У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні 12 травня 2016 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року.
Зазначеним вироком
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України (далі - КК) до покаранні у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 115 КК до покаранні у виді позбавлення волі на строк 15 років, за пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покаранні у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 2 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих: ОСОБА_7 50 000 грн; ОСОБА_8 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 120 000 грн; ОСОБА_12 150 000 грн.
Ухвалою апеляційного суду вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 16 червня 2012 року приблизно о 03.00 год. у стані алкогольного сп`яніння у квартирі АДРЕСА_1 , маючи умисел на вбивство, завдав ОСОБА_13 дерев`яним бруском численних ударів по різних частинах тіла потерпілого, заподіявши останньому тяжких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_5 кухонним ножем перерізав ОСОБА_13 шию в ділянці гортані. В результаті дій засудженого потерпілий помер на місці злочину.
Вбивши ОСОБА_13 , ОСОБА_5 з метою приховання вчиненого вбивства, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_14 , завдав їй ударів руками по голові та тілу, а потім ножем заподіяв потерпілій численних колотих та різаних ран на лівій боковій поверхні шиї. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_14 померла на місці події.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 таємно викрав мобільний телефон ОСОБА_13 вартістю 250 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 посилається на істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі винного внаслідок суворості. Зазначає, що під час нового апеляційного розгляду вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2015 року, належним чином не виконано. Стверджує, що під час досудового слідства на нього здійснювався фізичний та психологічний тиск з боку працівників міліції. Заперечує наявність кваліфікуючої ознаки умисного убивства ОСОБА_14 як скоєного з метою приховання вчиненого ним вбивства ОСОБА_13 . Вважає призначене покарання занадто суворим. Указує, що судом не обґрунтовано неможливість застосування до нього покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Просить змінити судові рішення та пом`якшити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 115 КК.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , наводячи аналогічні доводи, просить скасувати ухвалу та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив направити справу на новий апеляційний розгляд у зв`язку невиконанням апеляційним судом вимог ст. 399 КПК України (далі - КПК) 1960 року, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи убачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2015 року попередню ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2013 року, постановлену за результатами розгляду апеляції засудженого ОСОБА_5 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2012 року, скасовано у зв`язку з порушенням апеляційним судом вимог ст. 377 КПК 1960 року. Зокрема, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, доводів апеляції засудженого про застосування щодо нього незаконних методів ведення слідства не розглянув і не дав на них відповідь в ухвалі.
В апеляції на вирок суду першої інстанції засуджений ОСОБА_5 зазначав, що під час досудового розслідування до нього працівниками Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області були застосовані недозволені методи ведення слідства. Зокрема, 16 червня 2012 року в Личаківському РВ працівники міліції (прізвищ не знає) побили його та катували, натягнули футболку на голову, звалили на підлогу і били палкою по ступнях ніг, намагаючись добитись у нього зізнання у вбивстві ОСОБА_14 . У той же день при поміщенні його в ізолятор тимчасового утримання (ІТТ) у нього були зафіксовані побої на ногах і тілі, через що черговий ІТТ не хотів його приймати. 17 червня 2012 року в Личаківському РВ він написав явку з повинною з підказки працівників міліції. Після зустрічі з захисником - адвокатом Личаківської ЮК ОСОБА_15 він подав на ці дії скаргу, яка в матеріалах кримінальної справи відсутня.
Згідно висновку перевірки від 21 вересня 2015 року щодо неправомірних дій працівників Личаківського РВ, проведеної на вимогу прокуратури Личаківського району м. Львова старшим інспектором відділу особового складу управління кадрового забезпечення (ВІОС УКЗ) ГУМВС України в Львівській області на підставі пояснень працівників міліції, котрі 16 червня 2012 року затримали ОСОБА_5 за скоєння вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , порушень вимог чинного законодавства та відомчих нормативних актів МВС України з боку цих працівників міліції не виявлено.
Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що вказівки суду касаційної інстанції виконано неналежним чином, оскільки перевірка тверджень засудженого про застосування щодо нього незаконних методів ведення слідства проведена однобічно та неповно, процесуального рішення за вказаними фактами під час перевірки не постановлено.
Тому колегія суддів вважає, що у зв`язку з невідповідністю ухвали апеляційного суду вимогам статей 377, 399 КПК 1960 року вона підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого мають бути усунені зазначені вище недоліки.
Керуючись статтями 394 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК 2012 року, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та направити справу на новий апеляційний розгляд.
Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1