АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1164/2016 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Борзнянського району Чернігівської області, громадянина Російської Федерації, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Згідно із вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 13 липня 2015 року приблизно о 22 годині, знаходячись біля виходу з підземного переходу станції метро «Осокорки», що в м. Києві по проспекту Бажана, підійшов до ОСОБА_10 та вдарив його в обличчя лобовою частиною голови, від чого останній впав на землю. Після цього, ОСОБА_7 відкрито викрав з кишені штанів ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 250 грн., мобільний телефон «Самсунг», вартістю 374 грн. з сім-карткою мобільного оператора «Лайф», вартістю 20 грн., а всього на загальну суму 644 грн. та з місцем вчинення злочину зник.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції. На думку апелянта оскаржуване судове рішення є незаконним, оскільки суд першої інстанції зайняв упереджену позицію щодо оцінки показань потерпілого, при цьому не врахував обставини, якими були зумовлені його дії щодо потерпілого, а саме те, що потерпілий тривалий час не повертав позичені йому грошові кошти в сумі 820 грн. Вважає, що потерпілий керуючись корисливими мотивами, з метою уникнути виплати боргу, обмовив його.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 401 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст. 94 КПК України.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю підтверджується сукупністю тих доказів, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано послався на дані, які містяться: в поясненнях потерпілого ОСОБА_10 , який зазначив, що він перебуває з ОСОБА_7 у дружніх відносинах. Коли він знаходився біля станції метро «Осокорки» в м. Києві, до нього підійшов ОСОБА_7 у нетверезому стані з ще однією людиною та сказав, що він обіцяв йому пиво. Після того, як він відповів, що у нього відсутні кошти, ОСОБА_7 лобом вдарив його по голові, від чого у нього в області брові пішла кров, після чого забрав з кишені штанів гроші в сумі приблизно 200 грн. та мобільний телефон. Після цього, ОСОБА_7 сказав, щоб він пішов разом з ними до магазину, щоб пити. Розуміючи, що обвинувачений коли напідпитку знаходиться не в адекватному стані, оскільки він раніше неодноразово потрапляв до лікарні через його дії в стані алкогольного сп`яніння та боявся обвинуваченого, він погодився піти разом з ними. Однак, невдовзі відстав від них та пішов до підземного переходу, де зустрів товаришів та все їм розповів, після чого викликав працівників поліції. Також пояснював, що в 2014 році у нього не було грошей щоб відсвяткувати свій день народження і саме ОСОБА_7 запропонував йому здати свій мобільний телефон до ломбарду, щоб відсвяткувати. Розмов про повернення коштів ніяких не було і будь-яких претензій про повернення коштів від обвинуваченого не було висунуто. При цьому потерпілий стверджував, що ОСОБА_7 без будь-яких попереджень спочатку вдарив його, а потім забрав гроші і мобільний телефон.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_7 , під час розгляду справи в суді пояснював, що побачивши у потерпілого гроші, витягнув їх з кишені штанів та після того як потерпілий став обурюватися, вдарив його в область лоба.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілого достовірними, оскільки вони є послідовними та узгоджуються з іншими доказами.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, в основу вироку покладено не тільки показання потерпілого, а й інші дані, які містяться в матеріалах кримінального провадження та які були досліджені судом під час судового засідання з наданням їм правової оцінки.

Так, в основу вироку, після повного дослідження та відповідної оцінки, суд поклав наступні докази: пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 які повідомили, що працюючи інспекторами патрульної служби в м. Києві, після отримання 13.07.2015 року у вечірній час виклику про побиття людини, викрадення мобільного телефону та грошей, вони під`їхали на місце де побачили потерпілого з гематомою. Потерпілий вказав на місце, де може перебувати обвинувачений. Приїхавши до станції метро «Осокорки» та підійшовши до автомобіля, який стояв біля мосту, потерпілий впізнав обвинуваченого, як особу, яка його вдарила та викрала гроші приблизно 200 грн. та мобільний телефон Самсунг. На їх прохання обвинувачений вийшов з автомобіля та скинув з кишені мобільний телефон Самсунг, який упізнав потерпілий; дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 липня 2015 року, згідно якого, ОСОБА_10 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, вказав на застосування до нього фізичного насильства та викрадення грошей і мобільного телефону; дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14 липня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_7 як на особу, яка відкрито викрала у нього гроші в сумі 250 грн. та мобільний телефон Самсунг; дані, які містяться у висновку спеціаліста від 24.07.2015 року, щодо визначення вартості мобільного телефону «Самсунг» - 374 грн.

Вказаними доказами підтверджуються показання потерпілого ОСОБА_10 про обставини вчинення ОСОБА_7 відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Зазначені докази судом першої інстанції обґрунтовано визнано належними, допустимими, достовірними, а дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що суд першої інстанції зайняв упереджену позицію щодо оцінки показань потерпілого, який обмовив його з метою не повертати йому борг, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на показання потерпілого, який перебуває у дружніх стосунках з обвинуваченим, останній послідовно, чітко та впевнено вказував про відсутність у нього з ОСОБА_7 будь-яких домовленостей чи претензій про повернення коштів, які останній витратив на святкування його дня народження за особистою ініціативою.

Тим більше по справі не було встановлено жодних даних, які б давали підстави потерпілому обмовляти обвинуваченого та підтверджували доводи апеляційної скарги.

Крім того, сам обвинувачений будь-яких заслуговуючих на увагу доказів, які б свідчили про вище наведене ним, як при судовому розгляді, так і при розгляд справи в апеляційній інстанції, також не навів.

Також відсутні в кримінальному провадженні дані які б свідчили про упередженість суду щодо ОСОБА_7 , тому доводи обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку всім зібраним по справі доказам, в тому числі і доводам під час судового розгляду обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину не визнав, ретельно їх перевірив і обґрунтовано постановив відносно ОСОБА_7 обвинувальний вирок.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував конкретні обставини вчинення злочину та його тяжкість, що відповідно до ст. 12 КК України, даний злочин відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, що він перебуває в міжнародному розшуку, відсутність по справі обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання та думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду пронеобхідність призначення покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, єправильним.

З урахуванням зазначених обставин, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для її задоволення не встановлено, а тому вирок суду слід залишити без змін як законний та обгрунтований.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 367 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути укасаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня їїпроголошення, а для особи, яка утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4