№ провадження 1-кп/646/133/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.04.16 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого 22 червня 2007 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 198, 186 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 01 червня 2011 року по відбуттю строку покарання,
в с т а н о в и в :
06 жовтня 2015 року в провадження Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшов для розгляду обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 листопада 2015 року. Ухвалою Дзержинського суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року було продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 27 грудня 2015 року. Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2015 року, 17 лютого 2016 року було продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 16 квітня 2016 року.
При проведенні підготовчого судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку, що ті обставини, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку на цей час не змінилися, тобто процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в данному випадку не зменшилися.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Суд приймає рішення щодо продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованих йому злочинів, які у відповідності до положень ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами та передбачають покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, а також той факт, що ОСОБА_7 раніше судимий, натепер судимість не знята та не погашена.
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк» проти України).
Крім того, суд бере до уваги, можливість ризиків незаконного впливу на потерпілих та свідків, які не допитані у судовому засіданні.
Також у провадженні суду надійшли кілька інших кримінальних проваджень відносно обвинуваченого ОСОБА_7 щодо скоєння ним нових злочинів, що свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.
Тому суд вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому немає, а продовження строку тримання його під вартою обумовлено також вимогами суспільного інтересу у справі, який полягає у встановленні істини та запобіганню вищезазначеним ризикам.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 331 КПК України, суд,

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до шестидесяти днів, тобто до 10 червня 2016 року.
Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.
Суддя- ОСОБА_1