ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4161/16-к
провадження № 1-кп/753/394/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор уважала за можливо призначити судовий розгляд по даному кримінальному провадженні, при цьому заявила клопотання про продовження обвинуваченому строк тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти призначення справи до судового розгляду та заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, належним чином не відкриті докази, підозра пред`явлена не уповноваженою особою, відсутнє місце вчинення злочину та пом`якшуючі особу ОСОБА_5 обставини.
Крім того, останні заявили клопотання про зміну чи скасування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказану думку і клопотання захисників підтримав обвинувачений, але прокурор заперечувала проти їх задоволення.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.
Норми ст. 290 КПК України покликані забезпечити право підозрюваного, його захисника й законного представника предметно знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, у чому полягає суть підозри і якими є його підстави (підп. "a" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини 1950 року [2], п.1 ч. 3 ст.42 КПК України). Це право - найважливіша умова реалізації вказаними особами своїх процесуальних інтересів у кримінальному провадженні.
У відповідності до ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Так, згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Суд уважає, що в обвинувальному акті не міститься формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, оскільки в даному обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, а також повідомлення про підозру є повністю ідентичними, у зв`язку з чим неможливо визначити, де викладені фактичні обставини справи, які прокурор вважає встановленими, а де формулювання обвинувачення.
Крім того, суд звертає увагу, що ст.ст. 480, 481 КПК України передбачено особливий порядок кримінального провадження щодо депутата місцевої ради.
Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що до депутатів місцевої ради належать, зокрема, й депутати міської ради.
Ураховуючи те, що ОСОБА_5 на сьогоднішній день продовжує перебувати в статусі депутата Севастопольської міської ради 6 скликання, письмове повідомлення про підозру повинен був би здійснювати Генеральний прокурор України, його заступник, прокурор Автономної Республіки Крим, області, міста Києва або Севастополя в межах його повноважень.
Також, суд убачає порушення стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України в частині ненадання стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, у спосіб, передбачений КПК.
Заслуговують на увагу й доводи захисників про те, що у супереч вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність з урахуванням редакції, яка діяла на час вчинення злочинів.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, і його недоліки унеможливлюють призначення кримінального провадження до судового розгляду.
У зв`язку з поверненням обвинувального акту прокурору, суд позбавлений також можливості розглянути по суті подані захисниками скарги та клопотання про проведення слідчих дій.
Що стосується клопотання захисників про зобов`язання посадових осіб слідчого ізолятору у проведенні медичного обстеження ОСОБА_5 , то суд уважає його передчасним, враховуючи, що відповідно до медичної довідки № 559 від 11 березня 2016 року з Київського слідчого ізолятору, останній на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, з 9 березня 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні та проходив обстеження в умовах стаціонару в Київській міській клінічній лікарні № 9, однак результати вказаного обстеження у суду відсутні, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості вирішити питання про необхідність повторного такого обстеження.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд уважає за необхідне зазначити наступне.
З долученого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що на стадії досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під варто, строк застосування якого спливає 10 квітня 2016 року.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікацій дій обвинуваченого, суд на виконання вимог ст. 178 КПК України враховує фактичні обставини вчинення ймовірних злочинів, так як вони викладені в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , а саме до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, можливість останнього переховуватись від органу досудового розслідування та суду, те що вказані злочини проти основ національної безпеки України, з посяганням на її територіальну цілісність і недоторканість, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, та вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки та запобіганню, передбачених статтею 177 КПК України ризикам, на даній стадії кримінального судочинства в якості запобіжного заходу його належить утримувати під вартою.
Вказані ризики наразі залишаються реальними і триваючими, і вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Крім того, приймаючи рішення про відсутність підстав для зміни чи скасування обвинуваченому запобіжного заходу, суд також виходить з вимог ч. 5 ст. 176 КПК України, яка містить пряму заборону про застосування до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема й за ст. 110, 111 КК України, будь-якого іншого запобіжного заходу крім тримання під вартою.
Ураховуючи викладене, клопотання захисників про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу, на думку суду, задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Стосовно доводів захисників про погіршення стану здоров`я обвинуваченого, то у відповідності до положень ст.ст. 11, 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 192 від 20.09.2000року обов`язок по забезпеченню медичним обслуговуванням осіб, які утримуються під вартою, покладається на адміністрацію місця попереднього ув`язнення.
Об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість знаходження обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, суду не представлено.
Крім того, прокурором суду було надано листи з слідчого ізолятору, відповідно до яких ОСОБА_5 перебуває під динамічним наглядом корпусного фельдшера та лікарів медичної частин установи, постійно приймає підтримуюче лікування згідно рекомендації лікарів МОЗ. Загальний стан відповідає течії наявних хронічних захворювань, протипоказань для участі у судових засідань не виявлено.
Керуючись ст.ст. 314-316, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

у х в а л и в:
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13, продовживши його строк до 16 травня 2016 року включно.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000136 від 13 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України, повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 13 квітня 2016 року о 13 годині 15 хвилин.

Судді:

______________ ______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3