У Х В А Л А
судового засідання

21 квітня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 24 грудня 2015 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, громадянину України, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1
24 грудня 2015 року, тобто у день затвердження обвинувального акта повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: «Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_3 , згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 27.03.2007 року, повинен сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи із 08 листопада 2006 року.
Будучи, належним чином повідомленим про вказане рішення, ОСОБА_6 за період часу із січня 2015 року по грудень 2015 року аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не сплачував, та злісно ухилявся від їх сплати.
Окрім того, продовжуючи злісно ухилятись від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, на неодноразові виклики та попередження державного виконавця про обов"язковість сплати аліментів не реагував, заборгованість не погашав.
Внаслідок злісного ухилення від сплати аліментів за весь період часу у ОСОБА_3 виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка згідно розрахунку ( в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадженнгя» ), складеного державним виконавцем Франківського ВДВС ЛМУЮ, станом на 21 грудня 2015 року становить 9767,50 грн.
За змістом обвинувального акту, слідчий та прокурор вважають встановленим: «Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто у кримінальному правопорушенні передбаченому ч.1 ст. 164 КК України».

Сторона обвинувачення - прокурор
Львівської місцевої прокуратури №3
ОСОБА_7
Потерпіла сторона
МаслєнніковЛідіяОлександрівна

Відповідно до ухвали судді від 11 січня 2016 року, підготовче судове засідання, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 314 КПК України, призначено на 16 січня 2016 року, яке перенесено на 04 лютого 2016 року, з підстав неявки в судове засідання обвинуваченого.
Згідно з ухвалою судді від 04 лютого 2016 року обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність вимогам процесуального законодавства . Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Дана ухвала оскаржена прокурором.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду від 08 квітня 2016 року, з призначенням нового розгляду обвинувального акта в суді першої інстанції.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції покликався на те, що в матеріалах справи наявний обвинувальний акт, який підписаний старшим слідчим та прокурором. Вимоги щодо форми та змісту обвинувального акта визначені ст. 291 КПК України. На думку колегії суддів, викладені в обвинувальному акті слідчим формулювання не можуть бути підставами для його повернення прокурору, оскільки обвинувальний акт не є доказом. Викладені в обвинувальному акті твердження мають бути доведені в судовому засіданні стороною обвинувачення чи спростовані стороною захисту. Отже, наведене не звільняє суд від обов`язку всебічно, повно та неупереджено дослідити кожен доказ, який поданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та за результатами цього постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Дані висновки суду апеляційної інстанції є беззаперечними і суд першої інстанції приймає їх до уваги та цілком погоджується.
Проте, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції не повернув його з підстав відсутності доказів чи з метою уникнути обов`язку, передбаченого ст. 23, ст. ст. 342 368 КПК України.
Судом вході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 - 316 КПК України було встановлено, що обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування, не відповідають вимогам процесуального законодавства, і зокрема п. 5 ст. 291 КПК України.
Згідно вказаної норми закону, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Судом зазначалося, що в обвинувальному акті відсутній виклад обставин а саме: які саме дії боржника були спрямовані на невиконання судового рішення ( приховування доходів, зміна місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо) , які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів ( ст. 164 КК України « Примітка). Обвинувачення не конкретизовано в часі, а наведені прокурором та слідчим період : « з січня 2015 року по грудень 2015 року» не визначають чи включаються ці місяці в обвинувачення та яке число слід брати похідним, у той же час в обвинувальному акті значиться, що заборгованість визначено станом на 21 грудня 2015 року.
Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та призначаючи новий розгляд обвинувального акта, апеляційний суд не зазначив з яких підстав скасовується ухвала в частині невідповідності обвинувального акта прямим вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та його скерування до прокуратури Франківського району м. Львова з покликанням на ст. 291 КПК України, яка не передбачає таких процесуальних дій.
Оскільки прийняте судом першої інстанції рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав, передбачених п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України (відсутність викладу фактичних обставин ) апеляційним судом не оцінювалося та по ньому не приймалося рішення, то у цій частині ухвалу суду першої інстанції слід вважати обґрунтованою та такою, що набрала законної сили.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду, вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 04 лютого 2016 року, і в першу чергу із за відсутності викладу фактичних обставин ( ст. 91, п.5 ч.2 ст. 291, п. 3.ч.3 ст. 314 КПК України).
Крім того, моє ставлення до оцінки матеріалів в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 - 372 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/426/16 передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_8