11-кп/775/204/2016(м)
266/3872/13-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Маріуполя, громадянку України, росіянку, з середньою освітою, пенсіонерку, не заміжню, не судиму, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді семи років позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 02.06.2013 року приблизно о 15 годині в квартирі АДРЕСА_2 в ході сварки, що раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, взяла в праву руку ніж і, переслідуючи мету умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, нанесла ним три удари в область тулуба ОСОБА_8 , в результаті чого спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді трьох колото-різаних ран в третьому та п`ятому міжребер`ї по середньо-ключичній лінії з права, у восьмому міжребер`ї по середньо-ключичній лінії зліва, що проникають в плевральну порожнину і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Однак, з причини, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки цьому завадила її дочка ОСОБА_9 , яка стала на захист потерпілого, затулила його своїм тілом, а потім відвела до іншої кімнати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати. закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 згідно обвинувального акту від 30.08.2013 року. У випадку, якщо суд не погодиться з позицією захисту про закриття кримінального провадження за вищезазначеними підставами, просить суд визнати висновки судово-медичних експертиз №350 від 11.06.2013 року, №350/163 від 26.06.2013 року та №350/163/219 від 28.08.2013 року недопустимими доказами та виключити з доказів протоколи проведення слідчих експериментів з ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для підтвердження винності особи у суді і вичерпані можливості їх отримання. У випадку, якщо суд не погодиться з позицією захисту про закриття кримінального провадження з вказаних підстав, просить суд змінити вирок шляхом зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення. Кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ст. 124 КК України та з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, віку та стану здоров`я, призначити покарання з випробуванням. У випадку, якщо суд не погодиться з позицією захисту, про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ст. 124 КК України, просить суд кваліфікувати дії обвинуваченої за ч.1 ст. 121 КК України, призначивши мінімальне покарання передбачене санкцією статті з випробуванням. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора задоволенню не підлягають, з таки підстав.

Перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковані правильно, а саме за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи захисника про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 не доведена та судом першої інстанції дано не правильну оцінку доказам, являються безпідставними та необґрунтованими, за таких підстав.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_11 , вона зайшла навідати сусідку ОСОБА_7 та бачила, як ОСОБА_8 сварився з останньою. У квартирі обвинуваченої вона знаходилась біля десяти хвилин, а коли зібралась піти й вийшла в коридор, почула шум від падіння, обернулася й побачила, що ОСОБА_7 впала між диваном та журнальним столом, а ОСОБА_8 повис над нею, опершись руками на стіл та диван. Далі ОСОБА_11 злякалась і побігла додому. Коли виходила, чула як ОСОБА_8 кричав, що його начебто вдарила ОСОБА_7 ..

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_12 , обвинувачена пояснила йому, що конфлікт розпочав ОСОБА_8 .. Також розповіла, що сиділа на дивані, коли він кинувся на неї, вона схопила ніж та нанесла йому удар. Потім обвинувачена дала йому газетний згорток з ножем та попросила його викинути аби він не нагадував їй про ці події.

З огляду на пояснення вищезазначених свідків колегія суддів зазначає, що обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення частково бачила свідок ОСОБА_11 , а свідку ОСОБА_13 обвинувачена сама розповіла про обставини вчинення нею кримінального правопорушення та попросила викинути ніж яким нанесла удари потерпілому. Дані обставини підтверджують викладені у вироку фактичні обставини кримінального правопорушення.

З журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Жовтневого РВ Маріупольського МУ 02.06.2013 року зареєстровано повідомлення про те, що біля кафе «Джузеппе» на пр. Леніна лежить невідомий.

Згідно рапортів інспекторів патрульної служби міліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 02.06.2013 року біля кафе «Джузеппе» на пр. Леніна знайдено чоловіка, який вів себе неадекватно, декілька разів падав, анкетні дані не називав. Стосовно травм пояснив, що спричинив їх собі сам, оскільки у нього великий душевний біль.

02.06.2013 року в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Жовтневого РВ Маріупольського МУ зареєстровано повідомлення міської лікарні №4 про те, що госпіталізовано ОСОБА_8 з колото-різаною раною грудної клітини з права.

Відповідно до протоколу прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 04.06.2013 року, потерпілий повідомив, що 02.06.2013 року приблизно о 15 годині в квартирі будинку АДРЕСА_3 між ним і матір`ю його співмешканки на ім`я ОСОБА_16 виник конфлікт, в ході якого вона нанесла йому кухонним ножем три удари по тулубу. Претензій не має, до відповідальності просить не притягати.

Аналізуючи вищенаведені відомості колегія суддів вважає, що вони являються законними та обґрунтованими повністю підтверджують скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_7 .. Ставити під сумнів пояснення потерпілого ОСОБА_8 у колегій суддів не має підстав, оскільки вони являються послідовними та підтверджуються іншими матеріалами кримінального провадження.

Також вина обвинуваченої ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами:

- висновком експерта Маріупольського відділення судово-медичної експертизи №350 від 11.06.2013 року з якого вбачається, що при зверненні за медичною допомогою у ОСОБА_8 були виявлені наступні тілесні ушкодження: три колото-різані рани, які заподіяні трьохкратною дією колюче-ріжучих предметів (предмета), можливо в строк, зазначений в постанові й відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час їх заподіяння;

- протоколом слідчого експерименту від 20.06.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 пояснив та показав на статисті, як 02.06.2013 року у нього виникла сварка з ОСОБА_7 , в ході якої вона нанесла йому три удари ножем по тулубу, а також як ОСОБА_9 захищала його правою рукою від ударів;

- висновком експерта №350/163 від 26.06.2013 року з якого вбачається, що тілесні ушкодження які є у ОСОБА_8 могли виникнути при обставинах, на які містяться в протоколі слідчого експерименту від 20.06.2013 року;

- протоколом слідчого експерименту від 20.06.2013 року з ОСОБА_9 , яка пояснила, що в ході сварки між ОСОБА_8 та її матір`ю, остання нанесла потерпілому від 2 до 4 ударів ножем;

- висновком експерта Маріупольського відділення судово-медичної експертизи №421 від 20.08.2013 року;

- протоколом слідчого експерименту від 20.06.2013 року за участю ОСОБА_11 ;

- протоколом слідчого експерименту від 28.08.2013 року за участю потерпілого ОСОБА_8 ;

- висновком експерта Маріупольського відділення судово-медичної експертизи №350/163/219 від 28.08.2013 року.

Колегія суддів вважає, що всі наявні докази, суд першої інстанції оцінив в сукупності, кожний доказ з токи зору належності, допустимості, достовірності та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 .

Крім того доводи прокурора та захисника про те, що дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані не правильно являються необґрунтованими та надуманими за таких підстав.

Вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченої суд першої інстанції виходив з того, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема: враховується спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, про що йдеться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Отже, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченої, її поведінка до, під час і після вчинення злочину, характер, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого та механізм їх спричинення, знаряддя злочину, збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною першою статті 115 КК і свідчать про те, що вона діяла з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, однак з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця тільки завдяки тому, що її дочка стала на захист потерпілого, затуливши його своїм тілом, в результаті чого й сама одержала дві різані рани правого передпліччя, а потім відвела в сусідню кімнату. Саме дії дочки обвинуваченої, а не надання потерпілому швидкої медичної допомоги, як про те йдеться в обвинувальному акті, завадили обвинуваченій позбавити потерпілого життя. З огляду на це суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченої на незакінчений замах на умисне вбивство . Разом з тим, колегія звертає увагу, що докази які були перевіренні у суді першої інстанції та в ході апеляційного розгляду кримінального провадження не дають можливість зробити висновок про те, що ОСОБА_8 напав на ОСОБА_7 , а вона сприйняла цей напад як погрозу життю та здоров`ю, оборонялась від нападу та перевищила межи необхідної оборони, умисно заподіяла тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання, судом першої інстанції правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, а також особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, є особою пенсійного віку та призначено мінімальне покарання передбачене санкцією статті.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3