АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 605/533/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/116/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.191, ч. 2 ст.358 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю сторін - прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_9 на вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шумляни, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого у Підгаєцькому районному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємстві «Підгайціагроліс» лісником, одруженого, несудимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 191 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки без позбавленням права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей і розпорядженням ними;

- ч. 2 ст. 358 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим остаточно визначено покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки без позбавленням права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей і розпорядженням ними.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та відповідно до ст. 76 КК України, покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 працюючи на посаді лісника підприємства «Підгайціагроліс» Підгаєцького районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства, будучи матеріально- відповідальною особою, яка здійснює охорону лісу, лісопродукції та відпуск лісопродукції, та несе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, в порушення умов договору від 03.01.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_7 зобов`язався нести повну матеріальну відповідальність, за зберігання ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, 21 серпня 2015 року в період часу з 11 по 12 годин дня, маючи право оперативного управління ввіреним йому майном - заготовленою лісодеревиною, умисно, діючи з корисливих мотивів, фактично відпустив дрова ПП «Альма Віта», в результаті чого здійснив розтрату ввіреної йому лісопродукції 11,04 складометри дров порізаних, із закріпленого за ним обходу № 10 квартал 1, виділ 6.

Зазначена лісопродукція була заготовлена під час санітарно-суцільної рубки головного користування на території лісу Шумлянської сільської ради, що розташований за межами населеного пункту, шляхом їх відвантаження та продажу ПП «Альма Віта», с. Золотники Теребовлянського району і вивезення їх транспортним засобом автомобіль марки ЗИЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 без документів які б підтверджували їх походження. Таким чином, своїми умисними діями , які виразились в розтраті чужого майна, яке перебувало в його віданні вчинене ОСОБА_7 призвело до заподіяння збитків Підгаєцькому районному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству «Підгайціагроліс» в сумі 1160 грн. 25 коп

Крім того, ОСОБА_7 працюючи на посаді лісника, в цей же день не маючи статусу службової особи Підгаєцького РКСЛП «Підгайціагроліс» але будучи працівником даного підприємства, з метою надання ознак законності реалізації та перевезенню вказаної лісопродукції, маючи бланк товарно- транспортної накладної форма якої затверджена Наказом Міністерства транспорту України № 3633 від 14.10.1997 р. «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України», спосіб отримання якої досудовим слідством невстановлено, умисно, діючи з єдиним умислом, здійснив підробку офіційного документа товарно- транспортної накладної № 001 від 21.08.2015 року, шляхом внесення в ній завідомо неправдивих відомостей, щодо ніби-то реалізації ПРКСЛП «Підгайціагроліс» 11, 04 складометри дров ПП «Альма Віта», неправдиво зазначивши вантажовідправника лісопродукції, ПРКСЛП «Підгайціагроліс» та засвідчивши певні юридичні факти щодо кількості та якості лісопродукції, та з метою надання їм достовірного вигляду, скріпивши своїм підписом на титульній стороні цього документа, яку в подальшому використав, надавши працівнику ПП «Альма Віта». Отже своми діями ОСОБА_7 не будучи службовою особою скоїв підроблення документів, тобто вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також склав завідомо неправдивий документ.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню.

В обґрунтування поданої апеляції вказує, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, хоча вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.191 ч.1, 358 ч.2 КК України, безпосередньо було пов`язане із займаною ним посадою.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей та розпорядженням ними на 3 роки і за ч. 2 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання визначити у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей та розпорядженням ними на 3 роки і відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу і з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 3 років обмеження волі, застосувати додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей та розпорядженням ними строком на 3 роки і за ч. 2 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання визначити у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей та розпорядженням ними на 3 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2-4 ст.76 КК України; представника потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які погодились з думкою прокурора щодо необхідності позбавлення права обвинуваченого на певний строк обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей та розпорядженням ними; перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 358 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то вони заслуговують на увагу.

Так, згідно з ч.2 ст.65 КК України та роз`ясненнями, наведеними в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Санкцією ч.1 ст.191 КК України в якості додаткового покарання передбачено позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Мотивуючи своє рішення щодо незастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання, суд першої інстанції зазначив про відсутність в останнього судимостей, добровільне відшкодування завданих збитків та думку потерпілого, що просив не позбавляти його права обіймати посаду лісника.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується.

Вирішуючи питання про незастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей і розпоряджатися ними, суд першої інстанції фактично навів ті ж мотиви, що й для застосування ст.75 КК України.

На думку колегії суддів, встановлені у провадженні обставини, які стали підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, не є достатніми підставами для висновку про можливість не призначати йому додаткове покарання, що передбачене в санкції статті обвинувачення.

Зокрема, місцевим судом залишено поза увагою те, що вчинення ним злочинів, за які його засуджено, безпосередньо пов`язані із займаною ним посадою лісника Підгаєцького районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Підгайціагроліс і що він, будучи матеріально-відповідальною особою, умисно допустив розтрату майна, яка перебувало у його віданні.

Колегія суддів вважає, що наведена обставина свідчать про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 , який вчинив злочини, використавши надані йому повноваження пов`язані із займаною ним посадою лісника, додаткового покарання, що передбачене в санкції статті 191 КК України у виді позбавлення права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей і розпоряджатися ними

Таким чином, не призначивши ОСОБА_7 додаткове покарання, яке передбачене в санкції статті 191КК України, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним злочинів, внаслідок м`якості.

Відповідно до ст.420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

За даних обставин колегія суддів вважає, що вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, слід скасувати та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.1 ст.191 КК України у межах санкції статті обвинувачення і застосувати до нього додаткове покарання у виді з позбавлення права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей і розпорядженням ними.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія судів, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності; щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав вину та активно сприяв розкриттю злочину; позитивно характеризується за місцем роботи та проживання; повністю відшкодував заподіяну ним матеріальну шкоду.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини, які позитивно характеризують особу винного, з урахуванням думки потерпілого щодо необхідності призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, є такими, що свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому дають підстави застосувати до нього ст.75 КК України та звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей і розпоряджатися ними, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про необхідність визначення максимального строку, передбаченого статтею обвинувачення і вважає за можливе обрати додаткове покарання терміном наближеним до мінімального.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

з а с у д и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.2 ст.358 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей і розпорядженням ними строком на 1 (один) рік.;

- за ч. 2 ст.358 України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади лісника, пов`язані з охороною матеріальних цінностей і розпорядженням ними строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та відповідно до ст. 76 КК України, покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції.

В решті вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2