Справа № 383/994/15-к .
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000486 від 17 серпня 2015 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Новомиколаївка, Бобринецького району, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, маючого на утримані малолітнього сина, раніше не судимого;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укранця, громадянина України, уродженця с.Новомиколаївка, Бобринецького району, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, одруженого раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

захисника обвинувачених - ОСОБА_6 ,

потерілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скоїли кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.

16 серпня 2015 року близько 09 години 00 хвилин ОСОБА_3 за попередньою змовою та разом зі своїм батьком ОСОБА_4 з корисливих мотивів і ціллю особистого збагачення, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме двох стійок ЛЕП СВ-9,5, які знаходились на території домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_3 , та належали потерпілому ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу на двох тракторах прибули до вище вказаного місця де знаходились стійки. Продовжуючи свій злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зачепили до тракторів дві стійки ЛЕП СВ-9,5 вартістю згідно довідки-обґрунтування про визначення вартості електричної стійки від 16.08.2015 року 462 грн. за одну стійку на загальну суму 924 грн., при цьому, в присутності потерпілого ОСОБА_7 , не реагуючи на його зауваження про те, що стійки належать саме йому, відкрито заволоділи ними та зникли у невідомому напрямку. Відкрито викравши дві стійки ЛЕП СВ-9,5 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обернули їх у свою власність та розпорядились ними на власний розсуд як особистими.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали майнової шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 924 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочині не визнав. По суті справи дав наступні покази. 16.08.2015 року в ранковий час він зі своїм сином ОСОБА_3 домовились про те, щоб забрати дві залізобетонні опори, які, неалежні покійному ОСОБА_8 (батьку потерпілого), та знаходились на території. за адресою: АДРЕСА_3 . Між ним та покійним ОСОБА_8 була усна домовленість, щодо цих двох опор, а тому вони вважаючи себе їх власниками вирішили забрати собі, відповідно до домовленості. Дана земельна ділянка поділена на 7 чоловік. Покійний ОСОБА_8 побудував на своїй території будинок, але огорожі не має. Опори лежали від будинку 30-40 метрів. На власних тракторах Кейс 110 та ЮМЗ з ковшем приїхали до місця де знаходились залізобетонні опори, він був на тракторі ЮМЗ, а його син ОСОБА_9 на тракторі Кейс 110 з причіпною від жатки. Коли вони тільки під`їхали до опор до них підійшов ОСОБА_10 , який почав говорити, що дані опори належать ОСОБА_11 та почав вимагати, що потрібно з`ясувати кому належать дані опори. Обвинувачений ОСОБА_4 разом із сином, повантажили на причіп дві залізобетонні опори, після того, як вони із ОСОБА_12 дійшли згоди, що він або пізніше поверне опори, або розрахується за них. При розмові із потерпілим тон ніхто не підвищував, ніхто нікого не ображав та ніяких погроз не було. Він з обвинуваченим завантажили опори та поїхали до домоволодіння сина ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_1 та залишили дані опори в нього на подвір`ї.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав, дав покази аналогічні до показів обвинуваченого ОСОБА_4 , пояснивши, що вони зі згоди ОСОБА_14 взяли опори з його території, оскільки існувала усна домоленість з його батьком.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що його батько за життя, придбав у Бобринецькому РЕМі опори для елекрофікації будинку, який побудував. І після його смерті, він успадкував вказане домоволодіння та територію, що належала батьку. 16.08.2015 року почув шум, вийшов та побачив, що обвинувачені грузять опори він попросив, щоб вони їх не заберали, так як потрібно розібратися, кому вони належать, так як на той час йому не було відомо чи вони його батька чи належать РЕМу, але обвинувачені його не слухали, погрузили опори і поїхали. Він в той же день зателефонував до начальника РЕМу ОСОБА_15 , який в ході телефонної розмови повідомив його, що батько купував в Бобринецькому РЕМі 9 штук опор. Також він розмовляв з ОСОБА_16 , який сказав, що опори, які лежать на його території, належали потерпілому. Під час того, як ОСОБА_9 заберали опори, вони лаялись, нецензурно висловлювались. Вважає дії обвинувачених злочинними та просить винести їм покарання відповідно до закону. На даний час цивільний позов заявляти не бажає.

Свідок ОСОБА_17 по суті справи пояснив, що він ставить свій автомобіль на території, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Коли він 16.08. заїжав до бокса то бачив та чув сварку між обвинуваченими та потерпілим. Коли виїжджав то опор уже не було. Хто власник опор свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_18 по суті справи показав, що 16.08.2015 року, вранці побачив, як на терторії за адресою: АДРЕСА_3 , стоїть два трактори, в яких сиділи обвинувачені, він підійшов до ОСОБА_4 та віддав звіт по електроенергії і пішов у своє приміщення. Йому відомо, що власником опор був батько потерпілого ОСОБА_8 , який на даний час помер, і останній коли проводив електролінію для будинку, купував близько 10 стовбів, два з яких залишилось лежати на його території близько 4-х років.

Свідок ОСОБА_19 по суті справи пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 є його знайомим, обвинувачених він не знає, по суті справи йому відомо, що 16.08.2015 він обрискував бур`яни на території потерпілого, та побачив як на територію заїджають два трактори. Після чого обвинувачені, які були на тркторах почали грузити стовби, вийшов потерпілий, який говорив, щоб вони цього не робили. Обвинувачені нецензурно лаялись, та всеодно забрали стовби.

Свідок ОСОБА_16 по суті справи пояснив, що коли він ще був мером міста вони з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зустрілися та говорили щодо спору, який виник між сторонами, але вирішити даний спір добровільним шляхом у сторін не вдалось. Спірні стовби були куплені ОСОБА_20 коли вони з`явились на території він не пам`ятає, як проводили світло до приміщень ОСОБА_21 . Які стовби використовувались йому невідомо, проте, що стовби були викрадені він нічого сказати не може, так як йому відомо про те, що ОСОБА_9 забрав ці стовби замість тих які були вмонтовані.

Свідок ОСОБА_22 , по суті справи дав наступні покази. Він працює начальником Бобринецького РЕМу ПАТ Кіровоградобленерго та 30.11.2012 року ОСОБА_8 , який на даний час помер, був замовником стовпів, які придбав у Бобринецькому РЕМі б/у опори, які згідно накладної №К-00000191 значаться як бой стойки ж/б на 1200 грн. Були інші стовби, які встановлювали працівники РЕМу в 2013 р. для проведення електроенергії, і ті стовби, які були використані для електрофікації як на території домоволодіння ОСОБА_23 , так і території, які належали ОСОБА_9 , не можуть бути власністю ні одного, ні другого, так як є власністю РЕМу або Комунальника. Право власності, на опори, які вже установлені працівниками РЕМу рахуваються за комбінатом комунальних послуг, а не за ОСОБА_24 чи ОСОБА_9 , лінії електромереж різні, підстанції знаходяться на території автопарку, яка належить 4-м споживачам, один з яких ОСОБА_9 , проте договір оформлений на одного, покійний ОСОБА_25 провів електроенергію, не від тієї електропідстанції, а від іншої лінії електропостачання, підключення здійснювалось по опорам, які належали ОСОБА_26 .

Крім показів потерпілого, свідків, вина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України доводиться дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме:

Заявою ОСОБА_23 (а.п.15) зі змісту якої вбачається, що останній 24.04.2012 року звернувся до Бобринецького РЕМу із заявою виписати лом б/у опор для установки у фундамент господарського приміщення в кількості 10 штук.

Платіжним дорученням про оплату вартості даних опор від ОСОБА_23 на рахунок Бобринецького РЕМ ПАТ Кіровоградобленерго (а.п. 16);

Видатковою накладною №К-00000191 від 30.11.2012 року, зі змісту якої вбачається, ОСОБА_23 є замовником боя стойок ж/б в кількості 10 штук на суму 1200 грн. (т.1 а.с.179);

Витягом з державного реєстру речових прав, свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.п.17-20), зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_23 є власником майна, розташованого за адресою АДРЕСА_3 ;

Дослідивши та проаналізувавши зібрані у справі та перевірені в судовому засіданні докази у їх сукупності, допустимість, належність та достовірність яких не викликає жодних сумнівів, суд вважає вину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інкримінованому їм злочині доведеною та кваліфікує їх дії за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Злочин вчинено умисно, оскільки обвинувачені усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх дій, та умисно здійснювали викрадення б/у опор, які в порядку спадкування належали потерпілому ОСОБА_7 , про що не заперечили в судовому засіданні, пояснивши, що керувались усною домовленістю між покійним ОСОБА_23 та ними, але жодних доказів існування такої домовленості обвинуваченні надати не змогли, крім того не заперечили, що відкрито, не реагуючи на зауваження потерпілого, забрали його майно, без достатніх на те правових підстав. В свою чергу в матеріалах справи містять докази того, що опори, які були викрадені обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно є власністю потерпілого ОСОБА_7 . Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_23 дійсно придбав опори, дві з яких залишилось на його території, свідок ОСОБА_15 підтвердив, що опори, які використовувались для проведення електроенергії до власності ОСОБА_23 та ОСОБА_9 , були нові та не могли бути власністю останніх, оскільки такі опори не є об`єктом купівлі-продажу.

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що вважали, що два стовпа належать їм по домовленості із ОСОБА_23 та забрали їх у потерпілого, але в судовому засіданні визнали себе винними, що не зупинились та не розібрались з потерпілим чиєю власністю є ці стовпи, так як документального підтвердження їх угоди не було, а тому і пояснили суду, що вину в інкремінованому їм злочину не визнають, але покаялись у скоєному, що суд бере до уваги як визнання їх вини та пом`якшуючу обставину.

Таким чином, суд вислухавши сторону обвинувачення та захисту, аналізуючи у сукупності всі раніше перелічені досліджені у судовому засіданні докази, які є допустимими, належними, об`єктивними та беззаперечними, вважає вину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інкримінованому злочині доведеною та кваліфікує дії обвинувачених за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинувачених, передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили тяжкий злочин (відповідно до ст. 12 КК України), який відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років, але тяжких наслідків злочином не завдано.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд враховує дані про особи обвинувачених, які раніше не судимі, за місцем проживання характеризуються позитивно, одружені, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не значаться, ОСОБА_3 має на утриманні малолітнього сина.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинувачених після вчинення злочину, їх щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

Тому, враховуючи обставини справи, особи обвинувачених, думку прокурора, суд вважає що покарання обвинувачених повинно бути в межах санкції статті обвинувачення, з наданням їм шансу виправитись без ізоляції від суспільства.

Обраний обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такий вид покарання, за переконанням суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особам обвинувачених.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено, витрати на проведення експертиз відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368 - 371, 373-375, 392, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити їм покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки кожному.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та не виїзджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальних витрат по справі не має.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Бобринецький районний суд Кіровоградської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1