УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає на АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України на 6 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 17 лютого 2015 року, будучи позбавленим на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року прав керувати транспортними засобами строком на 1 рік (за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по центральному мосту з боку вул. Ш. Алейхема у напрямку просп. Імені Газети «Правда» у м . Дніпропетровську на автомобілі марки ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, виїхав на зустрічну смугу дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , внаслідок чого той отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, просить ухвалені стосовно нього судові рішення змінити, пом`якшити призначене йому за цим законом покарання, визначивши його таким, що не пов`язане з фактичним позбавленням волі (просить застосувати положення ст. 75 КК України). Вважає, що наведеним у вироку пом`якшуючим обставинам та даним про його особу (щире каяття і сприяння слідству, наявність на утриманні малолітньої дитини 2006 року народження, інвалідність 2 групи, наявність погашеної у встановленому законом порядку судимості, відсутність настання тяжких наслідків), а також думці потерпілого про можливість його виправлення без реального відбування основного покарання судами не було дано належної оцінки, а тому вважає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості злочину і даним про його особу внаслідок суворості.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що ця касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із ухвали, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину (належить до категорії злочинів невеликої тяжкості), його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах реального відбування призначеного покарання в межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 286 КК України. При цьому суд належним чином мотивував свої висновки щодо конкретного виду основного покарання для засудженого, врахувавши усі обставини, що пом`якшують покарання та позитивні дані про його особу, у тому числі й ті, про які він повторно вказав у касаційній скарзі.

Крім того, зі скарги засудженого вбачається, що висновки апеляційного суду стосовно виду покарання він не оспорює, але вважає, що це покарання має бути більш м`яким. Проте такі доводи касаційний суд вважає безпідставними, оскільки апеляційним судом належно враховано усі обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_6 та тяжкість вчиненого ним злочину, а ставленню потерпілого до апеляційної скарги засудженого апеляційним судом дано належну оцінку.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Отже підстав вважати призначене засудженому покарання несправедливим внаслідок суворості немає. Не з`ясовано й нових обставин, що пом`якшують покарання. Також не наведено таких обставин засудженим і у своїй касаційній скарзі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що підстав для подальшого пом`якшення призначеного засудженому покарання немає.

З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його касаційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3