 години. Всю дорогу ОСОБА_6 їхав позаду водія, та потерпілий мав можливість спостерігати за обвинуваченим у дзеркало заднього виду, добре його роздивився. Обвинувачений назвався ОСОБА_11 , розповів, що їде в село на кладовище, працює в Росії. Їхали до самого ранку, заблукали, обвинувачений телефонував родичу із телефону потерпілого, бо в нього скінчився заряд батареї, приїхали в м.Жмеринку о 7-8 годині 19.04.2015 року. Потім за вказівкою ОСОБА_6 вони поїхали в с.Олександрівка, а потім в село Кудіївці, де останній попросив зупинитись на полі біля зруйнованої ферми, саду, у пустій місцевості та почав наносити удари потерпілому спочатку ззаду по голові, на що потерпілий намагався відбитись ліктями. Потім ОСОБА_6 накинув на шию потерпілому шнурок та почав здушувати його кілька секунд, закриваючи рот і ніс, а потерпілий правою рукою встиг схопити та розірвав шнурок, потім став душити потерпілого ременем безпеки із сидіння водія, взявши його з правої сторони. Надалі ОСОБА_6 перемістився на переднє сидіння та наніс 5-6 ударів потерпілому по тулубу та голові кулаками, а потерпілий був зажатий між кермом та сидінням. При цьому ОСОБА_6 говорив, що «придушить потерпілого та піде, а якщо він буде чинити опір, то покличе знайомих хлопців і ті його заріжуть», а потерпілий ліг на сидіння, привідкрив дверцята автомобіля, та намагався вийти на праву сторону до пасажирського сидіння. ОСОБА_6 , прикриваючи та закриваючи дверки автомобіля, наніс по голові потерпілого кілька ударів. Потім припинив свої дії, вийшов із автомобіля та пішов у напрямку, протилежному від села. Речі обвинуваченого залишились в автомобілі. Потерпілий негайно закрився всередині, свідомості не втрачав, потім пішов до криниці, де попросив води у незнайомого чоловіка. У потерпілого були сліди побоїв, із рани йшла кров, звернувся до мешканців села, голови сільської ради, які викликали працівників міліції. Коли прийшла пора розраховуватись, вартість поїздки зросла до 3100 грн., з врахуванням кілометражу, однак про суму грошей поговорити не встигли. Шнурок білого кольору, схожий на жіночий, що був застосований обвинуваченим, не належав потерпілому, та в машині не знаходився, оскільки потерпілий оглядав машину перед посадкою. Вся подія відбувалась швидко, потерпілий спочатку злякався, а потім почав чинити опір. Після події із ним зв`язалась мати потерпілого, відшкодувала йому 19.04.2015 року 3100 грн. за поїздку, тому жодних претензій до обвинуваченого не має, пробачив його та хоче забути про подію. При призначенні покарання поклався на розсуд суду, не вимагав застосування до обвинуваченого найсуворішої міри покарання. Після отримання обвинувального акту із зміненим обвинуваченням (а.с. 211, 216), правом на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі не скористався, у судове засідання не з`явився, надав телефонограму (а.с. 217) про розгляд кримінального провадження у його відсутність.
Свідок ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_6 її рідний син, який працював в м.Києі та приїздив додому рідко. У 2015 році він вперше приїздив в село в січні, а другий раз мав приїхати на 19 квітня на проводи на ОСОБА_12 . ОСОБА_6 телефонував брату свідка із незнайомого номера, щоб розпитати дорогу додому. Коли наступного дня свідок після 9 години повернулась додому з кладовища, сина ще не було. Зателефонували на номер телефону, із якого телефонував син, відповів потерпілий ОСОБА_13 , та повідомив, що він в міліції. Потім приїхали працівники міліції. Сина свідок побачила лише в ОСОБА_14 , куди поїхала із своїм братом в гуртожитку по АДРЕСА_2 . Син був побитий. Вони одразу пішли в міліцію та ОСОБА_6 розповів, що сталось. Повідомив, що не вистачало грошей заплатити за проїзд, бо вийшло більше, ніж домовлялись, хотів втекти, але із таксистом виникла бійка в с.Кудіївці. Охарактеризувала обвинуваченого як доброго сина. Працівники міліції сказали синові змінити покази, щоб вони сходились із показами потерпілого, тоді буде стаття 125. Свідок віддала потерпілому ОСОБА_8 19.04.2015 року 3100 грн., які як він сказав, йому винен син, та повідомив, що більше претензій не має, про що написав розписку.
Свідок ОСОБА_9 суду показав, що обвинувачений ОСОБА_6 його племінник, який працював в м.Київ. Коли він приїздив додому, свідок не знає, однак було таке, що він ввечері телефонував з чужого номера та повідомив, що їде додому. Водій автомобіля повідомив, що заблукав, казав, що знаходиться в Білій Церкві, розпитав як звернути на Жмеринку. Потім обвинувачений повідомив, що вже в м.Жмеринці, заїхав перекусити. Потім свідку зі слів обвинуваченого стало відомо, що між обвинуваченим та водієм відбулась бійка, оскільки вони не домовились за ціну на проїзд.
Також винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину за ч.1 ст. 187 КК України доводиться доказами, що визнані колегією суддів належними та допустимими в ході оцінки їх у нарадчій кімнаті в сукупності із показами обвинуваченого, потерпілого та свідків.
Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.04.2015 року (а.с. 118-119) вбачається повідомлення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 120-122) про те, що 19.04.2015 року біля 09.00. год. невідома особа чоловічої статі, перебуваючи в с.Кудіївці Жмеринського району Вінницької області, в автомобілі «DAEWOO-LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, який належить ОСОБА_8 , нанесла тілесні ушкодження останньому та не розрахувалась за проїзд у сумі 2000 грн., завдавши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.
Із протоколу огляду місця події від 19.04.2015 року (а.с.124-128), що проведений із дозволу ОСОБА_8 (а.с.123) із додатками та додаткового огляду автомобіля (а.с.129-138), вбачається, що місцем огляду є автомобіль «DAEWOO-LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , дверки якого на момент огляду відчинені та автомобіль знаходився в с.Кудіївці Жмеринського району Вінницької області. На дверцятах автомобіля знаходяться надписи «call back 2772777», таксі місто. На даху автомобіля знаходиться фішка таксі помаранчевого кольору з цифрами 2772777. На пасажирському місці знаходиться мотузка білого кольору. В багажнику автомобіля знаходяться: запасне колесо до автомобіля, картона коробка та дорожня валіза помаранчевого кольору. У валізі виявлено цифрову фотокамеру «Самсунг ES28» чорного кольорув чорному чохлі; мобільний телефон fly» IQ 238 чорного кольору з розбитим дисплеєм та батарею; мобільний телефон «DONOR» D805+ сріблястого кольору із батареєю; три картки Приватбанку «Універсальна»; пенсійна картка Приватбанку; картка «Кредобанку»; картка «Скарбниця»; картка «Лайф»; лист формату А4 «Fishka» з трьома брелками; пустий шкіряний гаманець; степлер; ніж металевий; машинка для стрижки; дві зарядки до телефонів; дві парасольки; одяг; пакет з газетами та пакет чорного кольору з кабелем та електроприладами. Будь-яких відомостей щодо вилучення з місця огляду шнурка у протоколі не зазначено.
Згідно заяви ОСОБА_6 (а.с.139), останній отримав від працівників міліції свою валізу помаранчевого кольору із усіма речами в ній, що вказані в протоколі огляду від 19.04.2015 року. Претензій будь-якого характеру не має.
Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 квітня 2015 року (а.с. 140-142) вбачається впізнання потерпілим ОСОБА_8 серед пред`явлених йому осіб за фотознімками особу на знімку другому зліва за зовнішнім виглядом обличчя, темним волоссям, формою носа, розташуванням брів, очей, із яким він вперше зустрівся в м.Києві, привіз в с.Кудіївці, та який наніс йому тілесні ушкодження, нерозрахувавшись за проїзд.
Згідно судово-медичної експертизи № 72, яка розпочата 7.05.2015 та закінчена 12.05.2015 року (а.с.153-154) та проведена на підставі постанови від 06.05.2015 (а.с.152) у ОСОБА_8 на час судово-медичної експертизи 07.05.2015 виявлено: рубець, який виник на місці загоєння забитої рани в лобно-тім`яній ділянці голови зліва та крововилив у склері зовнішнього сегменту лівого ока, які виникли від дії тупих предметів, по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному в постанові про призначення експертизи (19.04.2015 року). Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 20.04.2015 року №681/Ж, на ім`я ОСОБА_8 , виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, у ОСОБА_8 мали місце ушкодження у вигляді синців, саден, крововиливів обличчя, шиї, правого плеча, лівого ліктьового суглобу, забійної рани голови, які також виникли від дії тупих твердих предметів і по давності утворення можуть відповідати строку та обставинам, вказаним у постанові про призначення експертизи (19.04.2015 року) та не протирічать матеріалам кримінального провадження (протоколи допиту потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_6 ) Синці, садна, крововиливи на обличчі, шиї, правому плечі, лівому ліктьовому суглобі за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Забійна рана голови за своїм характером належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Згідно розписки ОСОБА_8 від 19.04.2015 року (а.с. 155), останній отримав в якості компенсації матеріальних збитків від ОСОБА_6 3100 грн., претензій до неї та її сина не має.
Колегія суддів досліджені докази приймає, оскільки вони є належними, допустимими не оспорені стороною захисту чи обвинувачення, отримані із дотриманням вимог КПК, в межах строку досудового розслідування, відкриті сторонам у встановленому законом порядку.
Стороною захисту знято клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_15 , оскільки стороною захисту надано достатньо доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.
Колегія суддів визнає недопустимим доказом та відкидає висновок спеціаліста ОСОБА_16 у галузі судово-медичної експертизи від 20.04.2015 року №681/Ж (а.с.143-145), проведений за заявою ОСОБА_8 від 20.04.2015 року, згідно якого ушкодження, що виявлені у ОСОБА_8 у вигляді синців, саден, крововиливів, забійної рани утворились від дії тупого (тупих) предмета (предметів), за давністю утворення можуть відповідати вказаній даті 19.04.2015 року та відносяться: синці, садна та крововиливи до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); забійна рана голови до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я) відповідно до ст.86 КПК України, оскільки у наданому доказі не міститься обов`язкового попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків згідно ч.2 ст 102 КПК України.

Колегія суддів визнає недопустимим доказом та відкидає постанову про визнання речових доказів від 18.04.2015 року та оглянутий у судовому засіданні безпосередньо речовий доказ шнурок, вилучений з автомобіля ОСОБА_8 згідно протоколу ОМП від 19.04.2015., в силу положень ст.ст. 85, 89, 91, 337 КПК України, оскільки застосування вказаного предмету злочину обвинуваченим ОСОБА_6 знаходиться за межами інкримінованого обвинуваченням злочину, що передбачений ст. 187 ч.1 КК України згідно обвинувального акту від 22.01.2016 року (а.с.182-186) та на нього колегія суддів не може посилатись у вироку з метою недопущення погіршення становища обвинуваченого згідно ч.3 ст.337 КПК України.
Із цих же підстав колегія суддів не бере до уваги покази потерпілого ОСОБА_8 про застосування вказаного предмету злочину обвинуваченим ОСОБА_6 , враховуючи, що потерпілий, який отримав обвинувальний акт, не скористався правом на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
На інші докази сторони судового провадження не посилались, а відтак колегією суддів не досліджувались.
Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 вчинив розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій). Стороною захисту доводів обвинувачення не спростовано. Покази обвинуваченого безсумнівно свідчать про вчинення ним умисних дій, спрямованих на негайне залишення у себе коштів, що мали передатись ним за проїзд водієві ОСОБА_8 (напад саме з метою заволодіння чужим майном) із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, наслідки яких у виді синців, саден, крововиливів на обличчі, шиї, правому плечі, лівому ліктьовому суглобі, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, та забійної рани голови, яка за своїм характером належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я), зафіксовані у висновку експерта № 72 від 12.05.2015 року, та між ними та діями обвинуваченого встановлено прямий причинний зв`язок.
Таким чином, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 187 КК України, згідно обвинувального акту від 22.01.2016 року (а.с.182-186), колегія суддів суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив злочин, що слід кваліфікувати за ч.1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Щодо особи обвинуваченого, судом встановлено наступне.
Обвинувачений ОСОБА_6 на час вчинення злочинів був повнолітнім (а.с. 148, 151), раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 149), за місцем проживання характеризується позитивно, проживає із матір`ю ОСОБА_6 , 1963 р.н. (а.с. 150), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться (а.с. 146-147), неодружений, не працюючий, не є інвалідом першої-другої груп, неповнолітніх, малолітніх осіб на утриманні немає.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно ст. 66 КК України колегія суддів визнає щире каяття, повне добровільне відшкодування завданого збитку .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.
При призначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, та особу винного, його молодий вік, те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, а саме те, що він добросовісно являвся на виклики суду, дав правдиві покази.
Також при призначенні покарання суд враховує думку потерпілого ОСОБА_8 , якому шкода, завдана злочинами повністю відшкодована матір`ю обвинуваченого, претензій до обвинуваченого не має, він його пробачив, при обранні міри та виду покарання не вимагав щодо обвинуваченого суворого покарання.
Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, та вважає за необхідне призначити йому покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінуємої статті із випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки більш суворий вид покарання колегія суддів вважає недоцільним, та із застосуванням п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України. Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів із врахуванням принципу індивідуалізації покарання.
Наявності процесуальних витрат у кримінальному провадженні не встановлено.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області (а.с.156) підлягають знищенню відповідно до норм ст. 100 КПК України.
Дія запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту закінчилась 31.09.2015 року та питання про його продовження чи повторне обрання прокурором не ініціювалось (а.с. 34, 37, 77)
Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років десяти місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обрано.
Речові докази шнур, що переданий на зберігання в кімнату речових доказів Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області знищити.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати потерпілому, що не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3