У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 30 березня 2016 року заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за частиною другою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Апеляційний суд Закарпатської області скасував цей вирок суду першої інстанції та ухвалив новий вирок від 7 квітня 2015 року, яким визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК, і призначив йому покарання за цей злочин - 10 (десять) років позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2015 року вказаний вирок апеляційного суду залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5 у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норм права, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Захисник також стверджує, що засуджений ОСОБА_5 мав умисел на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, і настання смерті його умислом не охоплювалося, що виключало можливість кваліфікації його дій за частиною першою статті 115 КК. Вважає, що дії ОСОБА_5 підлягали кваліфікації за статеюі 121 КК. Просить скасувати вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 7 квітня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи свою заяву, захисник послався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2014 року та ухвали Верховного Суду України від 12 грудня 2006 року та від 20 вересня 2007 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження з перегляду Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_5 відсутні.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Однією з таких підстав є неоднакове застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Статтею 448 КПК передбачено вимоги до заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України, у тому числі щодо обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

Зазначаючи про подачу заяви з підстав неоднакового застосування норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, захисник не конкретизував норму, яка застосована неоднаково, й не конкретизував, у чому саме вбачається подібність правовідносин в оспореному рішенні і наданих для порівняння рішеннях касаційного суду, в чому саме полягає різниця змісту цих рішень з обґрунтуванням неправильності висновків суду касаційної інстанції в оспореному рішенні у порівнянні з іншими.

Вказуючи на неправильність кваліфікації дій засудженого за статтею 115 КК, на сторінці 2 заяви твердить, що дії засудженого повинні бути кваліфікованими за частиною другою статті 121 КК, а на 4 сторінці - за частиною першою статті 121 КК. З наданих же заявником копій судових рішень вбачається, що засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечували кваліфікацію дій засудженого як за статтею 115 КК так і за статтею 121 КК й зазначали, що вчинене засудженим кримінальне правопорушення підлягало кваліфікації за частиною першою статті 119 КК.

Заявник обмежився лише твердженням, що наявні у справі матеріали свідчать про те, що умислом винного охоплювалося виключно заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Таке твердження не є належним обґрунтуванням заяви, оскільки Верховний Суд України не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, а заява не містить посилань на наявність тих фактичних обставин справи, які установлені судом факту і давали б підстави дійти висновку про відсутність у засудженого умислу на заподіяння смерті потерпілому.

Крім того, заява захисника містить суперечності. Так, спочатку захисник зазначає що подає заяву до Верховного Суду України про перегляд ухвали касаційного суду та вироку апеляційного суду, не ставлячи під сумнів правильність рішення суду першої інстанції щодо кваліфікації дій засудженого. Проте у подальшому у заяві порушує питання про скасування всіх ухвалених судами по справі щодо ОСОБА_5 рішень, у тому числі і вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року, тобто фактично ініціює новий розгляд справи для встановлення інших фактичних обставин, що не є підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України..

Окрім того, долучена до заяви копія порівнюваного рішення суду касаційної інстанції від 12 грудня 2006 року не може бути підтвердженням неоднаковості застосування закону про кримінальну відповідальність, оскільки з копії цього судового рішення убачається, що особа не обвинувачувалася у вчиненні умисного вбивства. Зміна судових рішень по цій справі не містить висновку суду про наявність чи відсутність в діях засудженого складу злочину умисного вбивства, що виключає можливість проведення порівняння висновків суду в порівнюваному та оспорюваному рішенях.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заява захисника ОСОБА_4 є необґрунтованою, а тому слід відмовити у відкритті провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_5.

На підставі викладеного, керуючись статтями 444, 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2015 року та інших судових рішень щодо ОСОБА_5.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8