Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3995/15-к
Провадження №: 1-кп/332/29/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2016 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000087 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , освіта вища, одруженого, уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.212, ч.1 ст.366, ч.3 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ :
22.12.2015 року прокурор прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя направив до Заводського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.212, ч.1 ст.366, ч.3 ст.358 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що підстав для повернення справи прокурору немає, справа підсудна Заводському районному суду м. Запоріжжя, просив призначити справу до судового розгляду. Представник цивільного позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Захисник ОСОБА_4 вважав за неможливе призначити справу до судового розгляду та просив повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме: обвинувачення є неконкретним та незрозумілим, об`єктивна та суб`єктивна сторона інкримінованих злочинів фактично не вказані, вимоги постанови Заводського районного суду від 25.04.2014р., якою кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 була направлена на додаткове розслідування за КПК України 1960р., та ухвала Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26.10.2015р., якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 було повернуто прокурору, не виконані, окрім того, на сьогоднішній день Запорізьким окружним адміністративним судом та Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом визнано незаконними податкові рішення-повідомлення податкового органу, які покладені в основу обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку захисника ОСОБА_4 та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши думку учасників провадження, перевіривши обґрунтованість доводів прокурора матеріалами справи, суд дійшов висновку про неможливість призначення справи до судового розгляду, адже наявні підстави для повернення обвинувального акту прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором та має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Всупереч вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт є неконкретним, оскільки не містить повного та докладного викладу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, всіх інкримінованих ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь, а саме:

Щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України в редакції від 20.08.2010 року.
Відповідно до Обвинувального акту ОСОБА_6 підозрюється в тому, що перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» та маючи на меті ухилення від сплати податку на додану вартість, він вніс до податкових декларацій Товариства з ПДВ за період з 20.08.2008 року по 20.07.2010 року завідомо недостовірні дані про господарські операції ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» з контрагентами ПП «Буджол» (ідентифікаційний № 36912184), ТОВ «Природоохоронні технології ЕКМО» (ідентифікаційний № 33610603), ПП «Трансенергопром» (ідентифікаційний № 35815785), а також про фінансові наслідки таких операцій збільшення сум валових витрат та, відповідно, податкового кредиту підприємства з ПДВ.

Отже, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно приписів ст.ст. 91, 92 КПК України до фактичних обставин кримінального правопорушення, які повинні обов`язково бути встановлені та, відповідно, сформульовані (викладені) органом досудового розслідування, прокурором в обвинувальному акті, відносяться обставини, що свідчать про наявність всіх елементів/ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення (винуватості особи у вчиненні злочину форма вини, мотив та мета вчинення злочину).

Однак, в обвинувальному акті відсутні відомості про конкретні обставини, що утворюють суб`єктивну сторону складу інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, а саме:

- не наведено даних, які вказують про наявність в діях ОСОБА_6 умислу тобто не зазначено, що саме в діях обвинуваченого свідчить про те, що йому було відомо про недостовірність інформації, яка містилася в первинних документах, а також документах податкової звітності, наданих контрагентами;

- не наведено даних в обґрунтування мети та мотивів, якими керувався ОСОБА_6 під час вчинення службового підроблення тобто не зазначено, які обставини вказують на те, що інкриміноване ОСОБА_6 діяння було вчинено ним з метою заниження саме податкового кредиту ТОВ «ЗІМЗ» з ПДВ та, як наслідок з метою ухилення товариства від сплати саме податку на додану вартість, а ні податку на прибуток, а також про те, чи мав обвинувачений корисливі мотиви чи ні.

Щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України в редакції від 20.08.2010 року.
Відповідно до змісту врученого ОСОБА_6 обвинувального акту, він також підозрюється у вчиненні протягом періоду з серпня 2008 року по липень 2010 року дій, що полягають в умисному ухиленні службової особи підприємства від сплати податків, та які призвели до ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах.

Наведені дії ОСОБА_6 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 212 КК України.

В обвинувальному акті відсутні відомості про конкретні обставини, що утворюють як об`єктивну, так і суб`єктивну сторону складу інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК України.

Зокрема, в обвинувальному акті відсутні будь-які дані, на підставі яких сторона обвинувачення доходить висновку щодо фіктивності всіх договорів, укладених між ТОВ «ЗІМЗ» та ПП «Буджол», ТОВ «Природоохоронні технології ЕКМО», ПП «Трансенергопром» в період серпня 2008 року по липень 2010 року, а також щодо фіктивності (безтоварності) всіх господарських операцій проведених в рамках таких договорів.

Також в Обвинувальному акті не наведено відомостей на підставі яких слідчий та прокурор роблять висновок про наявність в діях ОСОБА_6 , нібито спрямованих на ухилення від сплати податку на додану вартість, ознак суб`єктивної сторони продовжуваного злочину.

Інкримінована ОСОБА_6 ч. 1 ст. 212 КК України є злочином з матеріальним складом, оскільки його об`єктивна сторона включає в себе два обов`язкових елементи діяння та наслідки у вигляді несплаченої до бюджету суми податку у розмірі не менш ніж 434 500,00 грн. (у 2010 році).

Кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 212 КК України орган досудового розслідування зазначає, що дії ОСОБА_6 мали наслідком ненадходження в період з 20.08.2008 року по 20.07.2010 року до бюджету коштів на загальну суму 509 143,00 грн.

При цьому, сторона обвинувачення виходить з того, що в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки єдиного продовжуваного злочину, зокрема: триваючий характер тобто безперервність вчинення; єдиний злочинний намір, що виник ще до початку вчинення першого із діянь, що входять до складу злочину (у серпні 2008 року), та супроводжував кожне з наступних (протягом 2008-го та 2009-го років і до вересня 2010 року); єдиний спосіб вчинення.

Натомість, відповідно до даних, які відображені в обвинувальному акті з посиланням на Висновок судово-економічної експертизи № 170 від 29.07.2015 року, отриманий слідчим в процесі проведення досудового розслідування:

- в період з лютого 2009 року по лютий 2010 року тобто на протязі 12 календарних місяців поспіль, господарських операцій між ТОВ «ЗІМЗ» та ПП «Буджол», ТОВ «Природоохоронні технології ЕКМО», ПП «Трансенергопром» не відбувалося;

- документи податкової звітності з ПДВ ТОВ «ЗІМЗ» за 16 з 24 місяців періоду з серпня 2008 року по липень 2010 року, не містять інформації про господарські операції з наведеними вище контрагентами,

що протирічить твердженню про наявність продовжуваного кримінального правопорушення та вказує на неконкретність інкримінованих ОСОБА_6 дій.

Щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України в редакції від 20.08.2010 року.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 також підозрюється в тому, що перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» та маючи на меті ухилення від сплати податку на додану вартість, він діючи умисно в період з 20.08.2008 року по 20.07.2010 року використовував завідомо підроблені документи, надані йому контрагентами ТОВ «ЗІМЗ» ПП «Буджол» (ідентифікаційний № 36912184), ТОВ «Природоохоронні технології ЕКМО» (ідентифікаційний № 33610603), ПП «Трансенергопром» (ідентифікаційний № 35815785), в особі ОСОБА_7 .

Отже, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 358 КК України.

Проте, в обвинувальному акті відсутні відомості про конкретні обставини, що утворюють об`єктивну та суб`єктивну сторону складу інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України:

- не конкретизовано за якою ознакою стороною обвинувачення встановлено підробленість офіційних документів, якщо за ознакою внесення неправдивих відомостей то не наведено які саме неправдиві відомості вони містили, а також хто, де, коли і з якою метою вніс такі відомості;

- не визначено де, коли саме та за яких обставин ОСОБА_6 стало відомо про підробленість офіційних документів, отриманих від контрагентів, які він в подальшому використав як завідомо підроблені тобто не наведено обставин, що свідчать про суб`єктивне ставлення ОСОБА_6 до предмету злочину, як до завідомо підробленого;

- не наведено інформацію про час та місце вчинення злочину тобто відсутні дані про те, коли саме протягом періоду з 2008 до 2010 року включно, та за яких обставин ОСОБА_6 здійснювалася кожна із дій, які ставляться йому в провину отримання та подальше використання завідомо підроблених документів.

Всупереч п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України в направленому прокурором до суду Обвинувальному акті відсутні об`єктивні дані відносно розміру витрат на залучення експерта, зокрема в Акті вказано про те, що відповідні витрати відсутні.

Проте, під час проведення досудового розслідування, слідчим було призначено 4 (чотири) судових експертизи: одну почеркознавчу та три судово-економічних. Отже незрозуміло за які кошти та яким чином вони проводилися.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, в порушення вимог ст. 291 КПК України направлений прокурором до суду Обвинувальний акт є неконкретним не містить докладний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та які ставляться в провину обвинуваченому.

Наведена вище неконкретність пред`явленого обвинувачення, призводить до порушення права ОСОБА_6 на захист, закріплене ст. 20 КПК України, оскільки останній фактично не повідомлений стороною обвинувачення про конкретні обставини протиправних діянь, вчинення яких йому інкримінуються.

Пунктом «а» частини 3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено «що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього».

Згідно цього положення обвинувачений має право отримати більш точні та детальні відомості, аніж це вимагається у пункті 2 статті 5 Конвенції, зокрема, обвинувачений має право бути поінформований не тільки про матеріальні факти, тобто причини обвинувачення, але й про правову кваліфікацію цих фактів, тобто про характер обвинувачення, а також про наявні докази, які стали причиною винесення обвинувачення.

У будь-якому разі повідомлених обвинуваченому деталей повинно бути достатньо для того, щоб він міг підготувати свій захист.

Слід також зазначити, що постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.04.2014р. кримінальна справа відносно ОСОБА_6 за ст.212 КК України була повернута на додаткове розслідування згідно ст. 281 КПК України (1960 року). Згідно вказаної постанови вже була встановлена неконкретність обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , оскільки під час досудового розслідування органу досудового слідства необхідно було встановити первинну документацію бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «ЗІМЗ» за період з 01.01.2008р. по 01.10.2010р., та вилучити їх, і з урахуванням вилучених документів провести повторну експертизу.

Однак, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування (Розділ І п.п.49-69) слідчим вказана постанова суду не виконана, оскільки після 25.04.2014р. слідчим не були проведені слідчі дії щодо фактичного вилучення вказаної первинної документації. Зазначені обставини також підтверджують неконкретність формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 , оскільки первинна документація, дії з якими відображають спосіб вчинення злочину і утворюють його об`єктивну сторону, не зазначена в обвинувальному акті. А відсутність вказаної інформації в обвинувальному акті не дозволяє конкретно сформулювати обвинувачення, оскільки на наявність прямого умислу на ухилення від сплати податків (згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 08.10.2004р. «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів») вказують такі дії та обставини: відсутність податкового обліку чи ведення його з порушеннями, перекручування в податковій чи звітної документації, неоприбуткування грошових коштів, ведення подвійного обліку, використання банківських рахунків про які невідомо податковим органам, завищення витрат, чого у обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 не відображено, тобто обвинувачення є неконкретним, фактичні обставини кримінального правопорушення викладені не конкретно і не у повному обсязі, об`єктивна та суб`єктивна сторона інкримінованих злочинів не розкриті, що є порушенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

На підставі частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом вимог пунктів а) та b) частини третьої 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року), кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 р. зазначив, що у контексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу.

Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Слід також зазначити, що станом на 22.12.2015р. прокурор прокуратури Жовтневого району м.Запоріжжя ОСОБА_3 не мав процесуальних повноважень звертатись до суду з обвинувальним актом від імені прокуратури Жовтневого району м.Запоріжжя, оскільки з 15.12.2015р. ОСОБА_3 був призначений на посаду прокурора Запорізької міської прокуратури № 1 Запорізької області, про що свідчить кадровий наказ прокурора Запорізької області № 532-к від 15.12.2015р. (а.с.33).

Окрім того, в судовому засіданні прокурор пояснив, що на виконання ухвали Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26.10.2015р., якою було повернуто прокурору обвинувальний акт від 28.08.2015р., цей обвинувальний акт від 30.11.2015р. має суттєві відмінності від попереднього обвинувального акту. Відповідно до вимог ст.ст.277, 291 КПК України виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є обов`язковим як у повідомленні про підозру, так і в обвинувальному акті. Але, як вбачається з Реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_6 були вручені обвинувальні акти від 28.08.2015р. та від 30.11.2015р., при цьому зміна повідомлення про підозру здійснена не була, хоча цього вимагає ст.279 КПК України. Це свідчить про те, що в обвинувальному акті від 30.11.2015р. викладені інші фактичні обставини злочину, ніж ті, які викладені в повідомленні про підозру.

Слід також зазначити, що на порушення п.5 ч.1 ст.191 КПК України в обвинувальному акті не зазначено формулювання обвинувачення, а вказані лише злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для його повернення прокурору.

Керуючись ст. 314, 392, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.212, ч.1 ст.366, ч.3 ст.358 КК України - повернути прокурору Запорізької міської прокуратрури № 1 Запорізької області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1