Справа № 466/1947/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/20/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 466/1947/15-к про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бортятино Мостиського району Львівської області, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

з участю прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015року.

Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишено без змін тримання під вартою, строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту затримання - з 03.01.2015 року.
Вирішено питання відносно речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 01.01.2015р. біля 13 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні загального коридору сьомого поверху будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту з ОСОБА_10 , діючи з умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_10 удар ножем в ділянку верхньої третини грудної клітки зліва, внаслідок чого спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015р. відносно ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження.
В обгрунтування покликається на те, що стороною обвинувачення не доведений факт та обставини заподіяння саме обвинуваченим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . Висновки суду з цього приводу не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать доказам, які були досліджені в судовому засіданні.
Вважає, що показання потерпілого, наведені у вироку, не відповідають тим, які були досліджені судом. Зазначає, що в судовому засіданні потерпілий вказував, що між ним та ОСОБА_6 виникла словесна перепалка, бійка, в ході якої вони наносили один одному удари руками, потерпілий відчув удар в руку, втратив свідомість. Ножа в руках ОСОБА_6 потерпілий не бачив.
Обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечував заподіяння ним тілесних ушкоджень ножем потерпілому. Навпаки стверджував, що коли потерпілий впав та втратив свідомість, ОСОБА_6 почав кликати на допомогу, викликав швидку, допоміг знести потерпілого на ношах донизу. А коли несли ОСОБА_10 , то в загальному коридорі ОСОБА_6 побачив металевий предмет, який взяв у руку і кинув на сходову клітку, що це був за предмет він не знає.
Вважає, що судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, суд порушив вимоги ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів, ст. 89, п.6 ч.2 ст.97 КПК України, обґрунтувавши вирок показаннями з чужих слів (а саме показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ), хоча їх показання не можуть бути допустимими доказами. Суд також порушив вимоги ч.5 ст.95 КПК України, обґрунтувавши вирок показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які особисто не бачили факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , не бачили в руках обвинуваченого ОСОБА_6 ножа.
Вважає, що суд не надав належної оцінки даним висновку дактилоскопічної експертизи № 4/17 від 11.02.2015р., згідно якої на поверхні ножа, вилученого з приміщення загального коридору при огляді місця події, слідів папілярних узорів не виявлено. Із даних висновків судово-імунологічних, медико-криміналістичних, цитологічної експертиз також не вбачається доказів винуватості ОСОБА_6 у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , оскільки вказані ушкодження могли бути спричинені як сторонньою особою, так і самим потерпілим, з огляду на його перебування в стані алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та призначити йому покарання в межах санкцій статей 128, 123, 124 КК України та відбутого ним строку в місцях попереднього ув`язнення. Зазначає, що висновок суду про те, що конфлікт був спровокований саме ним ( ОСОБА_6 ) - безпідставний, оскільки це ОСОБА_10 познущався над ним і вчинив злочин, передбачений ст. 125 КК України. Після конфлікту з ОСОБА_10 . ОСОБА_6 вийшов з квартири ОСОБА_13 та зайшов до сусіда. Почувши, що ОСОБА_10 пішов, він (обвинувачений) вернувся до квартири ОСОБА_13 , яка дверей не відчинила. Згодом повернувся ОСОБА_10 , який відразу вдарив ОСОБА_6 , а він кинувся до тумбочки в коридорі (де могла лежати чи дерев`яна щітка, чи металева ложка для взуття) і він сподівався знайти там хоч якийсь предмет. Зійшовшись в черговий раз з потерпілим, вони попадали на підлогу, ОСОБА_10 раптово стало погано, він зімлів. І лише коли приїхала швидка медична допомога, потерпілого підняли на ноші, то він ( ОСОБА_6 ) побачив ніж. Він не пам`ятає, щоб наносив удари ножем потерпілому і не пригадує, щоб ніж був у нього в руках. Потерпілий теж не бачив нанесення обвинуваченим удару ножем.
Він припускає, що міг заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, але конфлікт був швидкоплинним, емоційним, і тому він, обвинувачений, не міг визнати свою вину, тим більше, що на ножі не було його відбитків пальців. На даний час він визнає, що дійсно міг нанести тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, але його дії були вчинені в стані сильного душевного хвилювання, для захисту свого життя та з необережності. Тому його дії суд повинен був кваліфікувати або за ст. 128 КК України, або за ст. 123 КК України, або за ст. 124 КК України та призначити йому покарання в межах санкцій цих статей. Звертає увагу на те, що він утримує матір похилого віку та неповнолітню доньку.
В засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 на уточнення апеляційних вимог пояснили, що просять скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015р. відносно ОСОБА_6 та призначити йому покарання в межах санкції однієї із статей, за якими може бути кваліфіковано злочин: ст.ст. 128, 123, 124 КК України.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги з врахуванням уточнених апеляційних вимог, міркування прокурора про законність і обгрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника до задоволення не підлягають.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам і є обгрунтованим.

В засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину заперечив та пояснив, що вночі 01.01.2015р. він із ОСОБА_13 у її квартирі святкував Новий рік, пили горілку. Згодом прийшли ОСОБА_17 з ОСОБА_18 , між ним та ОСОБА_17 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_17 наносив йому удари в обличчя, виштовхнув з квартири. ОСОБА_6 , який ударів потерпілому не наносив, пішов до сусіда. Згодом

ОСОБА_6 хотів вернутись до квартири ОСОБА_13 , але зустрів в коридорі біля ліфта ОСОБА_17 , який поводив себе агресивно, розпочав бійку, в ході якої вони падали на підлогу, ОСОБА_17 стало погано, у нього звідкись почала текти кров. Ножа обвинувачений не мав, ударів ножем потерпілому не наносив. Вже пізніше він брав у руки якийсь металевий предмет.

В сукупності з іншими зібраними у справі доказами суд належно оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_6 , ґрунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин справи, правильно такими, що не відповідають дійсності твердження обвинуваченого про те, що він ударів потерпілому ножем не наносив, вірно взяв за основу вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , оскільки вони об`єктивно стверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами у справі.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 01.01.2015р. після конфлікту з обвинуваченим, він допоміг ОСОБА_13 вивести ОСОБА_6 з квартири. Згодом він пішов проводжати ОСОБА_18 , а коли повертався до квартири ОСОБА_13 , то в коридорі будинку побачив ОСОБА_6 . Він добре бачив, що це ОСОБА_6 , бо біля дверей квартири ОСОБА_13 було світло. ОСОБА_19 йшов йому назустріч, а коли наблизився, він /потерпілий/ відчув як запекло в лівій руці, почав падати і втратив свідомість. Ножа в руках ОСОБА_6 він не бачив, просто відчув якийсь поштовх.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_18 розповіли щодо конфлікту в квартирі ОСОБА_13 та про обставини, за яких ОСОБА_10 допоміг ОСОБА_13 вивести обвинуваченого з квартири, при цьому, між обвинуваченим та потерпілим була шарпанина, ОСОБА_13 показала, що ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_6 в обличчя. Також ОСОБА_13 показала, що коли ОСОБА_10 та ОСОБА_18 пішли з квартири, вернувся ОСОБА_6 , який сильно стукав у двері, але вона йому не відкривала. Хвилин через 10 вона почула як ОСОБА_6 стукає у двері сусідів та кричав, щоб викликали швидку допомогу. Коли вона заглянула у вічко дверей, то бачила ОСОБА_6 , а ОСОБА_17 лежав на підлозі.

Свідок ОСОБА_20 ствердила, що обвинувачений 01.01.2015р. заходив до них на каву, а хвилин через 10-15 після того, як він вийшов, вона почула шум в загальному коридорі. Коли вона відчинила двері, потерпілий вже лежав.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_21 ствердили, що обвинувачений просив викликати швидку допомогу для ОСОБА_22 .

Згідно даних протоколу огляду місця події від 01.01.2015р. при огляді місця події були вилучені змиви з підлоги загального коридору, кухонний ніж /т.1 а.с. 26-36/.

Висновком медико-криміналістичної експертизи № 3/2015 від 18.02.2015р. стверджується, що на одязі потерпілого є наскрізні колото-різані пошкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух, могли утворитись від дії клинка ножа, вилученого з місця події та наданого на експертизу /т.2 а.с. 131-137/.

Висновком цитологічної експертизи стверджується, що сліди крові, вилучені з місця події можуть походити від потерпілого ОСОБА_10 /т.2 а.с. 153-157/.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 10/15 від 13.01.2015р. потерпілому ОСОБА_10 було спричинено: рану передньої поверхні верхньої третини грудної клітки зліва в підключичній ділянці, яка проникає в плевральну порожнину, ускладнена лівобічним гемотораксом, рана нижньої третини лівого плеча, рана передньо-зовнішньої поверхні третини лівого стегна. Рани утворились від дії гострого колючо-ріжучого предмету, могли бути причинені 01.01.2015р. від трьох ударів ножем, або подібним гострим предметом. Рана підключичної ділянки грудної клітки зліва, проникаюча у плевральну порожнину, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння /т.2 а.с. 49-50/

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 71 від 25.02.2015р. потерпілому ОСОБА_10 спричинено поранення грудної клітки в лівій підключичній ділянці, яке проникало в плевральну порожнину, наскрізна рана лівої руки та рана лівої ноги. Після отримання ран на лівому плечі і лівому стегні ОСОБА_10 міг пересуватись і рухати руками. Після отримання проникаючого поранення грудної клітки потерпілий ОСОБА_10 , згідно матеріалів справи, втратив свідомість і вчиняти активні цілеспрямовані дії не міг /т.2 а.с. 162-166/.

Таким чином, покликання в апеляціях на необ`єктивність показань потерпілого ОСОБА_10 необгрунтоване. Показання потерпілого є детальними та послідовними, відповідають іншим доказам по справі та обгрунтовано прийняті судом до уваги.

В тому числі, дані протоколу огляду місця події, наведені висновки судово-медичних експертиз, пояснення в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_23 , відповідають показанням потерпілого про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції були досліджені також докази, на які покликалась сторона захисту /т.2 а.с.101-106, 61-62, 92-95/, яким у вироку суд дав належну оцінку, навівши відповідні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і колегія суддів. В тому числі, як правильно зазначив суд першої інстанції, дослідивши висновок дактилоскопічної експертизи №4/17 від 11.02.2015р. та допитавши експерта ОСОБА_24 , на відсутність слідів капілярних узорів на ножі, вилученому з місця події, могло вплинути багато чинників, зокрема і механічне стирання слідів, а тому доводи сторони захисту в цій частині правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, дав вірну оцінку зібраним доказам: показам обвинуваченого, потерпілого, свідків, іншим доказам у справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину при зазначених у вироку суду обставинах.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що у вироку неправильно відображені показання потерпілого а також щодо порушення судом вимог ст. 89, 94, 95, 97 КПК України безпідставні, оскільки показання потерпілого у вироку відповідають даним звукозапису судового засідання, а вирок грунтується на належних доказах, в тому числі, і показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Порушень закону при їх допиті, оцінці, в тому числі, з точки зору належності та допустимості допущено не було.
В апеляційній скарзі і в засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 , припускає можливість заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, хоча стверджує, що не пам`ятає нанесення ним ножових поранень ОСОБА_10 . Вважає, що міг вчинити один із злочинів, передбачених ст.ст. 128, 123, 124 КК України.
В обґрунтування такої версії в засіданні суду апеляційної інстанції ствердив, що в квартирі ОСОБА_13 потерпілий вдарив його кулаком в облич і в груди декілька разів, виштовхав з квартири і він /обвинувачений/ зайшов до сусіда. Коли почув, що ОСОБА_10 і ОСОБА_18 пішли, хотів повернутись в квартиру, але ОСОБА_13 дверей йому не відчинила. Побачив ОСОБА_10 , який повертався. Потерпілий став бити його кулаком в обличчя, вони попадали. Він /обвинувачений/ захищався, можливо взяв ніж в коридорі, в тумбочці, але не пам`ятає, щоб спричиняв потерпілому ножові поранення. Пам`ятає, що бачив ніж в коридорі, коли вже потерпілого поклали на ноші.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом фактичні обставини справи виключають можливість заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому іншою особою. Під час конфлікту в коридорі були лише обвинувачений та потерпілий, який відразу після зіткнення з ОСОБА_6 впав та втратив свідомість. Дані тілесні ушкодження він не міг отримати в іншому місці, до конфлікту у коридорі з обвинуваченим, оскільки згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи після отримання проникаючого поранення грудної клітки потерпілий ОСОБА_10 не міг вчиняти активні цілеспрямовані дії.

Колегія суддів не приймає до уваги версію обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 щодо необережного заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. Приймаючи до уваги знаряддя злочину ніж, кількість, локалізацію та характер тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, що потерпілому було заподіяно три удари: в ділянку лівого плеча, лівого стегна та проникаюче поранення грудної клітки в лівій підключичній ділянці, яке проникало в плевральну порожнину і було небезпечним для життя в момент заподіяння, то наведене свідчить про те, що обвинувачений діяв з умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи щодо захисту від суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого, як і можливі дії в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого теж не знайшли свого ствердження в матеріалах справи.

Конфлікт, що мав місце в квартирі, в ході якого обвинуваченому були спричинені легкі тілесні ушкодження /т.2 а.с. 52, 169-172/, припинився: обвинувачений пішов до сусіда, а потерпілий залишився в квартирі та згодом пішов проводжати ОСОБА_18 .

Наступні дії ОСОБА_6 , який вимагав впустити його в квартиру ОСОБА_13 , чекав потерпілого, а побачивши потерпілого, який повертався, наніс йому три удари ножем, свідчать про те, що дії обвинуваченого були зумовлені конфліктом, який вже скінчився, на що вказує і наявність в обвинуваченого ножа, а доводи ОСОБА_6 щодо суспільно-небезпечного посягання, протизаконного насильства з боку потерпілого не ґрунтуються на даних матеріалів кримінального провадження.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України є вірною.

Щодо покарання, призначеного обвинуваченому, то підстав для того, щоб визнати його надто суворим - немає.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність претензій з боку потерпілого, наявність обтяжуючої покарання обставин скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, мінімальне згідно санкції статті, за якою кваліфіковано злочин - є обгрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 .

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 слід зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.01.2015 року по 23.02.2016 року /включно/ з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 03.01.2015 року по 23.02.2016 року /включно/ з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: