Справа № 299/954/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

17.03.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого- ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Виноградівського районного суду від 02 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимий: 30.10.1998 року Виноградівським районним судом за ст.140 ч.1 КК України до 200 грн. штрафу; 21.06.2002 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі; 12.12.2006 року Виноградівським районним судом за ст.395 КК України до одного місяця арешту; 13.04.2011 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ст.122 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік; 14.02.2012 року Виноградівським районним судом ст.185 ч.3 КК України, на підставі ст.ст.71,72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.07.2014 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 15 днів,
засуджений за ч.4 ст.187 КК України до 8 (вісьми) років позбавлення волі із конфіскацією майна; за ч.1 ст.121 КК України - до 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком 8 (вісім) років із конфіскацією майна.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Виноградівського районного суду від 14.02.2012 року 6 місяців, і остаточно до відбуття покарання ОСОБА_6 визначено 8 (вісім) років 6 місяців позбавлення із конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його затримання - 12.00 год. 12.03.2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 - тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 184, 14 грн. процесуальних витрат за залучення експерта.
Згідно вироку ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Виноградівського районного суду від 14.02.2012 року за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.ст.71,72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та постановою Рівненського районного суду від 28.07.2014 року умовно-достроково звільнений з невідбутим строком 1 рік і 15 днів, визнаний винуватим і засуджений за те, що він 08.02.2015 року близько 16.00 год. шляхом вільного доступу проник до підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , де з метою заволодіння чужим майном, наніс ОСОБА_8 удари руками та дерев`яною палицею по різним частинам тіла, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: садна шкірних покровів чола від центру вправо, синців шкірних покровів лівого плеча в верхній третині та надпліччя, правого плеча в середньо-нижній третині; садин-подряпин правого передпліччя в верхній та нижній третині; саден- подряпин правого передпліччя в верхній та нижній третинах; забійної рани м`яких тканин лівої гомілки; відкритого багато уламкового перелому в середньо-верхній третині лівої великогомілкової кістки із зміщенням та відкритий перелом верхньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та відкрито заволодів належними ОСОБА_8 - банківською карткою «Ощадбанку» номер рахунка № НОМЕР_1 та пін-кодом до неї, а в подальшому грошовими коштами ОСОБА_8 в розмірі 69,04 грн., які знаходились на вказаному рахунку, шляхом розрахунку в супермаркеті «Гранд» по вул.Копанській, 221 в м.Виноградів.
Також ОСОБА_6 08.02.2015 року близько 16.00 години, знаходячись в цьому підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , умисно, з метою залякування потерпілої ОСОБА_9 та примушування її не звертатись в правоохоронні органи з приводу вчинення ним злочину щодо її співмешканця ОСОБА_8 , дерев`яною палкою наніс ОСОБА_9 два удара в область ніг, від чого остання впала на підлогу та отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців шкірних покривів лівого плеча і передпліччя по зовнішній поверхні, забійної рани м`яких тканин в ділянці правої гомілки по передній поверхні в середній третині; відкритого перелому кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, які згідно висновку експерта №75 від 27.02.2015 року є небезпечними для життя в момент їх заподіяння і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Крім того, 02.03.2015 року близько 20.00 години ОСОБА_6 , проник на територію дворогосподарства по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 , звідки умисно, повторно намагався викрасти металевий каркас із зварених кутників, загальною вартістю 158 грн., який почав перекидати через огороджувальний паркан, але довести свої злочинні дії до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий потерпілим ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Виноградівського районного від 02 листопада 2015 року скасувати у зв`язку з неповнотою судового слідства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі у зв`язку із суворістю призначеного покарання. Свої доводи мотивує тим, що кваліфікація його дій за ч.4 ст.187 КК України та ч.1 ст.121 КК України є не вірною, посилаючись на те, що бійку с потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинив в стані афекту і їх не грабував. Крім того, вказує, що складений щодо нього обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Іншими учасниками судового розгляду апеляції не подавались.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, промову прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим, обвинуваченого та його захисника, які просили скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримано.
Так, відповідно до ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку належить зазначити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно вимог ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, серед інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, з врахуванням обов`язковості доказування обставин, визначених ст..91 КПК України.
Всупереч зазначеним вимогам процесуального закону, у обвинувальному акті, фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення ОСОБА_6 в частині заподіяння ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного в момент заподіяння, конкретно не вказано шляхом якої дії останнім заподіяно тяжкі тілесні ушкодження (від удару чи падіння), що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 08.02.2015 року о 16-ій год. в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 із застосуванням дерев`яної палки наніс потерпілій ОСОБА_9 два удари в область ніг, яка внаслідлк ударів, не втрималась на ногах і під час вільного падіння впала на підлогу. Внаслідок чого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців шкірних покривів лівого плеча і передпліччя по зовнішній поверхні, забійної рани м`яких тканин в ділянці правої гомілки по передній поверхні в середній третині; відкритого перелому кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, які згідно висновку експерта №75 від 27.02.2015 року є небезпечними для життя в момент їх заподіяння і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Як видно, висунуте ОСОБА_6 в цій частині обвинувачення є неконкретним, обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, а саме: дія або бездіяльність у виді посягання на здоров`я особи, причинний зв`язок між навмисними діями особи і наслідками у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, не зазначені ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду, внаслідок чого останній був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від цього обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист, на що і наголошується ним в апеляційній скарзі.
Не зважаючи на це, суд у підготовчому судовому засіданні не перевірив відповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як це передбачено ст.314 КПК України та не вирішив питання про усунення наведених недоліків, внаслідок чого ухвалив обвинувальний вирок, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Таким чином, постановивши щодо ОСОБА_6 обвинувальний вирок по епізоду вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції у вироку взагалі не навів причинного зв`язку між навмисними діями ОСОБА_6 і наслідками у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 і скопіював таке обвинувачення із обвинувального акту.
Такі дії районного суду не відповідають вимогам ст.2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права закріпленому в ст.8 КПК України та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.
Крім того, як видно із вироку, суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_6 у вказаних в обвинувальному акті обставинах, проник в середину підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , де із застосуванням фізичного насильства щодо ОСОБА_8 , яке виразилось у заподіянні останньому тяжких тілесних ушкоджень, відкрито заволодів банківською карткою «Ощадбанк» та пін-кодом до неї,а в подальшому грошовими коштами ОСОБА_8 в розмірі 69,04 грн., які знаходилися на вказаному рахунку, шляхом розрахунку в супермаркеті «Гранд» по вул..Копанській, 221 в м.Виноградів.
За змістом ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку окрім іншого повинна містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Проте, постановивши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України, суд першої інстанції даних вимог закону не виконав, натомість виклав обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті, незважаючи на те, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України не визнав та показав, що в приміщенні підвалу по АДРЕСА_2 після побиття ОСОБА_9 та ОСОБА_8 палкою, не забирав у останнього банківську картку, тобто не вчиняв розбою.
Потерпілій ОСОБА_8 , будучи допитаний в суді першої інстанції показав, що ОСОБА_6 дерев`яною палкою наніс йому та співмешканці ОСОБА_9 удари. Від отриманих ударів він втратив свідомість, а коли отямився ОСОБА_6 тримав в руках його паспорт, пенсійне посвідчення та банківську картку.
Із з вироку суду першої інстанції також видно, що потерпіла ОСОБА_9 дала в судовому засіданні аналогічні покази.
Однак, із перевірених апеляційним судом показів потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що після нанесення ОСОБА_8 . ОСОБА_6 ударів палкою, банківську картку із внутрішньої кишені куртки забрала співмешканка останнього - ОСОБА_11 .
В той же час, суд в основу обвинувального вироку за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, з незрозумілих підстав, поклав лише покази потерпілого ОСОБА_8 , який в момент його вчинення, за поясненнями ОСОБА_9 , знаходився без свідомості та свідка ОСОБА_11 про те, що банківську картку потерпілого забрав ОСОБА_6 , які викликають сумнів стосовно їх об`єктивності, не давши їм належної оцінки. Відтак залишив поза увагою й не спростував наведених доводів обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 про те, що він не забирав банківську картку у потерпілого і не вчиняв розбою щодо ОСОБА_8 .
Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду щодо винуватості обвинуваченого, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші і в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд не проаналізував і не умотивував у вироку показання допитаних в судовому засіданні осіб, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку, а в частині показів ОСОБА_9 невірним їх викладенням, не зазначивши які саме обставини правопорушення цим підтверджуються.
Отже, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду про винуватість або невинуватість обвинуваченого, суд у вироку, в порушення вимог ст.411 КПК України, не дав їм належної оцінки, а відтак допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги, при новому судовому розгляді кримінального провадження підлягають перевірці всі доводи, наведені захисниками обвинуваченого в апеляційних скаргах.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити, вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 - скасувати й призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі зі стадії підготовчого судового засідання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 тримання під вартою, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: