АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_7 ,

представника

особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_8 від 20 травня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 лютого 2014 року за № 120 141 000 700 012 02 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвала мотивована тим, що висновки прокурора про відсутність в діях ОСОБА_10 складу указаного кримінального правопорушення зроблені по результатам повного і об`єктивного досудового розслідування, в ході якого слідчим було зібрано достатньо доказів, а саме допитано заявника, свідків, призначено та проведено судово-медичні експертизи, слідчий експеримент, оглянуто відеозапис, оцінка яких свідчить про правомірність та обґрунтованість постанови про закриття кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу та скасувати постанову прокурора від 20 травня 2016 року про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування таких вимог апелянт зазначає про те, що висновки слідчого судді стосовно законності та обґрунтованості постанови прокурора не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а відтак не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, ОСОБА_7 вказує, що винуватість ОСОБА_10 у спричиненні йому легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується послідовними показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновком судово-медичної експертизи від 15 серпня 2014 року про ступінь тяжкості нанесених йому тілесних ушкоджень, їх кількість та локалізацію, повторною судово-медичною експертизою № 1606/Е від 7 вересня 2016 року з аналогічними висновками.

Цими ж доказами, а також відеозаписом, спростовуються висновки прокурора про те, що дії ОСОБА_10 по відношенню до нього, ОСОБА_7 , були необхідною обороною, спрямованими на припинення та запобігання спричинення шкоди належній їй камері відеоспостереження внаслідок його дій. В дійсності, він, ОСОБА_7 , не мав наміру вивести з ладу камеру відеоспостереження ОСОБА_10 , а мав на меті лише прикрити її аркушем паперу, що чітко зафіксовано на відеозаписі.

За таких обставин, апелянт вважає, що прокурор дав неправильну оцінку діям ОСОБА_10 , внаслідок яких він, ОСОБА_7 , отримав легкі тілесні ушкодження, а тому необґрунтовано закрив кримінальне провадження за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_9 в підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали закритого кримінального провадження № 120 141 000 700 012 02 від 25 лютого 2014 року та судового провадження № 1-кс/758/2546/16 за скаргою ОСОБА_7 , а також доводи його апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів закритого кримінального та судового проваджень, в провадженні СВ Подільського управління поліції ГУНП в м. Києві перебували матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено 25 лютого 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 141 000 700 012 02 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В ході досудового розслідування були неодноразово допитані потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які були очевидцями конфлікту, проведено слідчий експеримент за участі потерпілого та свідків, досліджені документи, у тому числі матеріали відеозапису подій, а також проведено ряд судово-медичних експертиз, відповідно до яких ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, у вигляді 13 синців та 17 саден.

Зокрема, згідно з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 встановлено, що конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 - мешканців квартир, відповідно, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , 18 лютого 2014 року приблизно о 21 годині, виник через те, що ОСОБА_7 намагався заклеїти відеокамеру, яка є власністю ОСОБА_10 та розміщена над квартирою останньої.

Крім того, відповідно до досліджених в ході досудового слідства відеозаписів вказаних подій, наданих як потерпілим ОСОБА_7 , що зафіксовані на відеокамеру мобільного телефону, так і ОСОБА_10 з відеокамери, розміщеної над її квартирою, перевірених за згодою учасників кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, встановлено, що конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , полягав в тому, що ОСОБА_7 намагався встати на табурет та проти волі ОСОБА_10 вчинити протиправні, на переконання останньої, дії щодо належного їй майна, а саме заклеїти відеокамеру, розміщену над її квартирою. У зв`язку із цим ОСОБА_10 , з метою припинення та подальшого недопущення таких дій, під час кожної спроби ОСОБА_7 їх вчинити зіштовхувала його з табурета, хапала його за руки, відштовхувала, тощо.

З цього ж відеозапису, наданого ОСОБА_10 , вбачається, що дії ОСОБА_7 , спрямовані на те, щоб заклеїти відеокамеру, носили цілеспрямований і тривалий характер, внаслідок яких її об`єктив вийшов з нормального функціонування. При цьому, дії ОСОБА_10 обмежувались перешкоджанню ОСОБА_7 заклеїти об`єктив відеокамери.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1606/Е від 7 жовтня 2015 року, з урахуванням характеру, локалізації та морфології виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , вказані тілесні ушкодження могли утворитись, в тому числі і при умовах, які відображені на відеозапису подій від 18 лютого 2014 року.

Доводи ОСОБА_7 про незаконність встановлення ОСОБА_10 відеокамер на сходовому майданчику, яка охоплює вхідні двері його квартири, а також квартир інших мешканців, чим порушувалися його права на приватне життя, що сприяло його діям 18 лютого 2014 року, а саме не бажанням, щоб розмова з його сусідами та знайомим була зафіксована відеокамерою, не заслуговують не увагу, оскільки законність встановлення ОСОБА_10 відеокамер над входом до її квартири підтверджена рішеннями Слов`янського міжрайонного суду Донецької області та Апеляційним судом Донецької області від 16 червня 2015 року та 20 серпня 2015 року.

Таким чином, встановивши в ході досудового слідства, що камери відеоспостереження були встановлені ОСОБА_10 без порушення вимог чинного законодавства, а її дії щодо ОСОБА_7 були вчинені з метою запобігання настання шкоди внаслідок його дій, спрямованих на припинення нормального функціонування належного їй майна, які з її сторони були направлені на його захист та були співрозмірними з діями ОСОБА_7 , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , з огляду на вимоги ст. 36 КК України, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що за таких обставин, ОСОБА_10 знаходилась в стані необхідної оборони, а звідси про відсутність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що стало підставою для закриття зазначеного кримінального провадження.

Вказане рішення прокурора, повністю узгоджується з вимогами ст. 94 КПК України, прийняте на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, з оцінкою кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_7 , подану на рішення прокурора відповідно до вимог ст. 303 КПК України, слідчий суддя дав належну оцінку доказам у кримінальному провадженні і дійшов вмотивованого висновку про те, що прокурором при його закритті дотримано вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, положення ч. 2 ст. 9 КПК України, а прийнята постанова відповідає ст. 110 КПК України.

Тому доводи, викладені ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, з посиланням на ті ж докази у кримінальному провадженні, про те, що прокурор прийшов до необґрунтованого висновку про заподіяння ОСОБА_10 йому тілесних знаходячись в стані необхідної оборони, що залишилось поза увагою слідчого судді та призвело до постановлення незаконної ухвали, не заслуговують на увагу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, а тому підстави для її скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_8 від 20 травня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 лютого 2014 року за № 120 141 000 700 012 02 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-сс/796/2177/2016
Категорія КПК України: ч. 2 ст. 309
Слідчий суддя: ОСОБА_17
Суддя - доповідач: ОСОБА_1