Справа №: 400/1047/15-к
УХВАЛА
Іменем України
"02" серпня 2016 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в місті Олександрії в режимі відео конференції кримінальне провадження стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого за ст. 392 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,

обвинуваченого за ст. 392 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 392 КК України.

Підсудність розгляду кримінального провадження №0000312 визначена ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 31.08.2015 року.

Прокурор вважає, що при складанні обвинувального акту зазначені вимоги дотримані, підстав для його повернення немає, тому просить призначити до судового розгляду кримінальне провадження. Потерпілий підтримує думку прокурора.

Обвинувачені та їх захисники не заперечують щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що обвинувальний акт необхідно повернути прокуророві, оскільки той не відповідав вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту затвердженого 22 серпня 2015 року, дії обвинувачених кваліфіковано за ст. 392 КК України як напад на адміністрацію, а також організація з цією метою організованої групи, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення є неконкретним, при цьому прокурор в обвинувальному акті не вказав щодо готування або вчинення декількома особами, які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього або інших злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

При цьому суд звертає увагу, що дане обвинувачення є незрозумілим в частині заподіяння нанесення потерпілому одного удару кулаком лівої руки в область щелепи, від якого останній не втримався на ногах і впав на асфальтоване покриття, при цьому втратив свідомість, так як в обвинувальному акті відсутнє посилання на висновок судово-медичної експертизи щодо характеру та ступеню тяжкості цих тілесних ушкоджень.

Від визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, з`ясування фактичних обставин справи залежить правильна кваліфікація дій обвинувачених та обрання способу захисту як з боку обвинувачених, так і з боку потерпілого.

Дане формулювання обвинувачення, порушує право на захист обвинувачених та на справедливий судовий розгляд, знати, в яких конкретних діях їх обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості здійснення свого захисту, викладення заперечень, в тому числі з приводу прийнятих процесуальних рішень, а також суду встановити істину в кримінальному провадженні.

Частина 1 статті 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції»).

Оскільки судове провадження не закінчено, то відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених.

Прокурор вважає, що необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим, оскільки є мешканцями інших областей.

Захисники просить обрати обвинуваченим інший запобіжний захід, більш м`який.

Думку захисників поділяють і обвинувачені.

Суд дійшов висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченим слід продовжити, з наступних підстав.

Обвинувачені не мають постійного місця проживання в Кіровоградській області: ОСОБА_9 проживає та зареєстрований у с. Червона Зірка міста Макіївки Донецької області, а ОСОБА_10 проживає та зареєстрований у м. Кузнецовськ Рівненської області, раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України немає.

Таким чином є необхідність продовжити строк тримання під вартою кожному обвинуваченому на 60 днів.

Керуючись ст. 291, 314, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000312 від 16.06.2015 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 392 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 02 жовтня 2016 року.

Копію ухвали направити начальнику Кіровоградської УВП УДПтС України в Кіровоградській області №14.

Ухвала про повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом семи днів з дня вручення йому копії ухвали.

ГОЛОВУЮЧИЙ: ОСОБА_11 НЕРОДА