Справа № 638/499/16-к
Провадження № 1-кп/638/317/16
14 березня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
встановив:
Слідчим суддею Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 листопада 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обрано запобіжний захід тримання під вартою до 17.01.2016 року.
Відповідно до ухвали суду від 15 січня 2016 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 15 березня 2016 року.
Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою, зазначив, що ризики не зникли.
В судовому засідання захисник ОСОБА_4 заявила усне клопотання про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт. Крім усного клопотання інших документів чи доказів не надано. Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, та зазначив, що обвинувачені можуть зникнути з міста, та вчинили тяжкий злочин, крім того, не має підстав для зміни їм запобіжного заходу.
Захисник наполягала на задоволенні клопотання.
Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили, що мають постійне місце проживання, крім того в них діти, яким необхідно заробляти на утримання. Інших доказів не надали.
Суд вважає, що вказане клопотання не може бути задоволене.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши обвинувальний акт та кримінальне провадження, приходить до висновку, що підстав для зміни або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою судом не вбачається.
Також, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суддя також вважає встановленим існування ризиків передбачених п.1, п.2, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України запобігання спробам: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Під час розгляду клопотання суддею вивчена можливість щодо не продовження строку тримання підозрюваним під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1., п.2, п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, ті обставини, що підозрювані не працюють, не мають офіційних джерел існування, не повідомили про місце свого мешкання, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе, а тому, суд подовжує строк тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
При обранні запобіжного заходу суд посилається на рішення Європейського суду у справі « Подвезька проти України» від 12 лютого 2015 року, а саме на те, що обґрунтування будь якого періоду тримання під вартою має бути переконливо продемонстровано владою. Аргументи за і проти звільнення, у тому числі і ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню розслідування, не повинні бути абстрактними, а фактично бути підтверджені фактичними даними. Небезпека того, що обвинувачений сховається від правосуддя, не може встановлюватися виключно на основі серйозності покарання.
Суд вважає, що сторона обвинувачення змогла довести необхідності продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання осіб під вартою.
Виходячи з викладеного та керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України, суд
постановив:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.
Продовжити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченим у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України термін тримання під вартою до 13 травня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
СУДДЯ: ОСОБА_1