АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/874/16 Справа № 694/935/16-к Категорія: ч. 3 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

представн. потерпілого - адвоката ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами: захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Розкошівка Лисянського району Черкаської області, громадянин України, має сім`ю і н утриманні двох малолітніх дітей, працює на ФГ «Престиж Агро Люкс» на посаді тракториста-машиніста, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вирішено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень, - 2464 грн. 48 коп.…

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 23.05.2016, близько 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автодорозі Звенигородка Буки, у селі Ризине Звенигородського району Черкаської області на перехресті з вулицею Виноградська, в порушення вимог п.п. 1.10, 2.3 б), 2.9 а), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, під час руху по заокругленній проїзної частини автодороги ліворуч, перевищив дозволену в населеному пункті швидкість, не переконався що це буде безпечно та змінив напрямок руху вправо, виїхав на праве узбіччя не призначене для руху транспортних засобів, унаслідок чого, скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 , згідно з висновком судово медичної експертизи № 05-9-02/106 від 24.05.2016, отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди, а пішохід ОСОБА_14 згідно з висновком судово медичної експертизи № 05-9-02/105 від 24.05.2016, від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в Звенигородській центральній районній лікарні.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , а саме вимог п.п. 1.10, 2.3 б), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення загибелі кількох осіб, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ..

В поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить про зміну вироку та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання на підставі ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строк три роки, уважаючи, що суд першої інстанції не в повній мірі урахував фактичні обставини провадження, зокрема, не повністю враховані обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , а саме, - крім щирого каяття у вчиненому злочині, сприяння встановленню істини по справі, відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, - вчинення злочину в наслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин таких як: - тяжка хвороба матері, ОСОБА_15 , та батька, ОСОБА_16 , сина ОСОБА_17 , 2008 року народження, дружини, ОСОБА_18 , що підтверджується медичними довідками, актами комісії сільської ради та довідкою про перебування на диспансерному обліку у лікаря, які фактично знаходяться на утриманні обвинуваченого, що також жпідтверджується актом сільської ради, довідками та характеристиками; - тяжкий матеріальний стан у зв`язку з необхідністю утриманню та лікуванню батьків та утриманню дітей, дружини, хворобою сина та дружини.

Вказує, що покарання призначене ОСОБА_9 вироком Звенигородського районного суду Черкаської області за своєю суворістю не відповідає особі засудженого, судом обґрунтовано та всебічно досліджено особу винного, проте не вмотивовано такий вид покарання, як реальне позбавлення волі строком на 4 роки. При призначенні покарання, наявні були обставини, на підставі яких за можливе було б застосування до ОСОБА_9 ст. 75 КК України, а саме: - численні позитивні характеристика особи обвинуваченого; - наявність в нього на утриманні дітей; - наявність на утриманні хворих батьків похилого віку; - перший раз притягнення до кримінальної відповідальності; - наявність пом`якшуючих обставин таких як щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому шкоди, вчинення злочину в наслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин. І, крім того, зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що потерпілий теж просив суворо не карати ОСОБА_9 ;

- прокурор просить про скасування вироку через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 286 КК України покарання - 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, мотивуючи, що ОСОБА_9 вчинив тяжке правопорушення, вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, цілком усвідомлюючи свій фізіологічний стан, діючи самовпевнено, фактично передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховуючи на їх відвернення, сів за кермо після вживання алкогольних напоїв, піддаючи тим самим ризику, як своє, так і життя інших осіб, у результаті чого загинули пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а тому має нести суворе покарання;

- представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 також просить призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання - 6 років позбавлення волі, з огляду на тяжкість злочину, умови та обставини за яких його було вчинено, які на його думку явно не відповідають призначеному покаранню і є занадто м`яким. При цьому вважає, що зазначені у вироку пом`якшуючі обставини, зокрема - визнання вини та щире каяття, не можуть мати вирішальне значення при призначенні ОСОБА_9 покарання, оскільки останній не мав будь-якої можливості заперечувати вчинений ним злочин через затримання його безпосередньо на місці ДТП і під тиском зібраних доказів, а позитивні характеристики засудженого та його неодноразові вибачення перед потерпілим не являються згідно КПК правовим інститутом і не загоять душевну травму потерпілого. На думку представника потерпілого судом лише формально було зазначену про таку обтяжуючу покарання обставину, як - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, без її достатнього ураховання при призначенні покарання, як і наслідків злочину - загибель двох осіб.

Строни відповідно подали заперечення на апеляційні скарги.

Зокрема представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 заперечує, що потерпілий ОСОБА_11 під час судового засідання просив суд «суворо не карати ОСОБА_9 », на що посилається в апеляційній скарзі ї захисник ОСОБА_8 , мотивуючи, що потерпілий, не зрозумівши юридичної суті питання та недочувши його внаслідок глухоти, заявив про це помилково та уточнив, що покладається на закон і суд.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 , заперечивши доводти сторони обвинувачення, ще раз просить урахувати тяжкий сімейний стан обвинуваченого та клопотання керівника і трудового колективу за місцем роботи ОСОБА_9 про пом`якшення покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 а відповідно в підтримку поданих ними апеляційних скарг та заперечили доводи іншої сторони, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та правильність такої кваліфікації його дій, у поданих апеляційних скаргах як стороною захисту, так і стороною обвинувачення фактично не оскаржуються, відповідають встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, яким суд дав правильну оцінку.

Сам ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно 23.05.2016 року близько 19 години 30 хв. на автодорозі Звенигородка Буки у селі Ризине Звенигородського району Черкаської області він, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем «ВАЗ 2107», р. н. з. НОМЕР_1 , не справився з керуванням, виїхав на праве узбіччя, де здійснив наїзд на пішоходів, але не пам`ятає як це сталося і сам отямився лише у Звенигородській ЦРЛ, де йому повідомили, що пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 померли. Дуже шкодує у вчиненому і щиро кається, добровільно відшкодував заявлену потерпілим шкоду, що підтвердив у судовому засіданні і потерпілий ОСОБА_11 , зокрема, що обвинувачений неодноразово вибачався, допомагав поховати загиблих (матері і сестри потерпілого) та відшкодував шкоду. При цьому, як зазначено у вироку суду, потерпілий щодо міри покарання покладався на розсуд суду.

З урахуванням повного визнання вини обвинуваченим, а також з врахуванням думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджував докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої істанції відповідно до ст. 65 КК України достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, а також наявність обставин, що як обтяжують, так і пом`якшують покарання, у тому числі на які є посилання у апеляційних скаргах сторін.

Так, як це вбачається з вироку - судом враховано: що вчинений ОСОБА_9 злочин класифікується відповідно до ст. 12 КК України, як тяжкий; що як особа обвинувачений ОСОБА_9 характеризується за місцем проживання і роботи виключно позитивно, вперше вчинив кримінальне правопорушення, має сім`ю, на утриманні двох неповнолітніх дітей; що у даному провадженні встановлено обставину, передбачену ст. 67 КК України, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також - обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 (ст. 66 КК), якими суд визнав - повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття, відшкодування матеріальних збитків потерпілому, що свідчить про його розкаяння. Крім того, з урахуванням декількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, наявність неповнолітніх дітей на утриманні, та з урахуванням інших обставин, що раніше обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, неодноразово просив пробачення у потерпілого в т.ч. в судовому засіданні, допомагав з похованням та відшкодував спричинену матеріальну шкоду, наявність численних позитивних характеристик та відгуків односельчан щодо ОСОБА_9 як за місцем роботи, так і за місцем проживання його, його батьків, та за місцем навчання дітей, наявність клопотання роботодавця про не суворе покарання, з урахуванням наявності у обвинуваченого батьків похилого віку, які за станом здоров`я потребують постійного догляду та піклування, наявності захворювань у дітей і дружини, а також - що заробітки обвинуваченого були основним джерелом існування його родини, суд визнав за можливе застосувати положення кримінального закону, передбаченого ст..69 КК України, і призначити ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст.286 КК України.

У той же час з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків загибелі двох осіб, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд обґрунтовано визнав, що для виправлення і перевиховання винуватого і попередження вчиненню нових злочинів необхідно призначити обвинуваченому передбачені у санкції ст. 286 КК України основне покарання у вигляді реального позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З огляду на вказані встановлені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідків, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , які сторонами в апеляційних скаргах не спростовуються, колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку зазначені у вироку суду висновки і рішення щодо вирішення питання про призначення покарання ОСОБА_9 є обґрунтованими і належно вмотивованими, та погоджується, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчинення нових злочинів.

З наведених підстав доводи прокурора та представника потерпілого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості не заслуговують на увагу. Колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення однобічно посилається на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які викладено у постанові Пленуму від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в обґрунтування апеляційних вимог без достатнього урахування усіх встановлених обставин, зокрема тих, що пом`якшують покарання винуватого у даному конкретному випадку, які обґрунтовано враховані судом при ухваленні у вироку.

Дійсно, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», на яку в обґрунтування своїх вимог посилається сторона обвинувачення, є роз`яснення про те, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно дотримався цих роз`яснень Пленуму ВСУ та положень ст. 65 КК України. При цьому, як зазначено у вироку суду, судом було ураховано і позицію потерпілого, який в судовому засіданні щодо визначення міри покарання покладався на розсуд суду, претензій щодо відшкодування шкоди, у тому числі і моральної, не заявляв. Колегія суддів критично відноситься до твердження представника потерпілого, що визнання вини та щире каяття, не можуть мати вирішальне значення при призначенні ОСОБА_9 покарання, оскільки останній не мав будь-якої можливості заперечувати вчинений ним злочин через затримання його безпосередньо на місці ДТП і під тиском зібраних доказів і, що позитивні характеристики засудженого та його неодноразові вибачення перед потерпілим не є згідно КПК правовим інститутом, оскільки такі обставини у кримінальному провадженні встановлено фактично, передбачені у ст. 66 КПК і, крім того, відповідно до ч. 2 згаданої статті - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини.

Також не заслуговують на увагу і доводи захисту про суворість призначеного покарання та наявність підстав для застосування ст. 75 КК України.

Безпідставними є твердження щодо неповноти оцінки судом фактичних обставин провадження, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , оскільки судом ураховані всі такі обставини, на які посилається сторона захисту: щире каяття у вчиненому злочині, сприяння встановленню істини по справі, відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, тяжкий сімейний стан (тяжка хвороба матері, ОСОБА_15 , батька, ОСОБА_16 , сина ОСОБА_17 , 2008 року народження, а також дружини, ОСОБА_18 ), що підтверджується медичними довідками, актами комісії сільської ради та довідкою про перебування на диспансерному обліку у лікаря, які фактично знаходяться на утриманні обвинуваченого, тяжкий матеріальний стан у зв`язку з необхідністю утриманню та лікуванню батьків та утриманню дітей, дружини, хворобою сина та дружини.

При цьому колегія судді знаходить помилковим твердження захисника про те, що дане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим внаслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин, що немає логічного пояснення щодо причин та наслідків вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, зазначені обставини враховані судом як такі, що характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують покарання, які обґрунтовано враховано судом при застосуванні щодо обвинуваченого положення ст. 69 КК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про не застосування ст. 75 КК України, ураховуючи тяжкість та обставини вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та його наслідки загибель двох осіб, чим обумовлена необхідність відбування обвинуваченим призначеного покарання у виді позбавлення волі та права керувати транспортними засобами реально.

Таким чином, перевіривши та оцінивши всі викладені в апеляційних скаргах доводи сторін, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення, погодилася з викладеними у вироку висновками і рішеннями суду першої інстанції, зокрема щодо вирішення питання про покарання винного, та вважає такий вирок законним, обґрунтованим і належно вмотивованим, тобто відповідним вимогам ст. 370 КПК України.

Згідноч. 5 т. 72 КК України ОСОБА_9 належить зарахування строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який необхідно рахувати з моменту взяття обвинуваченого під варту - 25.05.2016 року по 25.10.2016 включно.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :
Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2016 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 до строку покарання його попереднє ув`язнення з 25 травня 2016 по 25 жовтня 2016 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту одержання копії цієї ухвали.

Головуючий :

Судді :