Справа № 183/1261/16
№ 1-кп/183/438/16
В И Р О К
іменем України
07 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000851 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка, Нововоронцовського району Херсонської області, громадянина України, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді водія-такелажника евакуаційного відділення колісних машин евакуаційного взводу, у військовому званні «солдат», одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

31 серпня 2015 року наказом № 163 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія-такелажника евакуаційного відділення колісних машин евакуаційного взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, 01 грудня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи на меті повністю ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
25 грудня 2015 року, солдат ОСОБА_6 самостійно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 01 грудня 2015 року солдат ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 25 грудня 2015 року.
Дії солдата ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. У скоєному він щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2015 року № 163, про зарахування до списків особового складу частини та всі види забезпечення солдата ОСОБА_4 призваного під час мобілізації, і призначено на посаду командира відділення евакуаційного відділення евакуаційного взводу, з 28.08.2015 року;
- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2015 року № 600 про призначення службового розслідування за фактом виявлення 01.12.2015 року відсутності солдата ОСОБА_4 на ранковому шикуванні;
- акт службового розслідування від 21.12.2015 року, за результатом проведення якого встановлено, що 01.12.2015 року на ранковому шикуванні був відсутній солдат ОСОБА_4 ;
- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2015 року № 628, про результати проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 01.12.2015 року, згідно з яким наказано юрисконсульту військової частини підготувати та направити до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону для надання діям військовослужбовця правової оцінки та прийняття правового рішення.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби), доведена у повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується негативно.
Однак, суд також враховує той факт, що ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю два роки, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1