Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
21 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальні провадження №0000426 та №0000964, об`єднаних ухвалою судді Сарненського районного суду ОСОБА_8 від 04 грудня 2015 року в одне провадження, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, та призначено покарання:

за ч.1 ст.309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч.2 ст.309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_6 1537 грн 70 коп судових витрат на користь держави на залучення експерта.

За вироком суду, ОСОБА_6 в порушення Законів України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" та "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" в один із днів жовтня 2014 року у лісосмузі неподалік с. Пугач Сарненського району Рівненської області, зірвав листя рослини коноплі, які висушив, подрібнив та зберігав без мети збуту в поліетиленовому пакеті у транспортному засобі - мопеді, що знаходився у господарському приміщенні по вул. Заводській, 40/2 в с. Пугач Сарненського району Рівненської області до 19 червня 2015 року, тобто, до моменту вилучення під час обшуку працівниками міліції вказаного вище наркотичного засобу - канабісу, масою 15,2 г., який відноситься відповідно до "Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів", затвердженого постановою КМУ №770 від 6 травня 2000 року, до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Крім цього, ОСОБА_6 , в порушення Законів України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" та "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними", повторно, в один із днів вересня 2015 року у лісосмузі неподалік с. Пугач Сарненського району Рівненської області, зірвав листя рослини коноплі, які висушив, подрібнив та зберігав без мети збуту в повітряній кульці та в поліетиленовому пакеті на полиці у господарському приміщенні по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 до 01 жовтня 2015 року, тобто до моменту вилучення працівниками міліції вказаного вище наркотичного засобу канабісу масою 7,093 г. і 0,771 г., який відноситься відповідно до "Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів", затвердженого постановою КМУ № 770 від 06 травня 2000 року, до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. За цих же обставин ОСОБА_6 у двох поліетиленових пакетиках у господарському приміщенні по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 , зберігав психотропну речовину метамфетамін (первітин) масою 5,279 г. і 2,710 г. (загальною масою 7,989 г.), що є великим розміром та, відповідно до списку 2 таблиці 1 "Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів", затвердженого Постановою КМУ № 770 від 06 травня 2000 року, відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Вказану психотропну речовину обвинувачений 30 вересня 2015 року знайшов на ринку, розташованому по вул. Залізничній смт. Клесів Сарненського району Рівненської області, та зберігав її без мети збуту до моменту вилучення працівниками міліції - до 01 жовтня 2015 року.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, як незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, як незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин без мети збуту, вчинене повторно та якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що відповідно до ч.4 ст.309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті. На початку судового розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 заявляв клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, зазначивши, що він пройшов курс добровільного лікування від наркоманії. Покликається на п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4 "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів", згідно якого особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.309 КК України незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства. Просить вирок суду скасувати, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України на підставі ч.4 ст.309 КК України. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України закрити. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, доводи прокурора ОСОБА_5 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 та ч.2 ст.309 КК України, не встановлено.

З вироку суду і матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив докази і обставини справи, дав їм належну правову оцінку і обгрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 та ч.2 ст.309 КК України, і правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого.

З положень ч.4 ст.309 КК України вбачається, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4 "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів" вбачається, що особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.309 КК України незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства. Тобто, особа не підлягає безальтернативному звільненню, а може бути звільнена судом при наявності відповідних підстав і умов.

Так, у відповідності до п.23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено, і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Системний аналіз положень ч.4 ст.309 КК України, положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4 "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів" та інших нормативних актів свідчить про наступне.

Підстава звільнення особи від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, складається з двох елементів, а саме: добровільного звернення цієї особи до лікувального закладу і початку її лікування від наркоманії. Суб`єктом звернення до лікувального закладу є особа, яка вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, і захворіла на наркоманію, а потім добровільно звернулася до лікувального закладу. Особою, хворою на наркоманію, визнається така особа, якій у встановленому порядку медичним закладом встановлено діагноз "наркоманія" (ст.1 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" від 15.02.1995 року).

Звернення визнається добровільним, якщо особа за своєю волею звертається до лікувального закладу, усвідомлюючи, що має можливість безперешкодно вчиняти злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України. Якщо особа звертається до лікувального закладу у зв`язку з викриттям її участі у цьому злочині, таке звернення вважається не добровільним, а вимушеним.

Разом з тим, згідно акту амбулаторної комісійної судово-наркологічної експертизи №108 від 29 липня 2015 року, та згідно акту амбулаторної комісійної судово-наркологічної експертизи №161 від 05 листопада 2015 року, проведених відносно ОСОБА_6 , 1982 року народження, жителя АДРЕСА_1 (т1 а.к.п.54-56; т.2 а.к.п.78-80), доведено, що останній станом на 29 липня 2015 року та станом на 05 листопада 2015 року страждає епізодичним вживанням наркотиків без розвитку активної наркотичної залежності (наркоманії) і не потребує примусового лікування з приводу активної наркотичної залежності (наркоманії).

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 при виступі в суді апеляційної інстанції з останнім словом зазначив, що у нього немає фізичної залежності від наркотиків, а бувають епізодичні бажання їх вживати.

З матеріалів провадження вбачається, що після проходження ОСОБА_6 амбулаторного курсу лікування з приводу наркотичної залежності 31.08.2015 року, як зазначено у довідці від 31.08.2015 року (т.3 а.к.п.57), останній повторно в один із днів вересня 2015 року у лісосмузі неподалік с.Пугач Сарненського району Рівненської області, зірвав листя рослини коноплі, які висушив, подрібнив та зберігав без мети збуту за місцем свого проживання до 01 жовтня 2015 року, тобто до моменту вилучення працівниками міліції. Згідно протоколу №170 від 01 жовтня 2015 року (т.2 а.к.п.33) ОСОБА_6 перебував у стані змішаного наркотичного сп`яніння (амфетамін, метамфетамін, опіоїди, маріхуана).

У зв`язку з наведеним колегія суддів не вважає за можливе прийняти до уваги довідку, видану лікарем одноособово, про те, що ОСОБА_6 з 17.08.2015 року по 31.08.2015 року пройшов амбулаторно курс лікування з приводу наркотичної залежності (т.3 а.к.п.57), як підставу звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутнє підтвердження, що ОСОБА_6 хворий на наркоманію, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що йому у встановленому порядку медичним закладом встановлено діагноз "наркоманія".

Також колегія суддів приймає до уваги те, що ОСОБА_6 почав проходити амбулаторний курс лікування з приводу наркотичної залежності з 17 серпня 2015 року згідно довідки від 31.08.2015 року (т.3 а.к.п.57), тобто уже після викриття міліцією вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме 19 червня 2015 року, коли у ОСОБА_6 за місцем його проживання по АДРЕСА_1 був проведений обшук та вилучений наркотичний засіб канабіс масою 15,2 г. За даним фактом 31 липня 2015 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 звернувся до лікувального закладу у зв`язку з викриттям його у вчинені зазначеного злочину, і розцінює його звернення до лікувального закладу не добровільним, а вимушеним, як спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України, відсутні.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, особу обвинуваченого, те, що він по місцю проживання характеризується посередньо, як особа, скарг на яку від сусідів не надходило. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані наркотичного сп`яніння. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Вимоги в апеляційній скарзі щодо призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки та звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік не підлягають до задоволення, оскільки в апеляційній скарзі апелянт жодним чином не покликався на суворість призначеного ОСОБА_6 покарання та необхідність його пом`якшення.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, таке покарання за своїм видом і розміром відповідає тяжкості вчинених злочинів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи захисника ОСОБА_7 були предметом ретельної перевірки колегією суддів і не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження.

Порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає. Вирок суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, є законним та обгрунтованим, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а вирок суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий: __________________ ОСОБА_1

Судді: ________________ ОСОБА_9 Піскунов__________________А.С.Квятковський