Справа № 1-34/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/30/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 28.07.2016

УХВАЛА
Іменем України
28 липня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: прокурора: ОСОБА_5
потерпілого: ОСОБА_6
представника потерпілого: ОСОБА_7
підсудного: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за апеляціями прокурора, захисника ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу колегії суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року, якою кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України направлено до Бориспільського ВП ГУНП України в Київській області на додаткове розслідування, -

в с т а н о в и л а:
Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 20.12.2009 року близько 00 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з метою умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 та своєї колишньої співмешканки ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_1 , прибув в с. Проліски Бориспільського району Київської області на вул. Матросова до буд. №40, в якому тимчасово проживали потерпілі.

Залишивши автомобіль «БМВ Х5» на прилеглій вулиці Богдана Хмельницького, ОСОБА_8 взяв належну йому помпову рушницю Winchester 1300 DEFENDER 12 GA», сер. № НОМЕР_2 і перелізши через аркан та пройшовши через земельну ділянку буд. АДРЕСА_1 , підійшовши до буд. АДРЕСА_2 та став перед вікном кімнати, в якій відпочивала потерпіла ОСОБА_11 .

Зазирнувши у вікно, ОСОБА_8 побачив світло у будинку, а тому він, реалізуючи свій злочинний умисел на умисне вбивство потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, на грунті ревнощів та помсти потерпілим, які виникли через особисті неприязні стосунки, а саме через те, що ОСОБА_11 одружилася з ОСОБА_10 , з метою протиправного позбавлення життя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за допомогою рушниці Winchester 1300 DEFENDER 12 GA», сер. № НОМЕР_2 , розбив скло у вікні спальної кімнати та направив дуло рушниці в кімнату.

Від звуку розбитого скла прокинулася потерпіла ОСОБА_11 , яка спала на ліжку у вказаній кімнаті. Побачивши, що ОСОБА_8 направив рушницю через пошкоджене вікно у кімнату на ОСОБА_10 , який також підійшов до спальні на звук розбитого скла, і знаходився в суміжній кімнаті перед дверима до спальні, ОСОБА_11 побігла до вікна і схопила лівою рукою дульну частину рушниці, яку тримав у руках ОСОБА_8 , відводячи рушницю від ОСОБА_10 .

Побачивши ОСОБА_10 в дверному отворі, ОСОБА_8 , реалізуючи свій умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , здійснив постріл з рушниці Winchester 1300 DEFENDER 12 GA», сер. № НОМЕР_2 , у ОСОБА_10 .

У результаті першого пострілу куля влучила в ліву руку ОСОБА_11 , якою вона трималася за дульну частину рушниці та у праву ногу ОСОБА_10 , який знаходився в суміжній кімнаті. Внаслідок вказаного пострілу ОСОБА_11 спричинено легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, у вигляді поверхневої рани кістки лівого ліктьового суглобу та лівого плеча, а ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді наскрізного поранення верхньої третини правого стегна з ушкодженням стегнових вен, вогнепальної дотичної рани задньої поверхні статевого члена, садна мошонки, внаслідок яких, відповідно до висновку експерта № 8/287 настала смерть ОСОБА_10 .

Два наступних постріли ОСОБА_8 відразу ж здійснив у ОСОБА_11 , яка тікала від нього на вихід зі спальної кімнати та спричинив їй, відповідно до висновку експерта №37д від 03.03.10 року, середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного поранення лівої сідниці з ушкодженням передньої частини стінки, вогнепального наскрізного поранення верхньої третини лівого стегна з переломом великого вертела правої стегнової кістки та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді поверхневої рани правого передпліччя. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 здійснив ще два постріли з рушниці в напрямку потерпілих, але, не влучивши у них, залишив місце вчинення злочину, вважаючи, що вчинив всі дії, направлені на умисне вбивство двох осіб.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_1 о 05 год. 10 хв., а ОСОБА_11 була надана своєчасна медична допомога, а тому довести до кінця свій умисел на умисне вбивство двох осіб ОСОБА_8 не зміг з причин, які не залежали від його волі, виконавши при цьому всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. ст. 115 ч.1, 15 ч.2, 115 ч.2 п.1 КК України.

Ухвалою колегії суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення справи на додаткове розслідування задоволено. Повернуто кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_8 в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України, на додаткове розслідування до Бориспільського ВП ГУНП України в Київській області для усунення недоліків та вчинення необхідних процесуальних дій в порядку та у спосіб, визначений в КПК України 2012 року. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш м`який. Продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.07.2016 року.

Своє рішення колегія суддів першої інстанції мотивувала тим, що під час досудового слідства були істотно порушенні норми кримінально-процесуального закону щодо дотримання вимог ст. 45 КПК України, а саме забезпечення права обвинуваченого на захист під час пред`явлення обвинувачення, що на думку суду потребує проведення додаткових слідчих дій, які неможливо виконати в межах судового розгляду справи.

Суд проаналізувавши лист Київського СІЗО від 20.05.2016 року та матеріали особової справи ОСОБА_8 , прийшов до висновку, що виключається присутність начальника СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_12 , який розслідував дану кримінальну справу, та захисника ОСОБА_13 у Київському СІЗО №13 з 14 год. 27.05.2010 року, у час проведення процесуальних дій оголошення ОСОБА_8 постанови про притягнення як обвинуваченого, роз`яснення його процесуальних прав, а також допиту ОСОБА_8 як обвинуваченого.

Також, суд посилається на те, що згідно показів підсудного ОСОБА_8 27.05.2010 року останньому не була вручена постанова про притягнення його в якості обвинуваченого, що підтверджується відсутністю підписів підсудного та захисника про ознайомлення з вказаною постановою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу колегії суддів першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що інформація Київського СІЗО, яка міститься в листі від 20.05.2016 року та на яку посилається суд, зроблена лише на підставі документів особової справи ув`язненого ОСОБА_8 , що ведеться у СІЗО і з якої вбачається, що 27.05.2010 року ОСОБА_8 відвідували начальник СВ ОСОБА_12 і захисник ОСОБА_13 . При цьому, з вимоги про виклик обвинуваченого ОСОБА_8 від 27.05.2010 року вбачається, що інформація щодо часу проведення відповідних дій, яка зазначена у вказаному документі, не може бути визнана достовірною, оскільки його зворотній бік не містить підписів будь-яких службових осіб, хоча у ньому міститься графа «підпис особи, яка проводила допит (побачення)».

Тому на думку апелянта, зазначений документ, відомості у якому судом прийняті як беззаперечні, оформлений неналежним чином і тому не може підтверджувати вказані судом обставини.

При цьому, факт проведення слідчих дій 27.05.2010 року начальником СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_12 з обвинуваченим ОСОБА_8 за участю адвоката ОСОБА_13 підтверджується листом про дозвіл на вхід в ізолятор зазначених осіб, який міститься в матеріалах особової справи ув`язненого ОСОБА_8 та поясненнями свідка ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні.

Твердження суду про порушення права на захист спростовуються також постановою від 27.05.2010 року про притягнення ОСОБА_8 як обвинуваченого, що міститься у матеріалах справи та яка містить підпис захисника ОСОБА_13 .

Аналогічно, захисником підписані і протоколи допитів обвинуваченого ОСОБА_8 , а також протокол вручення постанови про притягнення останнього як обвинуваченого та роз`яснення прав обвинуваченого, складені 27.05.2010 року, чим підтверджується його участь у зазначених слідчих та процесуальних діях. При цьому, на думку апелянта, послідовність підписів обвинуваченого та захисника, на що також посилається суд у своїй ухвалі, не впливає на їх достовірність.

В зв`язку з цим, прокурор зазначає, що в даному випадку відсутні будь-які порушення вимог ст. 140 КПК України 1960 року.

В апеляції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 зазначає, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови у зміні запобіжного заходу підсудному з тримання під вартою на більш м`який варіант є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, постановленою з грубим порушенням процесуального законодавства, а також без зазначення слідчих дій, які повинні бути проведенні, на думку захисника, при додатковому розслідуванні.

Так, апелянт зазначає, що під час прийняття рішення, колегією суддів першої інстанції не було враховано вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом не було встановлено достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 буде намагатися ухилятися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність, оскільки останній сам особисто повідомив про вчинений ним злочин і від слідства та суду не скривався.

Крім того, відмовляючи у зміні запобіжного заходу, судом не було враховано того, що на даний час строк тримання ОСОБА_8 під вартою становить 6 років 6 місяців, що не може трактуватися як розумний термін.

В зв`язку з цим апелянт просить ухвалу колегії суддів першої інстанції скасувати в частині відмови в зміні запобіжного заходу підсудному ОСОБА_8 та змінити йому запобіжний захід на будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою. Звільнити ОСОБА_8 з під варти в залі суду. Зобов`язати органи досудового слідства провести ряд слідчих дій.

В апеляції представник потерпілого ОСОБА_14 ОСОБА_7 зазначає. що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню в частині задоволення клопотання захисника про повернення справи на додаткове розслідування, оскільки сам слідчий в суді заявив, що право на захист ОСОБА_8 не було порушено, а захисник ОСОБА_13 був присутній під час проведення всіх слідчих дій, які потребують присутності захисника.

На думку представника, єдине в чому можна звинувачувати слідчого ОСОБА_12 це в безалаберному оформленні процесуальних документів, однак це на її думку не є підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

В зв`язку з цим, апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. А справу направити до того ж суду для розгляду по суті.

В запереченнях на апеляції прокурора та представника потерпілого захисник посилається на те, що з їх доводами він не погоджується та вважає їх хибними. На думку захисника, прокурор і представник потерпілого у своїх апеляціях викривили на свою користь факти, встановлені в ході допиту ОСОБА_12 у судовому засіданні. В зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні зазначених апеляційних скарг.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які підтримали апеляцію прокурора і представника потерпілого та просили їх задовольнити, проти апеляційної скарги захисника заперечували;

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили її задовольнити, проти апеляційних скарг прокурора і представника потерпілого заперечували;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 281 КПК України повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно п.8 постанови Пленуму ВСУ №2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства. Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК України не були дослідженні або були поверхнево чи однобічно дослідженні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не дослідженні обставини, не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого, тощо). Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийняття процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Колегія суддів першої інстанції, розглядаючи дану кримінальну справу, не врахувала наведених вище вимог закону та рекомендацій Пленуму ВСУ, внаслідок чого постановила у справі рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на вимогах закону.

Як встановлено вивченням матеріалів справи, зазначені в ухвалі суду першої інстанції обставини повернення справи на додаткове розслідування, а саме те, що під час досудового слідства були істотно порушенні норми кримінально-процесуального закону щодо дотримання вимог ст. 45 КПК України - у час проведення процесуальних дій: оголошення ОСОБА_8 постанови про притягнення його як обвинуваченого, роз`яснення його процесуальних прав, а також допиту ОСОБА_8 як обвинуваченого був відсутній його захисник, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про притягнення як обвинуваченого від 26 травня 2010 року була оголошена ОСОБА_8 27.05.2010 року в присутності захисника ОСОБА_13 , про що свідчать їх підписи (т. 2 а.с. 291-293).

Згідно протоколу допиту обвинуваченого від 27.05.2010 року, зазначена процесуальна дія проводилася з 14 год. 10 хв. до 15 год. 00 хв. в присутності захисника ОСОБА_13 , що також підтверджується підписами обвинуваченого і його захисника (т.2 а.с. 295-296).

Відповідно до протоколу роз`яснення прав обвинуваченому від 27.05.2010 року, ОСОБА_8 з правами ознайомився та визнав себе частково винним, про що зроблена відмітка в протоколі, яка завірена його підписом. Зазначена процесуальна дія була проведена з обвинуваченим 27.05.2010 року в період часу з 14.00 год. до 14.30 год. (т.2 а.с. 294).

Відповідно до листа Київського СІЗО від 20.05.2016 року № 05-11781 книга обліку осіб, які входять (виходять) на територію СІЗО через КПП №2 за 27.05.2010 року знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Одночасно повідомлено, що ув`язнений ОСОБА_8 , 1963 року народження, видавався для проведення слідчих дій 27.05.2010 року начальнику СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області майору міліції ОСОБА_12 спільно з адвокатом ОСОБА_13 з 10 год. 30 хв. до 12 год. 10 хв.(т. 14 а.с. 190-196).

Розбіжності у часі проведення зазначених слідчих дій та інформації, яка міститься у листі СІЗО щодо часу видачі ув`язненого ОСОБА_8 начальнику СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області майору міліції ОСОБА_12 спільно з адвокатом ОСОБА_13 для проведення процесуальних дій, на думку колегії суддів є помилкою в зазначенні часу проведення слідчих дій в протоколах або неточною інформацією, зазначеною в довідці СІЗО, оскільки книга обліку осіб, які входять (виходять) на територію СІЗО через КПП №2 за 27.05.2010 року на даний час знищена.

Факт пред`явлення обвинувачення ОСОБА_8 за участю захисника підтверджується дослідженими судом доказами, а саме постановою про притягнення ОСОБА_8 як обвинуваченого від 26 травня 2010 року, протоколом допиту обвинуваченого від 27.05.2010 року та протоколом роз`яснення прав обвинуваченому від 27.05.2010 року, де зазначено, що слідчі дії були проведенні з обвинуваченим ОСОБА_8 у присутності захисника ОСОБА_13 , а також доказами, зафіксованими в листі Київського СІЗО № 05-11781 від 20.05.2016 року, згідно якого ув`язнений ОСОБА_8 27.05.2010 року видавався майору міліції ОСОБА_12 спільно з адвокатом ОСОБА_13 для проведення процесуальних слідчих дій та показами свідка ОСОБА_12 , який підтвердив проведення відповідних процесуальних дій з ОСОБА_8 27.05.2010 року в присутності захисника.

Безпідставним та таким, що не відповідає дійсності є посилання суду в ухвалі на покази захисника ОСОБА_13 , про те, що 27.05.2010 року постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_8 йому та обвинуваченому вручено не було.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 15 липня 2010 року, захисник ОСОБА_13 просив суд повернути матеріали справи на додаткове розслідування, посилаючись на те, що в ході вивчення матеріалів кримінальної справи, вони з обвинуваченим прийшли до висновку, що обвинувачення сфальсифіковане, на копії постанови, яка вручалася, дата стоїть шариковою ручкою, а в самій постанові, яка міститься в матеріалах справи, машинописним способом, а також на двох сторінках не міститься його та підсудного підписів про ознайомлення з ними та їх їм вручено не було (т.4 а.с. 18).

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 липня 2010 року в задоволенні заявленого захисником ОСОБА_13 клопотання про повернення справи по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.1 ч.2 ст. 115 КК України на додаткове розслідування відмовлено.

Суд прийшов до висновку, що доводи захисника про фальсифікацію постанови про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_8 не ґрунтуються на матеріалах справи та є безпідставним, оскільки в матеріалах кримінальної справи (т.2 а.с. 291-293) знаходиться постанова про притягненнян ОСОБА_8 як обвинуваченого, яка була оголошена обвинуваченому в присутності його захисника та підписана в установленому законом порядку, під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи у обвинуваченого та його захисника ніяких клопотань з даного приводу не виникало (т.3 а.с. 26-27).

Посилання суду першої інстанції в ухвалі на правову позицію судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, викладену в ухвалі від 12.06.2003 року, не може бути прийнято до уваги при розгляді даної кримінальної справи, оскільки як вбачається зі змісту зазначеної ухвали, висновок апеляційного суду м. Севастополя від 04.03.2003 року про допущені в процесі досудового слідства порушення права обвинуваченого на захист, в їх випадку, ґрунтувався на матеріалах справи.

Тому, твердження суду першої інстанції про те, що наявність зазначених розбіжностей у часі пред`явлення ОСОБА_8 обвинувачення, підписів захисника ОСОБА_8 ОСОБА_13 та ОСОБА_12 свідчить про порушення права підсудного на захист в частині законності пред`явлення обвинувачення та може призвести до притягнення особи судом до відповідальності без пред`явлення в законний спосіб обвинувачення, є таким, що не відповідає дійсності та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційних скарг.

Оскільки доводи апеляції прокурора про безпідставність направлення справи на додаткове розслідування є обґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про направлення матеріалів кримінальної справи на додаткове розслідування підлягає скасуванню.

Крім того слід зазначити, що за змістом положень п.6 ст.348 КПК України (в редакції 1960 року) апеляція у справі, яку направлено на додаткове розслідування подається лише у частині мотивів і підстав направлення справи на додаткове розслідування, а прийняття судом рішення щодо запобіжного заходу підсудному окремому оскарженню не підлягає.
В зв`язку з цим апеляція захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів. 21.12.2009 року він був затриманий в порядку ст. 115 КПК України, а 24.12.2009 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, який судом неодноразово продовжувався. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.05.2016 року запобіжнимй захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до 29.07.2016 року. На даний час строк тримання ОСОБА_8 під вартою в СІЗО складає 6 років 7 місяців. За цей час судових рішень (вироків) судом першої інстанції щодо ОСОБА_8 не приймалося.
Положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини визначено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язанні навести інші підстави для продовження тримання під вартою.
Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Враховуючи, що запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою триває з 21.12.2019 року та на даний час складає 6 років 7 місяців, а розгляд кримінальної справи ще не завершено, та з огляду на вимоги рішення Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Плєшков проти України» від 10.02.2011 року, «Харченко проти України» від 10.05.2011 року, де зазначено, що національні судові органи в першу чергу мають забезпечити, щоб у кожній справі тримання під вартою не перевищувало розумного періоду часу, а також враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, саме тяжкість злочинів, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_8 не може бути підставою для такого тривалого тримання його під вартою без вироку суду, відсутність підстав вважати, що він буде ухилятися від суду та перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі, а також те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується, потребує проведення лікування від загострення наявних у нього хронічних хвороб, має на утриманні неповнолітнього сина та матір, яка є пенсіонером за віком і потребує догляду і лікування, колегія суддів вважає за доцільне змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про не виїзд.

Керуючись ст. 365, 366, 382 КПК України (1960 року) колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляцію прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції та представника потерпілої, задовольнити, а в задоволенні апеляції захисника відмовити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року про повернення на додаткове розслідування кримінальної справи щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, в тому ж складі суду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити з тримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши його з під варти негайно в залі суду.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4