Справа № 356/1556/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/201/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 48 01.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
01 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :
головуючого-судді - ОСОБА_2
суддів- - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
виправданого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000411 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Березанського міського суду Київської області від 03 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта не повна вища, одруженого, працюючого старшим інспектором відділення ДАІ з обслуговування м. Бровари та Броварського району підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Київській області, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,
визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю складу злочину,
В С Т А Н О В И Л А:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, перебуваючи на посаді командира взводу № 4 роти ДПС ДАІ з ОСП УДАІ ГУ МВС України в Київській області та виконуючи свої обов`язки вніс до офіційного документу - протоколу про адміністративне правопорушення серії АГ2 №148099 недостовірні відомості про вчинення гр. ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, чим скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України за наступних обставин.

01.01.2014 інспектором взводу № 2 роти ДПС ДАІ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУ МВС України у Київській області ОСОБА_9 , складено рапорт на ім`я ОСОБА_10 про те, що 29.12.2013, під час несення служби на 20 км автошляху Київ - Овруч в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, водій автомобіля марки «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав його вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001. При цьому зазначений автомобіль не був зупинений інспектором УДАІ ГУМВС України в Київській області та особа, яка керувала цим транспортним засобом встановлена не була.

У подальшому, при невстановлених слідством обставинах, вказаний рапорт переданий командиру взводу №4 роти ДПС ДАІ з ОСП УДАІ ГУ МВС України у Київській області ОСОБА_7

07.01.2014 приблизно о 13 годині 20 хв., перебуваючи на посту ДАІ «Березань», розташованому на 77 км автодороги Київ - Харків, помітив автомобіль «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі зазначеного рапорту, в порушення ст.ст.7, 245, 251 КУпАП, Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 77 від 26.02.2009 року, не провівши перевірку фактів, викладених у рапорті, будучи обізнаним про свої службові обов`язки, у тому числі щодо збирання доказів вчинення адміністративного правопорушення будь-якою собою, ОСОБА_7 , будучи службовою особою органу державної влади, не вжив жодних заходів, передбачених статтею 251 КУпАП, спрямованих на встановлення доказів вини водія ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122-2 КУпАП. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення службового підроблення, незважаючи на доводи ОСОБА_8 , заповнив бланк протоколу серії АГ2 №148099, вніс завідомо не правдиві відомості щодо вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, яке ніби мало місце 29.12.2013 на 20 км автодороги Київ - Харків та полягало у тому, що ОСОБА_8 проігнорував вимогу про зупинку, яка надавалась останньому за допомогою жезла та свистка, чим вчинив складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа.

У подальшому, протокол про адміністративне правопорушення серії АГ2 №148099 відносно ОСОБА_8 направлено до Вишгородського районного суду Київської області для розгляду по суті. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 27.01.2014 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 4 місяці. Постановою Апеляційного суду Київської області від 28.03.2014 скасовано постанову Вишгородського районного суду Київської області, провадження по справі закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 366 КК України як службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа.

Вироком Березанського міського суду Київської області від 03.12.2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України і виправдано у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в його діянні. Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що будь яких доказів про те, що ОСОБА_7 усвідомлював та знав про неправдивий характер тих відомостей, які вносились ним 07.01.2014р. до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_8 стороною обвинувачення суду не надано. Також стороною обвинувачення не доведено ту обставину, що ОСОБА_7 на момент внесення відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення був службовою особою.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Березанського міського суду Київської області від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при винесенні вироку в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції не звернув увагу на неконкретність обвинувачення щодо ОСОБА_7 , сформульованого в обвинувальному акті, який був затверджений 12.06.2015 року, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та перешкоджало суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, на думку прокурора, рішення суду є невмотивованим, оскільки судом не дано оцінки всім доказам, які були надані державним обвинуваченням. Висновки суду щодо виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не дано оцінки тому факту, що протокол про адміністративне правопорушення було складено на власника автомобіля, а не безпосередньо на водія, який допустив порушення, при цьому особу, яка згідно інформації, викладеної в рапорті ОСОБА_9 , керувала автомобілем «Мазда 6» д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не встановив.
Також вказує на те, що судом в порушення вимог ч.3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині виправдувального вироку не вказані підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а лише наведено їх перелік, та зазначено, що жоден із досліджених в суді доказів не підтверджує того, що ОСОБА_7 вносив недостовірні відомості до протоколу серії АГ2 №148099 і усвідомлював їх неправдивий характер.
Також звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження містяться журнали судових засідань, але відсутні технічні носії інформації судових засідань від 20.08.2015, 04.09.2015, 05.10.2015 та 25.11.2015.
На апеляційну скаргу прокурора надійшли заперечення захисника ОСОБА_11 , в яких він просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Березанського міського суду від 03.12.2015 року залишити без змін.
Зазначає, що апеляційна скарга не спростовує прийняте судом рішення першої інстанції, так як воно прийняте за результатами повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи у суді з належною оцінкою всіх наданих доказів.
На думку захисника обвинувальний акт від 12.06.2015 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.291 КПК України. Крім того, вказує на те, що до затвердження вищевказаного обвинувального акту ухвалами Березанського міського суду Київської області обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 в іншому вигляді повертався двічі для усунення недоліків, оскільки він не відповідав нормам ст. 291 КПК України. Крім того, якщо сторона обвинувачення навіть і вважала що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, то на стадії підготовчого судового засідання та під час судового розгляду кримінального провадження можна було заявити клопотання про його повернення для усунення недоліків, але сторона обвинувачення цим правом не скористалася.
Також вказує, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета стороною обвинувачення не доведені.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку виправданого, який вважав вирок Березанського міського суду Київської області законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На думку колегії суддів суд першої інстанції ретельно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності і надавши їм належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обгрунтовано виправдав ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 366 КК кримінальна відповідальність настає у разі складання, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

При цьому з суб`єктивної сторони цей злочин може бути вчинений виключно з прямим умислом, а мотиви і мета службового підроблення на кваліфікацію не впливають.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вірно зазначено у вироку, що будь-яких доказів про те, що ОСОБА_7 усвідомлював та знав про неправдивий характер тих відомостей, які вносились ним 07 січня 2014 року до протоколу про адміністративне правопорушення АГ2 №148099 щодо ОСОБА_8 та що на час складання названого протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_7 володів відомостями, які б спростовували викладені у рапорті ОСОБА_9 обставини щодо поведінки на дорозі водія автомобіля «Мазда 6» 29 грудня 2013 року стороною обвинувачення суду надано не було.

Перевіривши належним чином усі надані органами досудового слідства докази, такий висновок суд першої інстанції обґрунтував показаннями самого виправданого ОСОБА_7 , який свою вину у скоєному не визнав та пояснив, що дійсно 07.01.2014р. він, перебуваючи на посту ДАІ «Березань», після спрацювання системи відеоконтролю «Рубіж», яка має функцію розпізнавання номерних знаків транспортних засобів, до якої були внесені відомості про автомобіль марки «Мазда 6» д.н. НОМЕР_1 , як транспортний засіб, який порушив вимоги ПДР України згідно рапорта інспектора взводу №2 роти ДПС ДАІ ОСОБА_9 від 01.01.2014р., зупинив автомобіль «Мазда 6», яким керував водій ОСОБА_8 . Пояснивши причину зупинки, перевіривши документи на транспортний засіб та посвідчення водія, запросив ОСОБА_8 до приміщення посту, склав протокол про адміністративне правопорушення щодо нього про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, роз`яснив йому його права, надав можливість у протоколі викласти свої пояснення, надав тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом.

Ці показання виправданого повністю узгоджуються з поясненнями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні зазначив, що дійсно 07.01.2014 року на посту ДАІ «Березань» він був зупинений працівником ДАІ ОСОБА_7 , який повідомив про те, що він 29.12.2013р. порушив правила дорожнього руху згідно рапорта інспектора та склав протокол. Також вказував, що він дійсно 29.12.2013р., керуючи власним автомобілем «Мазда 6» д.н. НОМЕР_1 рухався з м. Києва у напрямку с. Нові Петрівці Вишгородського району та на перетині автодороги Київ Овруч потрапив у дорожній затор. Працівники ДАІ його не зупиняли і правила дорожнього руху він не порушував. При цьому вважає, що протокол щодо нього було складено правомірно, але посвідчення водія було вилучено неправомірно.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження, зокрема адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_8 за ст. 122-2 КУпАП вбачається, що підставою для складання протоколу ОСОБА_7 став рапорт працівника ДАІ ОСОБА_9 , а також всі відомості про вчинене правопорушення він використовував із цього ж документу.

Зі змісту будь-яких інших доказів, які на думку сторони обвинувачення підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, не можливо зробити висновок про наявність в останнього прямого умислу на внесення завідомо неправдивих відомостей у офіційний документ.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 не перевіриши факти, викладені у рапорті ОСОБА_9 та не здобувши жодних інших доказів вчинення правопорушення саме ОСОБА_8 , вніс до протоколу про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП неправдиві відомості про те, що правопорушення було вчинено саме останнім не грунтуються на матеріалах провадження, оскільки як вбачається з показів ОСОБА_7 , він зупинив автомобіль «Мазда 6», яким керував водій ОСОБА_8 , пояснив причину зупинки, перевірив документи на транспортний засіб та посвідчення водія, запросив ОСОБА_8 до приміщення посту, де склав протокол про адміністративне правопорушення щодо нього, роз`яснив йому його права, надав можливість у протоколі викласти свої пояснення, надав тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом.

З показів потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що він не заперечує факт керування ним 29.12.2013р. власним автомобілем «Мазда 6» д.н. НОМЕР_1 та те, що він того дня рухався з м. Києва у напрямку с. Нові Петрівці Вишгородського району.

Доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з тих підстав, що суд визнав достовірними одні докази і не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є безпідставними, оскільки показання вказаних свідків були достатньо повно досліджені в суді першої інстанції шляхом їх допиту, проте дані показання не підтверджують того, що відомості про порушення ОСОБА_8 ст. 122-2 КУпАП, які були внесені до протоколу про адміністративне правопорушення, були внесені ОСОБА_7 з прямим умислом та що ОСОБА_7 на час складання протоколу щодо ОСОБА_8 було відомо, що вказані відомості є недостовірними. Вказаним показанням свідків судом дана належна оцінка у вироку.

Крім того, як вірно зазначено у вироку, стороною обвинувачення не надано суду жодного належного доказу, який характеризує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , що, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, є обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Також суд дійшов обгрунтованого висновку щодо недоведеності стороною обвинувачення тієї обставини, що ОСОБА_7 на момент внесення відомостей до протоколу про адміністративне правопопрушення, тобто в момент вчинення інкримінованого йому правопорушення, був суб`єктом вказаного злочину, тобто був службовою особою, оскільки матеріали кримінального провадження не містять належних доказів на підтвердження вказаного факту.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на наведене та враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції стороною обвинувачення також не наведено доказів, які підтверджують той факт, що ОСОБА_7 усвідомлював неправдивий характер відомостей, які були ним внесені в протокол та що він був службовою особою і яким суд першої інстанції не надав оцінку, а також з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про необхідність ухвалення виправдувального вироку в зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину. Вирок суду в цій частині, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, є належним чином вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретним, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і вказані обставини перешкоджали суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 291 КПК. Крім того, з вказаного обвинувального акта вбачається, що судом двічі обвинувальний акт повертався прокурору в зв`язку з невідповідністю його вимогам ст. 291 КПК України.

Також, відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. Сторона обвинувачення (прокурор) не була позбавлена можливості виконати вимоги ст. 337 ч.2 КПК України в ході розгляду справи в суді, однак вказаним правом не скористалась, будь яких клопотань з цього приводу в суді прокурором заявлено не було.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в матеріалах кримінального провадження містяться журнали судових засідань, але відсутні технічні носії інформації, на яких повинен міститись запис судових засідань від 20.08.2015, 04.09.2015, 05.10.2015 та 25.11.2015, що є істотним порушенням вимог КПК і тягне за собою скасування вироку суду.
Так, на запит апеляційного суду з метою перевірки вказаних доводів, Березанським міським судом було направлено архівні копії технічних носіїв інформації, на яких зафіксовано вищевказані судові засідання. З наданих копій технічних носіїв вбачається, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , місцевим судом здійснювався технічний запис судових засідань, на відсутність яких посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі.

При цьому, відсутність журналу судового засідання чи технічного запису судового засідання не є відсутністю доказів по суті обвинувачення, не є доказом вини чи невинуватості особи, а тому не може бути підставою для скасування виправдувального вироку суду щодо ОСОБА_7 .

Інших підстав, передбачених ст. 415 КПК України для направлення справи в суд першої інстанції, апеляційна скарга прокурора не містить.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, дав належну оцінку зібраним у справі доказам, обгрунтовано дійшов висновку про відсутність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а тому вирок Березанського міського суду Київської області від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому вирок слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Березанського міського суду Київської області від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 3-х місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: