АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2016 року повернуто скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Київської прокуратури № 10, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що адвокат заявника не визначений як учасник кримінального провадження серед осіб, перелічених у пункті 25 ч.1 ст. З КПК України, у якому зазначено серед таких осіб виключно заявника, що підтверджує висновок, що адвокат в інтересах заявника не має права оскаржувати таку бездіяльність відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, що є підставою для повернення скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 (особу, уповноважену здійснювати внесення відомостей в ЄРДР із заяви про вчинення кримінальних правопорушень) зареєструвати відомості по заяві ОСОБА_7 у ЄРДР в порядку ст. 214 КПК України та розпочати розслідування.
На обґрунтування вимог скарги адвокат ОСОБА_5 зазначає, що є адвокатом адвокатського об`єднання «Ліга Справедливості», яке діє на підставі договору з ОСОБА_8 .. Ним ( ОСОБА_9 ) було надано копію договору, про файл адвоката, з якого вбачається, що він є адвокатом АО «Ліга Справедливості», ордер адвоката на представництво інтересів ОСОБА_7 від 1 червня 2016 року, з моменту подачі Габуласом Р. заяви від 3 червня 2016 року прокурору Київської місцевої прокуратури №10 про вчинення щодонього кримінального правопорушення працівниками ПУАТ «Фідобанк», відповідно до ст. 50, ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 1 ст. 56, ст. 58 КПК України, - набув процесуального статусу представника потерпілого.
Апелянт вважає дану ухвалу слідчого судді незаконною, необгрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України, внаслідок чого такою, що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи. Копія ухвали від 23 червня 2016 року направлена 30 червня 2016 року, а вручена адресату 2 липня 2016 року, що підтверджується довідкою про відстеження пересилання поштових відправлень (ас. 18, 19).

Апеляційна скарга адвокатом ОСОБА_5 подана до суду 7 липня 2016 року, тобто, в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження, а тому строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Відповідно до матеріалів судового провадження, 1 червня 2016 року між АО «Ліга Справедливості», з одного боку, та ОСОБА_10 , з другого боку, укладено Договір № 01/06-16 про надання адвокатських послуг, відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати необхідні адвокатські послуги в судах …., які полгають в представленні інтересів Замовника, надання юридичної допомоги, яка полягає у відкритті кримінального провадження, юридичній, адвокатській підтримці під час досудового слідства, судового слідства, оскарження дій і бездіяльності органів досудового слідства, оскарження дій і бездіяльності слідчих суддів, прокурорів …. (ас. 16-17).

3 червня 2016 року поштовим відправленням ОСОБА_11 направив до Київської місцевої прокуратур № 10 заяву про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами ПУАТ «Фідобанк» (ас. 22-24).

16 червня 2016 року адвокат ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_6 поштовим відправленням до Шевченківського районного суду м. Києва надіслав скаргу на бездіяльність прокурора Київської прокуратури № 10, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (ас. 1-2).

Адвокат ОСОБА_12 є адвокатом Адвокатського об`єднання «Ліга Справедливості», і надає ОСОБА_13 правову допомогу згідно з умовами укладеного Договору.

Згідно ст.. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_14 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009, право особи на правову допомогу є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер. У контексті частини першої цієї статті «кожен має право на правову допомогу» поняття «кожен» охоплює всіх без винятку осіб - громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України. Здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів

рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 21, частини перша, друга статті 24 Основного Закону України)
Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року

N 13-рп/2000 (v013p710-00) у справі про право вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини цього Рішення (v013p710-00) зазначено, що «закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний

припис «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав» (частина перша статті 59 Конституції України) (254к/96-ВР ) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин».

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо

виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Конституційний Суд України зазначає, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України ( 254к/96-ВР ) покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою

належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Крім того, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року ( 995_015 ), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ( 995_004 ), Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ( 995_043 ) тощо.

За змістом статті 64 Конституції України ( 254к/96-ВР ) конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України ( 254к/96-ВР ) положення «кожен має право на правову допомогу» (частина перша статті 59) ( 254к/96-ВР ) є нормою прямої дії (частина третя статті 8) ( 254к/96-ВР ), і навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації.

З огляду на викладене, висновок слідчого судді про те, що адвокат заявника не визначений як учасник кримінального провадження серед осіб, перелічених у пункті 25 ч.1 ст. З КПК України, а тому в інтересах заявника не має права оскаржувати бездіяльність відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на думку колегії суддів, є помилковим, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційна скарга до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418 419, 422 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах в інтересах ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року, якою повернуто скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Київської прокуратури № 10, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

_______________________ _______________________________ ______________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3