Справа № 308/872/16-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.03.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі судді - доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційного провадження № 11-сс/777/57/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 лютого 2016 року.
Ухвала мотивована тим, що слідчим у клопотанні наведені правові підстави для арешту тимчасово вилученого майна в ході проведення огляду місця події 31.01.2016 року, вказані в клопотання предмети відповідають критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України, є предметом кримінального провадження, можуть містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення і підтверджувати факт вчинення такого. Слідчий суддя посилається на необхідність забезпечення збереження виявлених в ході огляду місця події предметів та документів, які за обставинами кримінального провадження визнані речовими доказами і можуть бути конфісковані за рішенням суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, при накладенні арешту на автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску не враховано, що такий був придбаний у 2007 році під час перебування ОСОБА_9 у шлюбі і на підставі ст. 60 СК України це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Отже ОСОБА_9 не є одноосібним власником автомобіля. Вважає, що слідчий суддя не вправі був накладати арешт на вказаний автомобіль, який в рівний частках належить підозрюваному ОСОБА_9 та його дружині ОСОБА_6 , яка не має ніякого процесуального статусу, в тому числі і не являється третьою особою у кримінальному провадженні щодо останнього. Стверджує, що слідчий суддя повинен був визначити яка частка майна кому належить і не порушувати права іншого співвласника - ОСОБА_6 . Посилається на наявність у неї права апеляційного оскарження ухвали, так як оскаржуване судове рішення стосується її прав та інтересів, при винесенні та оголошенні ухвали в судовому засіданні присутньою не була, про час і місце проведення такого судом не повідомлялась, копія ухвали їй не надсилалась, тому вважає, що строк апеляційного оскарження нею не пропущений.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які просять апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на транспортний засіб, ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу скасувати, постановити нову ухвалу і відмовити в задоволенні цієї частини клопотання слідчого ОСОБА_8 про арешт майна, промову прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши судові дебати, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів провадження, 1 лютого 2016 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Санкція даної статті передбачає конфіскацію майна.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 173 КПК України підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Підозрюваний ОСОБА_9 ухвалу слідчого судді не оскаржує.

ОСОБА_6 ні підозрюваною, ні обвинуваченою, ні третьою особою у даному провадженні не являється, а як встановлено і визнано її захисником в судовому засіданні апеляційного суду, є іншим власником майна, який подав апеляційну скаргу.

За таких обставин ОСОБА_6 не наділена законом процесуальним правом на оскарження ухвали слідчого судді про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на тимчасово вилучене майно, тому, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, без перевірки її доводів.

Оскільки наведене свідчить про відсутність у ОСОБА_6 права на оскарження зазначеного судового рішення, що встановлено після отримання апеляційним судом матеріального провадження та відкриття апеляційного провадження, колегія суддів приходить до переконання про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення і повернути особі, що її подала, а апеляційне провадження слід закрити.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що ОСОБА_6 не позбавлена можливості захистити своє право власності на частину автомобіля, на який накладено арешт, оскільки ч.1 ст.174 КПК України прямо передбачено право іншого власника або володільця майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 404, 407, 418-419 КПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу залишити без задоволення і повернути її ОСОБА_6 , ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підозрюваного ОСОБА_9 в кримінальному провадженні № 0000315 від 09.12.2015 року залишити без змін.

Апеляційне провадження №11-сс/777/57/16 закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: