02.11.2016
ВИРОК
Іменем України
2 листопада 2016 року Вишгородським районним судом Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді кримінальне провадження № 0001583за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воропаїв Вишгородського району Київської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, не працюючого офіційно, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимий: 1) 05.05.1993 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 81 КК України до 3 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; 2) 23.11.1993 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 206, ч.ч. 2, 3 ст. 140, ст.ст. 42, 43 КК України до 4 років позбавлення волі; 3) 01.04.1997 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 106 КК України до 1 року 27 днів позбавлення волі; 4) 29.12.1998 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 206 КК України до 1 року позбавлення волі; 5) 15.05.2000 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 142, ч. 2 ст. 144, ч. 1 ст. 141, ч.2 ст. 206, ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі; 6) 27.04.2006 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 7) 07.10.2008 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнився 14.12.2011 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 11 місяців 6 днів; 8) 21.02.2013 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст. 124, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 , 04.11.2015 року близько 15-00год. разом із ОСОБА_5 , який засуджений за цей злочин вироком Вишгородського районного суду Київської області від 22.06.2016 року, перебували в автомобілі під керуванням ОСОБА_6 , марки ВАЗ «21214», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Леніна в с. Воропаїв Вишгородського району Київської області. ОСОБА_7 збирався виходити з вказаного автомобіля та побачив за заднім сидінням в багажнику бензопилу марки «Husqvarna 137», яка належала ОСОБА_6 . Тоді у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення. З метою реалізуючи свого злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення ОСОБА_7 взяв і передав дану бензопилу ОСОБА_4 , який на той момент знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля. ОСОБА_6 , який на той момент знаходився на передньому водійському сидінні автомобіля, не бачив цього. У ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, тому він взяв вказану бензопилу, після чого вийшов з автомобіля разом з бензопилою. Одразу за ним з автомобіля вийшов ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 , нічого не помітивши, попрямував до місця свого проживання. Викраденою бензопилою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розпорядилися на власний розсуд. В результаті викрадення бензопили марки «Husqvarna 137», ОСОБА_7 та ОСОБА_4 заподіяли потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2 500грн.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав, не оспорюючи час, місце, спосіб, вид, мотив і мету, форму вини та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінальних правопорушень. Пояснивши, що дійсно 04.11.2015 року разом з ОСОБА_7 перебуваючи в автомобілі ОСОБА_6 . На якому під керуванням ОСОБА_6 їхали до с. Воропаїв. Побачивши бензопилу за заднім сидінням автомобіля, ОСОБА_7 взяв її та передав йому. Після чого вони вийшли із автомобіля, а ОСОБА_6 поїхав далі нічого не побачивши. Зокрема, вказуючи при цьому, що викладенні обставини в обвинувальному акті визнає, доповнити нічого не має. Щиро розкаюється та просив суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття у вчиненому та сприяння у розслідуванні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при обранні обвинуваченому міри покарання, судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують.

При визначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні має малолітню дитину та мати пенсійного віку, скоїв середньої тяжкості злочин, раніше судимий. Однак останній, маючи не погашену судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту, оскільки його перевиховання та виправлення неможливо без ізоляції від суспільства, однак, не в максимальних межах, передбачених санкцією вказаної статті.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Долю речових доказів в даному кримінальному провадженні, було вирішено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 22.06.2016 року.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд, -

засудив:
ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України, визнати винним та призначити йому у виді п`яти місяців арешту.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати тримання під вартою Київському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, якого затримати в залі судового засідання.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1