АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/1246/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/328/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 187 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5 ;

прокурора ОСОБА_6 ;

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 на вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року, яким -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента 2 курсу Зборівського коледжу ТНТУ ім. І. Пулюя, не судимого, не є депутатом ,неодруженого, на утримані неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає,-

визнанно винним за ч.2 ст. 187 КК України та засуджено, із застосуванням ст. 69 КК України, на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки, зобов`язавши його у відповідності до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь держави 573,60 грн. судових витрат на проведення судових експертиз.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента 3 курсу Зборівського коледжу ТНТУ ім. І. Пулюя, не судимого, не є депутатом, неодруженого, на утримані неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає,-

визнанно винним за ч.2 ст. 187 КК України та засуджено, із застосуванням ст. 69 КК України, на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки, зобов`язавши його у відповідності до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 в користь держави 573,60 грн. судових витрат на проведення судових експертиз.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента 1 курсу Зборівського коледжу ТНТУ ім. І. Пулюя, не судимого, не є депутатом, неодруженого, на утримані неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає,-

визнанно винним за ч.2 ст. 187 КК України та засуджено, із застосуванням ст. 69 КК України, на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки, зобов`язавши його у відповідності до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 в користь держави 573,60 грн. судових витрат на проведення судових експертиз.

Долю речових доказів по справі вирішено.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 06 червня 2015 року близько 23 год. 30 хв. взявши 2 дерев`яні палиці і біту та одягнувши маски, що приховують їх обличчя, з метою недопущення свого викриття, підійшли до берегу ставу, який розташований в с. Красна Зборівського району Тернопільської області, де в цей час перебували потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Після чого, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення за рахунок інших осіб, вчинили напад на потерпілих та почали наносити їм численні удари руками, ногами, дерев`яними палицями та бітою, по різних частинах тіла, внаслідок чого: ОСОБА_13 спричинили тілесні ушкодження у вигляді травматичного двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, синця у лівій навколо орбітальній ділянці, садна в ділянці перенісся, рани на слизовій оболонці нижньої губи, синців в ділянці лівого плеча та в ділянці правого стегна що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; ОСОБА_12 спричинили тілесні ушкодження у вигляді, синця правої повіки, синця в ділянці спини справа, синця в ділянці грудної клітки зліва, синця в ділянці лівого стегна та садна в ділянці правого колінного суглобу, що є легкими тілесними ушкодженнями; ОСОБА_14 спричинили тілесні ушкодження у вигляді садна в правій тім`яній ділянці голови, синця в лівій навколо орбітальній ділянці, двох синців в ділянці спини, садна в ділянці правої сідниці та синця в ділянці правої гомілки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Надалі, користуючись тим, що від нанесених тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 втратили свідомість на місці події та було подавлено волю потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оглянувши одяг потерпілих, а також автомобіль марки «ВАЗ 2107» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), викрали їх особисте майно, а саме: у потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 250 грн. та мобільний телефон марки «Лджі ікс l35», вартістю 1418,65 гри.; у потерпілого ОСОБА_13 мобільний телефон марки « Джіаю Джі2С», вартістю 2699 грн.; у потерпілого ОСОБА_14 мобільний телефон марки «Нокія 1280», вартістю 65 грн., автомобільний навігатор марки «Піонер», вартістю 402 гривень та золотий ланцюжок вагою 10 грам, вартістю 11500 грн., чим спричинили матеріальну шкоду потерпілим, а саме: ОСОБА_12 на загальну суму 1668,65 гривень, ОСОБА_13 на загальну суму 2699 гривень та ОСОБА_14 на загальну суму 11967 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи вищевказаним чужим майном на загальну суму 16334,65 гривень, після чого втекли з місця події.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури м. Тернополя ОСОБА_11 не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, та кваліфікацію злочинних дій обвинувачених, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`яких покарань ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Вважає, що суд, звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробування, в достатній мірі не врахував те, що вони вчинили злочин проти власності та здоров`я потерпілих, який відповідно до ст 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, завдали значну матеріальну шкоду та спричинили тілесні ушкодження потерпілим.

Свої вимоги мотивує тим, що суд, призначаючи покарання, не дотримався вимог ст. 65 КК України, згідно якої покарання винній особі має бути призначене у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому призначене покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення особи, що вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Тому в своїй апеляційній справі прокурор просить вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`яких покарань та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі; ОСОБА_8 за ч. 2 ст.187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі; ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка частково підтримала подану апеляційну скаргу в частині скасування вироку щодо застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ст.75 КК України -звільнення від відбування покарання з випробуванням та просить її задовольнити; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які просять залишити вирок суду першої інстанції без змін, захисника обвинувачених-адвоката ОСОБА_15 , який вважає вирок суду першої інстанції щодо його підзахисних законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора, провівши часткове судове слідство, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Висновок суду про винність обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.ст.187 КК України, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом і в апеляції не оскаржуються.

Разом з тим, на увагу заслуговують доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, щодо безпідставності застосування до покарання, призначеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ст.75 КК України- звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, згідно з ч.2 ст.65 КК України та роз`ясненнями, наведеними в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів".

Відповідно до ст. 75 КК України необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Зазначених вимог кримінального закону суд першої інстанції, постановляючи вирок відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , не дотримався.

Вирішуючи питання про застосування ст.75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

На думку колегії суддів, встановлені у кримінальному провадженні обставини, які стали підставами для призначення покарання нижче нижчої межі санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення засуджених без реального відбування покарання, а також попередження вчинення ними нових правопорушень.

Зокрема, місцевим судом залишено поза увагою ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є тяжким, розбійний напад учинений із застосуванням деревяних палиць та бити і становить підвищену суспільну небезпеку. Також судом не враховано спосіб, характер вчинення злочину, а також наявність корисливого мотиву в діях обвинувачених, наслідки вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а саме те, що в результаті злочинних дій завдана значна матеріальна шкода потерпілим, а також умисно спричинені тілесні ушкодження: потерпілому ОСОБА_13 -тілесні ушкодження середньої тяжкості, потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 -легкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини свідчать про неможливість виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень без реального відбування покарання.

Таким чином, звільняючи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від відбування покарань з іспитовим строком, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, що призвело до призначення покарань, які не відповідають особам обвинувачених та тяжкості вчиненого ними злочину, внаслідок м`якості.

Зокрема, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання врахував, молодий вік обвинувачених, те, що вони позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання, раніше не судимі, а також в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття обвинувачених, активне сприяння розкриттю злочинів та те, що вони повністю відшкодували матеріальні і моральні збитки.

Разом з тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 07 липня 2016 року зазначив, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.75 КК України не можна вважати достатнім для їх виправлення і попередження вчинення нових правопорушень.

Взявши до уваги всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений ними злочин, однак незаконно звільнив їх від відбування покарання з іспитовим строком застосувавши ст. 75 КК України.

Відповідно до ст.420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

За даних обставин колегія суддів вважає, що вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в частині призначеного покарання, слід скасувати та постановити новий вирок, яким призначити їм покарання за ч.2 ст.187 КК України.

Вирішуючи питання строків покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 колегія судів, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ними злочину, особи винних, які є особами молодого віку, вперше притягуються до кримінальної відповідальності і позитивно характеризуються за місцем свого навчання та проживання.

Іншої офіційної інформації щодо анкетних даних обвинувачених колегією суддів не отримано.

Окрім того, колегія суддів враховує як обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини обвинуваченими, їх щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, їх правомірну поведінку після вчинення кримінального правопорушення і, тому вважає за можливе, призначаючи їм покарання за ч.2 ст. 187 КК України, застосувати ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі без конфіскації належного їм на праві власності майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 на вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року задовольнити частково.

Вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в частині призначеного їм покарання скасувати.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України 3 (три роки) позбавлення волі без конфіскації належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України 3 (три роки) позбавлення волі без конфіскації належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації належного йому на праві власності майна.

В решті вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2