Провадження №1-кп/761/214/2016
В И Р О К
іменем України
21 квітня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 та його представника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва

кримінальне провадження № 0013395 від 24 серпня 2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, працює: ТОВ «Укрвентсервіс», монтажник, із середньою освітою, не одружений, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

вироком Старгородського районного суду Вінницької області за ч.1 ст.229-6 КК України (ред.1960р) до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки,

Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.1996 року за ч.2 ст.206,ст.43 КК України (1960р), до 2 років позбавлення волі,

Шевченківського районного суду м.Києва від 04.10.2000 року за ч.2 ст.229-6, ст.14 КК України (1960р.) до 3 років позбавлення волі,

Оболонського районного суду м.Києва від 14.10.2003 року за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі,

Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.06.2006 року за ст. 391 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.03.2007 року за ст. 391 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.71 КК України, до 6 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 20.06.2012 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 23.08.2013 приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку № 11 по вул. Котовського в м. Києві, побачивши як раніше незнайома йому ОСОБА_9 поставила на землю пакет зі сміттям, висловив їй в грубій формі претензії з цього приводу, на фоні чого між ними виникла словесна сварка. В ході даної суперечки до них підійшов батько ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , який вступив в сварку з ОСОБА_6 на захист своєї дочки.
Під час конфлікту ОСОБА_6 , приблизно о 21 годині 20 хвилин 23.08.2013, в процесі конфлікту з потерпілим, застосовуючи насильство, небезпечне для життя в момент заподіяння, наніс ОСОБА_7 удар по обличчю, внаслідок чого ОСОБА_7 втратив рівновагу та відбулося падіння потерпілого на землю, під час якого ОСОБА_7 вдарився головою, при цьому обвинувачений ОСОБА_6 не передбачив можливості настання зазначеної вище шкоди іншій особі від вчиненого ним діяння, хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.
Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент діяння, а саме: відкрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ у лівій лобно-базальній ділянці, переднє-лобній ділянці зліва та обох скроневих долях, епідуральна гематома правої тім`яної ділянки, субарахноїдальний крововилив в лівій заднє-тім`яній ділянці, субарахноідальний крововилив, лінійний перелом тім`яної та скроневої кісток справа з переходом на основу черепа в середній черепній ямці, гемосинусит, розрив барабанної перетинки справа, забійна рана потиличної ділянки, що згідно висновку експерта № 1625/Е від 29.10.2013 за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Відповідно до висновку судово-медичної (комісійної) експертизи № 15-2015/о від 30.05.2015 проведеної за матеріалами кримінального провадження 0013395, ....Характер та локалізація складових черепно-мозкової травми, яка мала місце у ОСОБА_7 , в тому числі їх взаємне співвідношення, дозволяє стверджувати про те, що в даному випадку вона утворилась за єдиним можливим механізмом імпресийно-інерційним (ударно-протиударним) внаслідок дії тупого предмету з необмеженою поверхнею контакту в праву тім`яно-скроневу ділянку, що можливо, в тому числі і при падінні потерпілого з положення стоячи на площину з контактом саме цією анатомічною ділянкою.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся. В суді пояснив, що 23.08.2013 о 21 год. 15 хв., коли на вулиці вже було достатньо темно, він зі своїм знайомим ОСОБА_11 проходив через двір по АДРЕСА_3 . В цей час він звернув свою увагу на раніше не знайому йому ОСОБА_9 , яка вийшовши з під`їзду будинку, поставила пакет зі сміттям на дорогу та сіла до автомобіля з метою їхати. Така поведінка ОСОБА_9 обурила ОСОБА_6 і він, взявши пакет зі сміттям в руки, став навпроти машини, автомобіль загальмував і ОСОБА_6 поставив його на капот автомобіля ОСОБА_9 , на ґрунті чого у них виникла суперечка. В цей момент, почувши сварку, з під`їзду будинку вийшов батько ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_7 та підійшов до них. Почалася сутичка, в ході якої ОСОБА_7 штовхнув в груди ОСОБА_11 , який страждає на серйозні захворювання, має фізичні вади через стан здоров*я, в силу чого не міг відповісти на дії потерпілого ОСОБА_7 , у зв*язку з чим він у відповідь вдарив ОСОБА_7 правою рукою в нижню частину обличчя, від чого потерпілий впав на тротуар, а він залишив двір будинку. Вказав, що не бажав завдання потерпілому ОСОБА_7 саме таких тяжких тілесних ушкоджень. Цивільний позов ОСОБА_7 визнав в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_7 в суді підтримав змінене обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України. В суді пояснив, що 23.08.2013 приблизно о 22 год. він приїхав додому за адресою: АДРЕСА_3 та побачив сварку між його дочкою ОСОБА_9 та двома сторонніми чоловіками, одним з них був ОСОБА_6 , якого він запам`ятав та впізнає у судовому засіданні. Зазначив, що раніше він гірше пам`ятав обставини події через те, що проходив реабілітацію. Так, підійшовши щоб поговорити та розібратись в конфлікті з його донькою, він несподівано отримав удар рукою від ОСОБА_6 в ліву частину голови і відразу втративши свідомість, впав на асфальт. Дочка в момент удару стояла поряд з його автомобілем «Хюндай», інший чоловік, який був з ОСОБА_6 , стояв поруч. В подальшому він був госпіталізований в лікарню, неодноразово проходив лікування, йому встановлювалася третя група інвалідності, яка на даний час знята. Пояснив, що на даний час вони примирилися з ОСОБА_6 , в ході розгляду справи ОСОБА_6 в повному обсязі відшкодував понесені ним матеріальні витрати у зв*язку з лікуванням, а також сплатив в рахунок відшкодування моральної шкоди 62 000 грн., вибачився перед ним. В іншій частині свій цивільний позов зі зміненими вимогами про відшкодування моральної шкоди згідно угоди про примирення він підтримує.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, що ввечері 23.08.2013 він вийшов на вулицю подихати свіжим повітрям та став свідком конфлікту між ОСОБА_9 і двома невідомими йому особами, одним з яких був ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_9 сідала в машину, між нею та ОСОБА_6 виникла суперечка з приводу сміття, він стояв неподалік, приблизно за 3 метри, від ОСОБА_6 який сперечався з ОСОБА_9 , на шум підійшов батько ОСОБА_9 ОСОБА_7 , мабуть побачив з вікна і підійшов з`ясувати причини сварки. ОСОБА_12 також зробив зауваження ОСОБА_6 , але він не зважав на це, вся його увага зосереджувалась на ОСОБА_9 . Через деякий час ОСОБА_12 здалося, що сварка закінчилася тому він відійшов від місця події, раптом почув звук падаючого тіла, обернувся на крик ОСОБА_9 і відразу підбіг до ОСОБА_7 , який лежав на асфальті та з його вуха текла кров, руки і ноги тряслися, а ОСОБА_6 швидко залишав місце події, наздоганяти він його не став, а вирішив допомогти потерпілому ОСОБА_7 . Беззаперечно сказати, що саме ОСОБА_6 був учасником конфлікту він не може, на вулиці було вже досить темно.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що 23.08.2013 приблизно о 21 год. 15 хв., вона, виходячи з квартири, взяла пакет з сміттям з метою його викинути. Вийшовши на вулицю, вона поставила його на узбіччя за 50 метрів від свого автомобіля, в цей момент до неї підійшов ОСОБА_6 з якимось чоловіком та сказав їй прибрати сміття. Вона відповіла, що переставить автомобіль та прибере сміття, після чого ОСОБА_6 грубо повторив свою вимогу і взявши пакет зі сміттям, поставив його на капот автомобіля ОСОБА_9 , внаслідок чого виникла суперечка, в 5 метрах від цих подій стояли сусіди, які все бачили. Трохи пізніше до місця події під`їхав потерпілий ОСОБА_7 та почав цікавитись, що трапилось. ОСОБА_6 після недовгої розмови сказав потерпілому ОСОБА_7 , що зараз його вдарить і таки вдарив та втік з місця злочину.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснив, що 23.08.2013 приблизно о 21 год. 30 хв. в м.Києві, він прогулювався по вул.Котовського з ОСОБА_6 та став очевидцем того, як жінка вийшла з під`їзду та залишила на узбіччі пакет зі сміттям та сіла до автомобіля, увімкнувши запалювання. Це обурило ОСОБА_6 і він, зробивши зауваження жінці, взяв пакет та поставив його на капот автомобіля. Раптом зі сторони будинку до них підбігли двоє чоловіків і один з них ОСОБА_7 , почав говорити з ОСОБА_6 та з`ясовувати, що трапилось. Сам ОСОБА_11 стояв за 4 метра від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та він вирішив до них підійти, щоб не виникло конфлікту. Підійшовши до чоловіків, він отримав поштовх від ОСОБА_7 і ледве не впав, оскільки він хворий на туберкульоз кісток в клінічній стадії і навіть найменша травма може обернутися критично. Побачивши це, ОСОБА_6 у відповідь вдарив правою рукою ОСОБА_7 у лице, від чого останній впав на бордюр головою. Про те, що стосовно ОСОБА_6 розпочато кримінальне провадження, йому не відомо, сам станом здоров`я потерпілого ОСОБА_7 він не цікавився.

Свідок ОСОБА_13 в суді пояснила, що зі своїм сином ОСОБА_6 підтримує добрі відносини. Про конфлікт, який стався між ним та ОСОБА_7 , їй розповів сам ОСОБА_6 та попросив щоб вона спробувала поговорити з родиною ОСОБА_7 і примиритися, сам не хотів іти, бо думав, що їх це дратуватиме. Через пару днів вона приходила до квартири ОСОБА_7 та намагалась поговорити з дружиною потерпілого ОСОБА_7 , але остання не виявила бажання вести розмову і сказала, що викличе міліцію. Після цієї розмови вона більше до ОСОБА_14 не приходила. Через деякий час ОСОБА_6 забрали до міліції. ОСОБА_15 , який тоді був з ОСОБА_6 , нічого їй не розповідав.

Свідок ОСОБА_16 в суді пояснила, що після події отримання травми її чоловіком ОСОБА_7 до них додому приходила жінка, як вона зрозуміла, мати ОСОБА_6 , щоб мирно улагодити конфлікт, проте з урахуванням обставин вона відмовилася вести будь які переговори, окрім як в межах кримінальної справи. Як відбулося нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_7 вона особисто не бачила, перебувала в цей час вдома в квартирі. Почувши крик доньки ОСОБА_9 на подвір*ї будинку, вона вибігла на вулицю, де побачила на узбіччі біля будинку свого чоловіка ОСОБА_7 , у якого з вуха витікала кров, на її звернення він ніяк не реагував, вони почали викликати швидку допомогу. ОСОБА_6 вона на місці не бачила.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України стороною обвинувачення також наведено фактичні дані, які містяться в наступних доказах:

Згідно протоколу огляду місця події від 23.08.2013 року, оглянуто асфальтовану ділянку місцевості, розташованої приблизно в 10 м від під*їзду № 7 будинку АДРЕСА_3 . Під час огляду встановлено, що ділянка з правої сторони огороджена бордюром, біля бордюру знаходиться розкидане сміття. Приблизно в 2 м від бордюру виявлено пляму бурого кольору розміром 15х7 см, поряд знаходяться бинти зі слідами речовини бурого кольору, на ділянці знаходяться автомобілі, під час огляду вилучено змиви речовини бурого кольору з асфальтового покриття,

згідно довідки від 24.08.2013, виданої Міською лікарнею швидкої медичної допомоги по запиту Шевченківського РУ ГУ МВС в м.Києві, потерпілий ОСОБА_7 знаходився в КГ БСМП відділення 1 н/х з 23.08.2013 з діагнозом забій головного мозку, забійна рана потиличної частини, перелом зводу та основи черепа праворуч.

Як встановлено висновком експерта № 1625/Е від 29.10.2013, дані наданої медичної документації ОСОБА_7 свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою 23.08.2013 о 21.20 у нього мали місце тілесні ушкодженя: відкрита черепно мозкова травма забій головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ у лівій лобно базальній ділянці, переднє лобній ділянці зліва та обох скроневих долях, епідуральна гематома правої тім*яної ділянки, субдуральний крововилив в лівій заднє тім*яній ділянці, субарахноідальний крововилив, лінійний перелом тім*яної та скроневої кісток справа з переходом на основу черепа в середній черепній ямці, гемосинусит, розрив барабанної перетинки справа, забійна рана потиличної ділянки.

Відповідно до п.4.6.та 2.1.3 «б» «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», вказане тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчить про те, що вони утворилися внаслідок травматичних дій тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 23.08.2013.

Як встановлено висновком експерта № 476 від 20.12.2013, на наданому на експертизу фрагменті марлі зі змивом речовини бурого кольору, вилученому під час огляду місця події, виявлена кров людини.

Постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 24.06.2014 фрагмент марлі зі змивом речовини бурого кольору, вилучений під час огляду місця події на ділянці місцевості поблизу будинку № 11 по вул. Котовського в м.Києві, - визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження, постановлено зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Довідкою за результатами огляду медико соціальною експертною комісією АВ № 0088301, ОСОБА_7 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням з 05.05.2014 строком до 12.05.2015.

Протоколом пред*явлення особи для впізнання від 23.09.2013 зафіксовано результат впізнання свідком ОСОБА_9 серед пред*явлених для впізнання осіб на фотознімку № 1 , де зображено ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особу, яка 23.08.2013 нанесла тілесні ушкодження її батькові ОСОБА_7 .

За результатами проведення слідчого експерименту на підставі ухвали суду від 12 січня 2015 року відтворено за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , в присутності експерта ОСОБА_17 обставини події, яка сталася 23.08.2013, приблизно о 21.00 годин біля будинку АДРЕСА_3 , щодо завдання діями обвинуваченого ОСОБА_6 тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , з метою встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень. Результати слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів відеокамери Панасонік, зафіксовані на цифровий носій, про проведення слідчого експерименту складено протоколи слідчих дій від 28.01.2015 року. Згідно протоколу перегляду відеозапису від 28.01.2015, учасники відтворення зауважень з приводу проведеного слідчого експерименту не мають.

Відповідно до висновку судово медичної (комісійної) експертизи № 15-2015/щ від 30.05.2015 року, проведеної за матеріалами кримінального провадження, характер і локалізація складових черепно мозкової травми, яка мала місце у ОСОБА_7 , в тому числі їх взаємне співвідношення, дозволяє стверджувати про те, що в даному випадку вона утворилася за єдиним можливим механізмом імпресійно інерційним (ударно протиударним)- внаслідок дії тупого предмету з необмеженою поверхнею контакту в праву тім*яно скроневу ділянку, що можливо, в тому числі і при падінні потерпілого з положення стоячи на площину з контактом саме цією анатомічною ділянкою. Встановлений механізм утворення черепно мозкової травми дозволяє повністю виключити можливість її утворення внаслідок дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею ( на кшалт кисті, згорнутої в кулак) в будь яку ділянку голови.

Як роз*яснив в суді судово медичний експерт ОСОБА_17 , яка підтримала висновки експертиз, механізм утворення тілесного ушкодження у потерпілого встановлений внаслідок удару потерпілого однією частиною голови об необмежену поверхню.

Оцінивши вказані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також в сукупності з точки зору достатності та взаємозв*язку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 під час вчинення своїх дій своїм умислом не охоплював заподіяння ОСОБА_7 саме тяжкого тілесного ушкодження, вчинив необережне заподіяння тілесного ушкодження потерпілому, оскільки ударяючи потерпілого по обличчю, ОСОБА_6 хоча і не передбачав, але повинен був і міг передбачити, що потерпілий може впасти на землю і одержати травму внаслідок удару об тротуар.

Таким чином, з урахуванням того, що фактичні дані в досліджених доказах показаннях обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_7 , допитаних в суді свідків, письмових доказах, висновках експертів узгоджуються, є достовірними і достатніми, вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, знайшла своє підтвердження в досліджених доказах, своїми діями ОСОБА_6 заподіяв необережне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тим самим вчинив злочин, передбачений ст.128 КК України.

Вирішуючи питання про покарання ОСОБА_6 , суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обставинами, які пом*якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, є визнання вини та щире розкаяння ОСОБА_6 , відшкодування матеріальної, моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 .

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує обставини, які пом*якшують та відсутність таких, які обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до необережних злочинів невеликої тяжкості, дані, що характеризують особу ОСОБА_6 , який раніше судимий за умисні злочини, в тому числі за тяжкий умисний злочин проти життя та здоров*я, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, працює монтажником ТОВ «Укрвентсервіс», за місцем роботи також характеризується позитивно, займається громадською роботою, має міцні сімейні та соціальні зв*язки, має на утриманні дружину, яка є інвалідом 2 групи. Суд також враховує стан здоров*я ОСОБА_6 , який хворіє на серйозні хронічні захворювання, у зв*язку з чим потребує лікування. Також суд враховує обставини вчинення злочину у зв*язку з неправильною поведінкою потерпілого, направленою проти свідка ОСОБА_11 , який в силу своїх фізичних вад та хвороб не міг припинити їх самостійно.

При цьому суд враховує серйозність наслідків дій ОСОБА_6 по завданню необережного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, якому на тривалий час було встановлено третю групу інвалідності, він вимушений був проходити регулярне медичне лікування у зв*язку з отриманими тілесним ушкодженням, також враховує поведінку ОСОБА_6 одразу після події злочину, направлену на залишення місця події, ухилення від органів досудового розслідування, у зв*язку з чим останній був оголошений в розшук, що не дає підстав для висновків про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину, в сукупності такі обставини не дають підстав для призначення із застосуванням ст.69 КК України покарання більш м*якого, ніж передбачено законом, у виді штрафу.

Таким чином, з урахуванням особи ОСОБА_6 , який вчинив злочин, маючи непогашену судимість за тяжкий умисний злочин, його поведінки після вчинення протиправних дій, серйозності наслідків, які наступили, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів призначити покарання в межах санкції статті, за якою визнано ОСОБА_6 винуватим. При цьому серед альтернативних видів покарань, передбачених ст.128 КК України, ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, яке підлягає відбуванню реально.

Суд не призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі наведених прокурором даних за сукупністю вироків із застосуванням ст. 71 КК України, оскільки прокурором суду не надано належного доказу, а саме: судового рішення, яке б підтверджувало достовірно розмір невідбутого покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.03.2007 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст. 391 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.71 КК України, до 6 років 10 місяців позбавлення волі, за яким ОСОБА_6 звільнений з місць позбавлення волі 20.06.2012 року, як зазначено в обвинуваченні.

При цьому суд враховує, що відповідно до роз*яснень п.25 Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судоми кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК .

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_6 засуджувався вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.03.2007 року за ст. 391 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.71 КК України, до 6 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 20.06.2012 року, на підставі постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.06.2012 умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 14 днів.

Однак з урахуванням наданих стороною обвинувачення доказів про особу обвинуваченого суд позбавлений можливості пересвідчитися, що ОСОБА_6 дійсно не відбув частину покарання, призначеного за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.03.2007 року, оскільки належним чином засвідчену копію судового рішення, виключно яким може підтверджуватися факт умовно дострокового звільнення особи від відбування покарання у відповідності до вимог законодавства, суду прокурором не надано. За таких обставин суд позбавлений можливості достовірно визначити, в якому саме розмірі покарання не відбуте ОСОБА_6 за цим вироком, як на це посилається прокурор в обвинуваченні. При цьому суд при призначенні покарання не може приймати до уваги на підтвердження умовно - дострокового звільнення особи відомості з довідки ДІАЗ МВС України від 30.08.2013, довідки про звільнення ОСОБА_6 з міць позбавлення волі, які не можуть прирівнюватися до значення судового рішення.

Також доводи прокурора про звільнення ОСОБА_6 умовно достроково від покарання Коростеньским міськрайонним судом Житомирської області спростовується наданими відомостями за підписом голови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, відповідно до яких таке подання щодо ОСОБА_6 1977 року народження судом не розглядалося.

Таким чином, наведені прокурором дані щодо невідбутої обвинуваченим ОСОБА_6 частини покарання за попереднім вироком суду не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому суд враховує, що обставини, які характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом*якшують покарання, віднесені частиною 1 статті 91 КПК України до таких, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов*язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, покладаються у судовому провадженні на прокурора.

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст.ст.370, 374 КПК України, до п.23 ППВСУ №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов ППВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Враховуючи, що злочин у даному кримінальному провадженні вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 до постановлення вироку стосовно останнього Печерським районним судом м.Києва від 17.12.2014 року за ч.1 ст.186 КК України, за яким його засуджено до покарання у виді штрафу, судимість за яким на час розгляду даної справи погашено у відповідності до ст.89 КК України, суд вважає за необхідне призначити покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, зарахувавши в строк остаточно призначеного покарання, покарання за вказаним вироком Печерського районного суду м.Києва від 17.12.2014 року, яке ОСОБА_6 відбуте повністю. За правилами ч.3 ст.72 КК України покарання за даним вироком та вироком Печерського районного суду м.Києва від 17.12.2014 року виконувати самостійно.

Як встановлено судом, заявлена потерпілим матеріальна шкода, розмір якої пов*язаний з витратами на лікування, в повному обсязі відшкодована ОСОБА_6 в ході судового розгляду, тому підстав для стягнення суми матеріальної шкоди не убачається. Також частина позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 124 000 грн. задоволена обвинуваченим в ході судового розгляду, сплачено потерпілому ОСОБА_7 62 000 грн., що не заперечувалося в суді.

Таким чином, на підставі ст. 1166, 1167 ЦК України суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 124 000 грн. є обґрунтованими, з урахування сплати частини суми 62 000 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 з урахуванням ступеню та тривалості фізичних та моральних страждань потерпілого, який внаслідок дій обвинуваченого відчував фізичний біль, вимушений був проходити неодноразово медичне лікування з приводу отриманого тілесного ушкодження в стаціонарних умовах, встановлено третю групу інвалідності на визначений термін, з урахуванням суттєвості вимушених змін у звичному способі життя потерпілого, в рахунок відшкодування моральної шкоди 62 000 грн.

На підставі ст.100 КПК України речові докази фрагмент марлі зі змивом речовини бурого кольору, вилучений під час огляду місця події залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд-

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Зарахувати на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання перебування ОСОБА_6 під вартою з 16.05.2016 до 21.05.2014 року з розрахунку один день попереднього ув*язнення за два дні позбавлення волі, який визначити у відповідності до підпункт б п.1 ч.1 ст.72 КК України із співвідношення відповідності одному дню позбавлення волі двох днів обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України зарахувати за сукупністю злочинів в строк остаточно призначеного покарання, повністю відбуте покарання за вироком Печерського районного суду м.Києва від 17.12.2014 року за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За правилами ч.3 ст.72 КК України покарання за даним вироком та вироком Печерського районного суду м.Києва від 17.12.2014 року виконувати самостійно.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття ОСОБА_6 до кримінально виконавчої установи.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 97440 грн. повернути заставодавцю.

Позов ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 62 000 грн.

Речові докази - фрагмент марлі зі змивом речовини бурого кольору, вилучений під час огляду місця події залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1