Справа № 748/574/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/368/2016
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000309, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого неповнолітню дитину, освіта вища, працюючого інженером ТОВ «Белімо Україна», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в закону силу не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 100000 грн. у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, 1070 грн. в рахунок відшкодцвання спричиненої матеріальної шкоди, а всього 101070 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у сумі 5313 грн. 58 коп.

Арешт, накладений на автомобіль марки «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишено до повного задоволення позову потерпілої.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 01 листопада 2014 року, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи стаж водія до двох років, рухався по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі з м. Києва у напрямку м. Чернігова зі швидкістю 90 км/год., перевищив максимальну швидкість для водія зі стажем до двох років, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась при виникненні небезпеки для руху у виді пішохода ОСОБА_11 , який перебігав дорогу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, в результаті чого на 125 км + 462,3 м. вказаної дороги здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: полі травма - закрита травма грудної клітки-прямі переломи ребер з обох сторін, забої та розриви тканини легень, масивні крововиливи в тканини середостіння навколо аорти, стравоходу, трахеї та грудного відділу хребта, 400 мл. рідкої крові та згортків в серцевій сумці, розриви висхідної та грудної аорти; закрита травма живота-розриви печінки з масивними крововиливами в зв`язковий апарат, 1800 мл. рідкої крові в плевральних порожнинах, 500 мл. в черевній порожнині; закритий перелом стегнової кістки; внутрішньо-черепної травми-забійна рана тім`яної ділянки, крововиливи в шкірно-м`язевий лоскут голови, дифузні субарахноїдальні крововиливи; множинні садна синці та забійні рани кінцівок; тулуба, від яких потерпілий загинув на місці пригоди (висновок судово-медичної експертизи № 1013 від 02 листопада 2014 року трупа ОСОБА_11 ).

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху: п.п. 12.9"б" - водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість зазначену в пункті 12.6"б": поза населеними пунктами та на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух зі швидкістю транспортним засобам, якими керують водії зі стажем до двох років - не більше 70 км/год.; 2.3. "б" - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі, 12.3. - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`зду перешкоди.

Порушення ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 "б",12.3 12.9 "б" Правил дорожнього руху є причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків.

Не погоджуючись з рішенням суду потерпіла ОСОБА_7 та її представник подали апеляційні скарги, в яких, не заперечуючи проти правильного встановлення фактичних обставин у кримінальному провадженні та кваліфікації дій ОСОБА_6 , просять вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст. 75 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпіла та її представник зазначають, що на даний час обвинувачений вину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, попросив вибачення, відшкодував завдані збитки, претензій матеріального та морального характеру до нього вони не мають.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи проти правильного встановлення фактичних обставин у кримінальному провадженні та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст. 75 КК України, врахувавши його щире каяття, визнання вини, також те, що він попросив вибачення у потерпілої, повністю відшкодував матеріальні та моральні збитки, потерпіла претензій до нього не має, у нього на утриманні перебуває матір-пенсіонерка, малолітня дитина, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, він являється єдиним годувальником у сім`ї.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, представника потерпілого, які просили подані апеляційні скарги задовольнити, думку прокурора, який просив апеляційні скарги обвинуваченого, потерпілого та його представника залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду. Зазначив, що в скоєному щиро кається, завдані своїми діями матеріальні та моральні збитки відшкодував потерпілій в повному обсязі, вибачився перед нею, має на утриманні малолітню дитину та просить звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що обтяжує покарання, особу винного, однак не дав їм належної оцінки.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 вину визнав повністю, у вчиненому щиро кається, являється особою молодого віку, має сім`ю, на утриманні перебувають малолітня дитина та матір похилого віку, яка страждає рядом захворювань, раніше не судимий, працевлаштований, характеризується позитивно, в повному обсязі сплатив потерпілій визначену суму коштів у відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди і потерпіла до нього претензій матеріального та морального характеру не має, просить не позбавляти його волі, а також відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

Оцінюючи всі ці обставини у їх сукупності та враховуючи конкретні обставини цього кримінального провадження колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції, передбаченою ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі, але без реального його відбування, встановивши іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України, та поклавши на нього певні обов`язки, визначені ч. 1 ст. 76 КК України. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

В решті зазначений вирок щодо ОСОБА_6 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції:

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи чи навчання;

- періодично з`являтись на реєстрацію до органу кримінально-виконавчої інспекції.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4