АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/210/16 Справа № 711/3917/16-к Категорія: ст. 181, 193 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2016 року, якою застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово на строк 60 діб до 17 червня 2016 року включно відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мале Старосілля Смілянського району Черкаської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, працює на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання Смілянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 393 КК України,

в с т а н о в и л а :
Заступник начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 , внесеним в кримінальному провадженні № 0000081 від 19.04.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 393 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання вказує, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 згідно з наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 07.11.2015 року № 1 о/с призначений на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та присвоєно йому спеціальне звання майор поліції.

Діяльність ізолятора тимчасового тримання Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області регулюється Інструкцією про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України № 60 дск від 20.01.2005 року, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.02.2005 року за № 268/10548, яка є обов`язковою для виконання працівниками поліції, діяльність яких пов`язана з охороною затриманих і взятих під варту осіб.

Вказана Інструкція визначає завдання, принципи організації, порядок і особливості служби з охорони затриманих і взятих під варту осіб у ІТТ, обов`язки і права працівників і поліції, задіяних для охорони; основи керівництва підрозділами й нарядами, які виконують зазначені функції; регулює порядок, режим і умови перебування в ізоляторах тимчасового тримання.

Відповідно до посадових обов`язків, визначених Інструкцією, ОСОБА_7 , як начальник ІТТ зобов`язаний готувати наряди для несення служби, розставляти сили й засоби відповідно до рішень начальника органу внутрішніх справ щодо охорони затри¬маних і взятих під варту осіб; контролювати виконання підлеглими поставлених завдань, уживати невідкладних заходів до припинення небезпечних дій осіб, що охороняються, а також під час ускладнення обстановки і в особливих умовах; щоденно оглядати камери й здійснювати обшук осіб, які в них тримаються, а також огляд інших приміщень ІТТ з метою підтримання обладнання й технічних засобів охорони в справному стані; вилучати заборонені для зберігання в камерах предмети й речі; своєчасно вносити пропозиції щодо ремонту ІТТ, удосконалення зв`язку й сигналізації, а також з питань матеріально-побутового забезпечення й медичного обслуговування затриманих і взятих під варту осіб; вивчати індивідуальні особливості осіб, що тримаються в ІТТ; розглядати у встановленому порядку їх скарги й заяви, завчасно доводити до відома начальника органу внутрішніх справ, осіб, що ведуть слідство й дізнання, про закінчення строку тримання затриманих і взятих під варту осіб; уживати заходів профілактичного характеру для попередження втеч, інших надзвичайних випадків, порушень законності та службової дисципліни; особисто інструктувати наряди перед заступанням на службу; прагнути твердих знань і неухильного виконання нарядами вимог цієї Інструкції та інших нормативних актів, що визначають порядок перебування в ІТТ затриманих і взятих під варту осіб; постійно виховувати працівників у дусі суворого дотримання законності й дисципліни, вивчати особисті якості підлеглих і цікавитися їх проблемами, регулювати надання їм вихідних днів і відпусток; оцінювати результати роботи працівників ІТТ.

Таким чином, виходячи з наведених норм законодавства та переліку обов`язків і повноважень начальника ізолятора, ОСОБА_7 18.04.2016 року під час несення служби у приміщенні ІТТ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області на час вчинення злочину був представником влади - працівником правоохоронного органу.

Так, ОСОБА_7 , прибувши близько 07 год. 20 хв. 18.04.2016 року до приміщення Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області в ізолятор тимчасового тримання для несення служби, діючи умисно, не перевірив камери, не здійснював належний обшук осіб, які в них тримаються, а також огляд інших приміщень ІТТ з метою підтримання обладнання й технічних засобів охорони в справному стані вилучення заборонених для зберігання в камерах предметів і речей. Достовірно знаючи про несправність сигналізації, не повідомив належним чином своє керівництво, а у подальшому близько 00 год. 20 хв. 19.04.2016 року, перевищуючи свої службові повноваження, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, поставивши автомобіль конвойної служби марки «ГАЗель», державний номерний знак НОМЕР_1 , зачинивши ворота до заїзного двору лише на внутрішній навісний замок, ключ якого залишив у вказаному незачиненому автомобілі, пройшов до прогулянкового двору, не зафіксувавши внутрішній замок на дверях; і, пройшовши до приміщення ізолятора тимчасового тримання, вийшов на вулицю через центральний вхід відділу поліції, знаючи, що слідчо-арештовані Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 мають намір вчинити втечу з-під варти, та тим самим сприяв останнім шляхом усунення перешкод у вчиненні цього злочину.

Внаслідок цих протиправних дій ОСОБА_7 , особи, що перебували у камері № 4 ізолятор тимчасового тримання Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, розташованому за адресою: м. Сміла, вул. Перемоги, 13, Черкаської області, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , скоїли втечу з під варти шляхом підготовленого демонтажу заґратованого вікна вказаної камери, відкриття дверей та воріт, що були перешкодою при виході з території Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області.

В порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 затриманий 19.04.2016 року о 23 год. 30 хв.

ОСОБА_7 20.04.2016 року оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 393 КК України.

Згідно з оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 22 квітня 2016 року клопотання слідчого задоволено частково та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово на строк 60 днів до 17 червня 2016 року включно з покладенням наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду; не залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання у АДРЕСА_1 ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідками в кримінальному провадженні та співробітниками ІТТ Смілянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, а також іншими особами, яких визначить слідчий; носити електронний засіб контролю; здати слідчому на зберігання свій закордонний паспорт.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що органом досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду; що, будучи не відстороненим від посади, він, маючи дружні і службові стосунки зі свідками, може шляхом умовляння, підкупу та погроз схилити їх до зміни чи надання неправдивих показів під час здійснення досудового розслідування та вчинити аналогічні дії шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет або через спільних знайомих, чи в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема вчиненням активних дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини. Натомість підозрюваний має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Крім того, такі ризики як вільне спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та можливість здійснювати вплив на них як в ході особистого спілкування, так і в телефонному режимі чи через мережу Інтернет, можуть бути усунені шляхом покладення на підозрюваного процесуальних обов`язків у виді заборони у спілкуванні з цими особами.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 у поданій ним апеляційній скарзі просить вищевказану ухвалу слідчого судді скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Просить постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчим в повній мірі дотримані вимоги ст. 184 КПК України, детально викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, зазначено його правову кваліфікацію.

Вказує, що до клопотання додано належним чином завірені копії документів, які дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, а саме: витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 00000081 від 19.02.2015; копія протоколу огляду місця події від 19.04.2016; копія повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 393 КК України; копія протоколу огляду відео архіватора «Н.264 DVR»; копії протоколів допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; копія протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 20.04.2016.

Також зазначає, що слідчим у клопотанні наведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам підозрюваного переховуватись від правоохоронних органів та суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих в силу свого службового становища та набутими за родом професійної діяльності професійними чи особистими зв`язками.

Крім того, у клопотанні про застосування запобіжного заходу слідчим зазначено, що на даний час є реальні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати вплив на свідків, через погрози або умовляння може змусити їх змінити свої показання, а тому з метою унеможливлення такого впливу є підстави застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, вказує прокурор, вчиненню ОСОБА_7 кримінального правопорушення сприяло службове становище останнього. У зв`язку з цим, у органів досудового розслідування існують реальні підстави вважати, що ОСОБА_7 може здійснювати вплив на свідків шляхом погроз чи умовлянь з метою зміни їх показань, про що було зазначено у клопотанні.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2016 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 .

Указує, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 не в повній мірі врахував вимоги ст. 194 КПК України, оскільки, у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не відображено чи встановив слідчий суддя обґрунтованість підозри, чи ні.

Зазначає, що особливість складу злочину, визначеного ч. 2 ст. 393 КК України, з точки зору суб`єктивної сторони полягає саме у наявності прямого умислу та безпосередньої змови із виконавцем/виконавцями втечі з-під варти.

З точки зору повідомлення про підозру ОСОБА_7 стороною обвинувачення інкриміновано наступні дії: не перевірив камери; не здійснював належний обшук осіб, які в них тримаються; не здійснював огляд інших приміщень ІТТ; не повідомив належним чином керівництво про несправність сигналізації; поставив автомобіль конвойної служби (не зазначено, куди саме поставив і яке це має значення); зачинив ворота до заїзного двору лише на внутрішній навісний замок; ключ від вказаного замка залишив у незачиненому автомобілі; не зафіксував внутрішній замок на дверях. Тим самим він сприяв слідчо-арештованим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 шляхом усунення перешкод у вчиненні втечі з-під варти, нібито знаючи про їхній намір втечі.

При цьому, зазначає апелянт, у самому повідомленні про підозру відсутнє посилання на попередню змову ОСОБА_7 із втікачами.

Також вказує, що ч. 2 ст. 393 КК України має декілька кваліфікуючих ознак. Однак, із повідомлення про підозру незрозуміло, за якою саме із кваліфікуючих ознак підозрюється ОСОБА_7 . Так, якщо вести мову про попередню змову, то, оскільки це є одна із кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 393 КК України, то кваліфікація із застосуванням ч. 5 ст. 27 КК України неможлива. Проте кваліфікація наведена в повідомленні про підозру саме така. Про інші кваліфікуючі ознаки в повідомлені про підозру не сказано.

Щодо тих дій ОСОБА_7 , які інкримінуються йому в повідомленні про підозру, то, за умови доведення кожної із таких дій, можуть вбачатися ознаки щонайбільше недбалості. Допитані стороною обвинувачення свідки не дали даних, які свідчили б про прямий умисел ОСОБА_7 та його змову із утікачами. Більше того, один із утікачів ОСОБА_12 , який був спійманий і допитаний в якості свідка, також не дав показань про те, що ОСОБА_7 перебував із ними у змові. Натомість, ОСОБА_12 дав показання про механізм втечі, з яких вбачається, що умови для втечі були створені у самій камері: були предмети, що використовувалися для втечі (викрутки, плоскогубці, ліска), підпиляні грати на вікні. Але ОСОБА_7 ці дії не інкримінуються.

Тобто, навіть якщо ОСОБА_7 і вчинив усі ті дії, які йому інкримінує сторона обвинувачення, то дійсно в цих діях не вбачається нічого більшого, ніж недбалість, адже ОСОБА_7 мав усі підстави вважати, що арештовані перебувають у своїх камерах, звідки вони не повинні були самостійно вибратися.

Цілком зрозуміло, що арештовані не повинні були посеред ночі опинитися у дворі ізолятору тимчасового тримання, а повинні були бути в камері. І тому безпосереднє сприяння втечі зробив той, хто підпиляв грати і передав предмети, що використовувалися для втечі. Наголошую, такі дії ОСОБА_7 не інкримінуються. Свідок ОСОБА_12 чітко сказав, що не знає, хто сприяв ОСОБА_11 (безпосередній виконавець та підбурювач цього злочину) у вчиненні втечі.

Отже, докази обставин, які свідчили б про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, слідчому судді надані не були.

Крім того, зазначає захисник, цілодобовий домашній арешт суттєво обмежує особисту свободу ОСОБА_7 і відрізняється від тримання під вартою лише умовами проживання. Також ОСОБА_7 рекомендовано ряд обстежень та консультацій у лікарів, а тому цілодобовий домашній арешт обмежує його право на охорону здоров`я та медичну допомогу. У зв`язку з цим указав, що не цілодобовий домашній арешт більш відповідає обставинам кримінального провадження. Наголосив на тому, що підозрюваного вже відсторонено від займаної посади, тому вплинути на свідків чи інших осіб він жодним чином не зможе.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник апеляційну скаргу останнього підтримали з мотивів, які в ній наведені, та заперечили проти апеляційної скарги прокурора і просили її відхилити.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокуратури, просив її задовольнити й заперечив проти апеляційної скарги захисника та просив її відхилити. Вказав, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може зникнути з метою ухилення від відповідальності та перешкоджати судовому провадженню.

Заслухавши доповідача, підозрюваного, захисника, прокурора, вивчивши матеріли кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника має бути задоволена частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194, 200 КПК України та п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року), міра запобіжного заходу у виді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя в цілому дотримався вимог норм міжнародного права та кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, врахував, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також немає об`єктивних даних про те, що ОСОБА_7 впливає або буде впливати на свідків при безпосередньому спілкуванні чи опосередковано, через інших осіб, за допомогою засобів зв`язку, на що є посилання у апеляційній скарзі прокурора. Жодних даних про порушення підозрюваним умов домашнього арешту немає.

Крім того, колегія суддів вбачає такими, що заслуговують на увагу, окремі посилання захисника ОСОБА_8 на деякі аспекти визначення обґрунтованості слідчим та слідчим суддею висунутої підозри відносно ОСОБА_7 . Однак, висновки захисника щодо цього питання є передчасними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає застосування до ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, як домашній арешт, зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків. Проте колегія суддів не вбачає достатніх підстав для застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту. Вбачає, що такий вид запобіжного заходу за наявних обставин невиправдано обмежує права і свободи підозрюваного, враховуючи, що він до відповідальності притягується вперше, претензій до його процесуальної поведінки на даний час немає.

Виходячи з цього, колегія суддів вбачає, що прокурором була доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу взагалі, однак не була доведена необхідність застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою зокрема. Тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого частково і застосував до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, однак недостатньо обґрунтовано визначив вид домашнього арешту.

З цих підстав колегія суддів вбачає також необґрунтованою й апеляційну скаргу прокурора, оскільки не вбачає достатніх підстав для взяття ОСОБА_7 під варту.

Тому колегія суддів вбачає, що ухвала слідчого судді має бути скасована з постановленням нової ухвали щодо застосування до підозрюваного домашнього арешту у певний час добу з покладенням аналогічних обов`язків, які були визначені слідчим суддею місцевого суду, на чому додатково наголошував у судовому засіданні захисник.

Керуючись ст.ст. 181, 193, 194, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2016 року, якою застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово на строк 60 діб до 17 червня 2016 року включно, відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 393 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання заступника начальника СВ прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби на строк 60 днів до 17 червня 2016 року включно з покладенням наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду;

- не залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання у АДРЕСА_1 з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідками в кримінальному провадженні та співробітниками ІТТ Смілянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, а також іншими особами, яких визначить слідчий;

- носити електронний засіб контролю;

- здати слідчому на зберігання свій закордонний паспорт.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копії ухвали вручити підозрюваному, захисникові, направити слідчому, у провадженні якого знаходиться справа, а також прокурору Черкаської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :