Справа № 368/670/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/779/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 22.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції з Кагарлицької виправної колонії (№115)

секретаря судових засідань - ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 13 травня 2016 року, постановлену відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мазурівка, Тульчинського району, Вінницької області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Кагарлицькій виправній колонії (№115) за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 18 березня 2013 року, -
ВСТАНОВИЛА:
До Кагарлицького районного суду Київської області в квітні 2016 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо вирішення питання про заміну на підставі ст. 82 КК України невідбутої ним частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме у виді виправних робіт на строк один рік з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави. Своє клопотання засуджений мотивував тим, що він відбув третину строку основного покарання, призначеного вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 18 березня 2013 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та став на шлях виправлення.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13 травня 2016 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_6 . Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дані про особу засудженого, який за час відбування покарання у Кагарлицькій виправній колонії тричі допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, наявність невідшкодованої значної суми матеріальної та моральної шкоди потерпілій, не дають суду підстав зробити висновок про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 13 травня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді виправних робіт.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження. Так, засуджений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що дисциплінарні стягнення, які на нього були накладені адміністрацією виправної установи, на момент розгляду клопотання були погашені, а тому посилання на них судом як на докази неналежної його поведінки є неправильним. Крім того, на думку засудженого, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні його клопотання залишив поза увагою відомості щодо стану його здоров`я, який суттєво погіршився в місцях позбавлення волі, наявності у нього восьми дітей, які потребують його догляду, та матері пенсійного віку, яка також потребує його підтримки.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим частини строку призначеного судом покарання, в розмірах визначених в пунктах 1-3 ч. 4 ст. 82 КК України. Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 18 березня 2013 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 18 березня 2013 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - залишено без змін.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 обчислюється з 11 лютого 2015 року, кінець строку відбування покарання 11 лютого 2018 року. Третина строку покарання минула 11 лютого 2016 року.

Згідно характеристики від 04 травня 2016 року, виданої установою виконання покарань, та довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень, засуджений ОСОБА_6 тричі допустив порушення режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, в тому числі один раз був поміщений до дисциплінарного ізолятору (а.с.58). На момент розгляду клопотання засудженого вказані дисциплінарні стягнення були зняті та погашені. За час відбування покарання у Кагарлицькій виправній колонії (№115) засуджений має три заохочення у виді подяки та зняття дисциплінарних стягнень, накладених раніше (а.с.58).

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нетривалий термін відбування засудженим ОСОБА_6 покарання всього один рік і чотири місяці та наявність за цей час трьох дисциплінарних стягнень, хоча й погашених на момент розгляду клопотання, не дають підстав для висновку про те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення і можливість ефективного його продовження за умови застосування до нього більш м`якого виду покарання, тобто став на шлях виправлення.

Що стосується в цілому позитивної характеристики засудженого ОСОБА_6 , то дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, є обов`язком засудженого, відповідно до ст.9 КВК України.

Крім того, звертає на себе увагу та обставина, що засуджений ОСОБА_6 наполягав на заміні невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі лише на виправні роботи, що з урахуванням характеру вчиненого ним злочину та наслідків, які настали, є явно передчасним. На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги засудженого про неврахування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали складного матеріального становища його сім`ї та наявності неповнолітніх дітей, не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, так як зазначені обставини не є, відповідно до ст. 82 КК України, підставами для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 13 травня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням - залишити без змін.

Судді:

_______________ _________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4