Єдиний унікальний номер:343/407/16-к
Номер провадження: 1-в/0343/184/16
У Х В А Л А
про відмову умовно-дострокового звільнення від відбування покарання
01 березня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Долинського районного суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , оскільки засуджений характеризується посередньо і не довів, що став на шлях виправлення.

У судовому засіданні представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області просив відмовити у задоволенні заяви та пояснив, що засуджений характеризується посередньо, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, заохочення не оголошувались, не проявляв ініціативи у працевлаштуванні, не слідкував за своїм зовнішнім виглядом, в тому не заслуговує на застосування ст. 81 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вважає себе таким, що підлягає умовно-достроковому звільненню, оскільки не працював в зв"язку за станом здоров"я. Крім цого, заявлений до нього цивільний позов про стягнення завданої матеріальної шкоди в розмі 22 941, 00 грн. він не відшкодував.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи, вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Положення ч. 2 п. 2 ст. 81 КК України передбачають дві умови для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

У той же час ч.1 ст. 81 КК України вказує, що до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, зміст останньої норми вказує на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у згаданій постанові Пленуму в п.13 матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання, мають відповідати вимогам, передбаченим ст. 110 Виправно-трудового кодексу України, яка передбачає, що у поданні мають міститися дані, які характеризують поведінку засудженого, його ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання. Одночасно з поданням до суду направляється особиста справа засудженого.

Матеріали справи свідчать про те, що адміністрація установи Долинського виправного центру №118, в якій відбуває покарання засуджений, не зверталась до суду у встановленому законом порядку після відбуття установленої КК України частини строку покарання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбуття покарання.

ОСОБА_5 засуджений 19.07.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 13.08.2015 року ОСОБА_5 на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на більш м"яке - обмеження волі на строк 1 рік 11 місяців 6 днів.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 встановлено, що засуджений 25.09.2015 року прибув в Долинський виправний центр (№ 118). Після прибуття працевлаштований не був, намірів щодо свого працевлаштування не проявляв. Порушення вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались.

Згідно виписки з протоколу №3 від 09.02.2016 року комісією Долинського виправного центру (№118) ОСОБА_5 відмовлено в поданні до суду про його умовно-дострокове звільнення як такому, що не довів своє виправлення.

У відповідності до довідки про стан здоров"я засудженого, який відбуває покарання в Долинському ВЦ (№118) від 08.02.2016 року захворювань, які б вказували на заборону працевлаштування, відсутні, а тому доводи засудженого з цього приводу, не заслуговують на увагу.

За таких обставин суд, враховуючи, що клопотання подане до суду засудженим, а не установою (органом) виконання покарання, як це передбачено ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України, приходить до переконання, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, оскільки по місцю відбування покарання характеризується посередньо та відмовився працевлаштуватись, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та ст.81 Кримінального кодексу України, ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про його умовно-дострокове звільнення,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: