Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/590/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0001876 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 березня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Знам`янка, Знам`янського району, Кіровоградської області, громадянина України, з професійно-техїнічною освітою, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 12.10.2004 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 26.07.2006 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

- 08.10.2007 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 31.03.2009 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбута частина покарання - 1 рік 15 днів;

- 05.12.2011 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 309, ст. 395 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі. 09.11.2013 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбута частина покарання - 6 місяців, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Даним вироком також визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, проте відносно нього та ним самим вирок не оскаржувався в апеляційному порядку.

Також, стягнуто із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 530 грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнані винуватими за таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, за таких обставин:

15.12.2014 року, приблизно о 00.10 год., ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відчинивши хвіртку, проникли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом зривання скоб навісного замка, проникли до сараю, розташованого на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрали майно, належне ОСОБА_10 . З місця вчинення злочину обвинувачені зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 530 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить застосувати до нього ст. 69 КК України, посилаючись на те, що вину визнав повністю, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий матеріальних та моральних претензій до нього не має, він має постійне місце проживання разом зі своєю дружиною, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим і не відповідає характеризуючим даним його особи.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить скасувати оскаржуваний вирок та направити провадження на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що на початку досудового розслідуванні, а саме при затриманні та після йому не забезпечили право на захист, тобто за його клопотанням йому не було надано адвоката для захисту своїх прав.

Крім того, вважає, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази вчинення ним крадіжки.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, захисника та обвинувачених, які просили задовольнити скаргу ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції змінити, з таких підстав.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину свою в скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю і пояснив, що дійсно, 15.12.2014 року разом з ОСОБА_9 , будучі у стані алкогольного сп`яніння з сараю, розташованого на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 викрали алюмінієві бідони на чавунний казан. У вчиненому щиро каявся, просив суд суворо його не карати.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні міськрайонного суду доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю і пояснив суду першої інстанції, що дійсно, 15.12.2014 року разом з ОСОБА_8 будучі у стані алкогольного сп`яніння з сараю, розташованого на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 викрали алюмінієві бідони на чавунний казан. В скоєному щиро каявся, просив суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_10 подав заяву про розгляд даного кримінального провадження за його відсутності та просив, задовольнити заявлений ним цивільний позов.

Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснив, що приблизно обіду він йшов на роботу, працівники міліції запросили його в якості понятого стосовно двох обвинувачених, на велосипедах яких були прив`язані два бідони. Зазначив, що він не бачив як вони їх крали, про крадіжку дізнався від працівників міліції.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснив, що із обвинуваченими не знайомий, він був на роботі, підійшли працівники МВ, вказали на двох чоловіків з велосипедами, на яких були прив`язані бідони, зазначили, що бідони крадені.

Крім даних пояснень свідків, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.12.2014 року, згідно якого ОСОБА_10 повідомив про те, що в період часу з 18.00 години 14.12.2014 року по 08.30 години 15.12.2014 року з території його домоволодіння, а саме із сараю були викрадені належні йому речі (а.п. 4);

- протоколом огляду місця події від 15.12.2014 року, який відбувся на трасі сполученням Кіровоград-Знам`янка, в ході якого встановлено, що на відстані 14,5 м. від електроопори під № 347 було виявлено двох чоловіків на велосипедах, у яких на багажниках прикріплені алюмінієві бідони в загальній кількості 2 штуки, які були викрадені із сараю по АДРЕСА_2 (а.п.15);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.12.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в присутності понятих показав та розповів як та при яких обставинах він разом з ОСОБА_9 вчинили крадіжку майна ОСОБА_10 (а.п. 51).

Проаналізувавши зазначені докази, доводи апеляційної скарги обвинуваченого та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, і у цьому немає жодного сумніву, оскільки такий висновок ґрунтується на належних, достовірних, допустимих і достатніх доказах, зібраних у справі та вірно оцінених судом.
Доводи обвинуваченого про те, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази вчинення ним крадіжки є безпідставними та спростовуються вищевикладеним. Вищевказані докази зібрані, досліджені та оцінені органами досудового розслідування і судом першої інстанції з дотриманням вимог, передбачених ст. 84-94 КПК України, є належними, допустимими, об`єктивними, логічними, взаємоузгодженими між собою та сумнівів щодо їх достовірності у колегії суддів не викликають.

Доводи обвинуваченого про те, що йому не було надано захисника під час перших слідчих дій є безпідставними, оскільки участь захисника у даному провадженні є не обов`язковою. Зокрема, ОСОБА_8 18.12.2015 року повідомлено про підозру та було роз`яснено його права та обов`язки, в тому числі можливість мати захисника, на що останній жодних клопотань не надавав (а.п. 44-45). Після цього з обвинуваченим були проведенні слідчі дії, в тому числі і його допит, жодних зауважень до органів досудового розслідування він не мав, будь-яких скарг на їх дії не подавав. В подальшому ОСОБА_8 було залучено захисника у зв`язку з перебуванням останнього на обліку в КЗ «Обласний наркологічний диспансер (а.п. 58-59) і усі подальші слідчі дії з обвинуваченим та судові засідання у суді першої інстанції проводилися за участю захисника.

Крім того, під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_8 вину визнавав повністю, щиро каявся у вчиненому і під час судового розгляду в міськрайонному суді він та його захисник клопотань про визнання доказів, які були зібрані під час слідчих без участі захисника, недопустимими не заявляли, погоджувалися з ними.

Вищевикладеним, а також дослідженими у суді першої інстанції належними та допустимим доказами, спростовуються і доводи обвинуваченого про те, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи.

Статтею 415 КПК України встановлено чіткий перелік обставин, які можуть бути підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, обвинувачений не навів будь-яких обґрунтованих підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що він наполягав в своїй апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає, що і вимоги обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого з цього приводу є безпідставною.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких; особу винуватого, який раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває на обліку, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, обставину, що обтяжує покарання - вчинення правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченого про те, що він вину визнав повністю, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий матеріальних та моральних претензій до нього не має, він має постійне місце проживання разом зі своєю дружиною, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває - не можуть слугувати підставами для пом`якшення йому покарання, враховуючи при цьому тяжкість, характер та суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину. Крім того, наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини, суд першої інстанції врахував при призначені покарання.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції за вчинене кримінальне правопорушення призначив покарання ближче до мінімального, яке визначене санкцією статті Закону, врахувавши належним чином особу обвинуваченого та обставини кримінального правопорушення.

Думка обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає характеризуючим даним його особи є безпідставною, так як ОСОБА_8 вчинив злочин, який посягає на власність громадян, раніше судимий за вчинення аналогічного корисливого злочину, та неодноразово судимий за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, перебуває на обліку у лікаря нарколога. Проте, ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, не усвідомив свою негативну попередню поведінку, яка полягала у вчиненні злочинів, і знову вчинив умисний, корисливий злочин, тобто фактично не розкаявся у скоєному.

Інших доводів, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не знаходить.

Викладені обставини на думку колегії суддів свідчать, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливо лише за умови ізоляції його від суспільства на строк, який визначив суд першої інстанції, оскільки останньому неодноразово надавалася можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість ним вчинено новий умисний тяжкий злочин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч. 3 КК, відповідає меті і засадам призначення покарання, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, але й є справедливим.

Разом із тим, на підставі ст. 404 ч. 2 КК України, апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційних скарг, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення та змінити вирок в цій частині.

Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Отже, обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, який необхідно рахувати з моменту винесення вироку судом першої інстанції, а саме з 11.03.2016 року (коли його було взято під варту) по день розгляду даного провадження судом апеляційної інстанції (коли вирок суду першої інстанції набирає законної сили) 30.06.2016 року.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання обвинуваченому, під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, тому вирок суду першої інстанції необхідно змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині зарахування строку відбуття покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати засудженому ОСОБА_8 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 11 березня 2016 року по 30 червня 2016 року.

В решті вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4