УХВАЛА
підготовчого судового засідання
17 березня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта,затвердженого прокурором 08 лютого 2016 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Чернігова, громадянину України, раніше судимому, неодруженому, із середньою спеціальною освітою, віськовослужбовцю військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , " солдату", зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1
18 серпня 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: « 28.08.2014 ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня ОСОБА_3 вибув для проходження військової служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де наказом командира від 29.08.2014 № 213 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 1 аеромобільно-десантного відділення 2 аеромобільно- десантного взводу 9 аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону указаної військової частини.
Вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
У відповідності до вимог ст.ст.11, 16, 17,30, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби
Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-Х1У, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999
№551-Х1У, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби по мобілізації зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісностіУкраїни. У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_3 з метою назавжди ухилитися від військової служби самовільно залишив місце дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 при наступних обставинах.
Так, прокурор та слідчий вважають встановленим, що: " 02.10.2014 близько 21:00 год. військовослужбовець призваний на військову службу по мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, самовільно залишив територію військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), яка має чітко визначені межі, вибув за місцем проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та ухиляється від військової служби по теперішній час. 21.01.2016 солдат ОСОБА_3 затриманий працівниками ВКП ЧВП ГУ НП у Чернігівській області та в подальшому військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 доставлений до військової прокуратури Львівського гарнізону.
У вказаний період солдат ОСОБА_3 проводив час на власний розсуд, ухилявся від обов`язків військової служби, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити"
Як зазначено в обвинувальному акті, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним по мобілізації, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, ЗО, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання 02.10.2014 близько 21:00 год. діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби без поважних причин, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та проводить час на власний розсуд по теперішній час.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що таким чином, ОСОБА_3 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою назавжди ухилитися від військової служби, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурори військової
прокуратури Львівського гарнізону

Як вбачається з обвинувального акта, та встановлено в судовому засіданні, він не відповідає вимогам процесуального законодавства.
Так, відповідно до ст.. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння ( а не підозрою, як зазначено в обвинувальному акті), передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом вказаних норм Закону, законодавець у ст. 314 КПК України закріпив однозначне становище особи, відносно якої до суду скеровано обвинувальний акт та зазначив, що підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого, а не підозрюваного.
Проте, виходячи із змісту розглядуваного обвинувального акту, ОСОБА_3 , й надалі підозрюється, а не обвинувачується прокурором у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоч перебуває на стадії кримінального судочинства підготовчого судового засідання.
Крім того, обвинувальний акт поданий до суду не прокурором, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а військовим прокурором Львівського гарнізону ОСОБА_6 , що суперечить вимогам ст. 40 КПК України, згідно якої: слідчий подає обвинувальний акт на затвердження прокурору, у даному випадку прокурору ОСОБА_4 , а останній відповідно до вимог ст.. 36 КПК України, повинен скерувати його до суду. Разом з тим, прокурор ОСОБА_4 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним актом не виконав. До суду звернулася особа, процесуальні права та обов`язки якої, у даному кримінальному провадженні, не підтверджені.
Покликання військового прокурора ОСОБА_7 у супровідному листі на ст. 283 КПК України, стосується прокурора призначеного у порядку, передбаченому ст. 37 КПК України, який зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну із дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України.
Як вбачається із розписки про отримання копій обвинувального акта, такий вручений ОСОБА_3 08 лютого 2016 року. Разом з тим, обвинувальний акт до суду
переданий наручно тільки 12 лютого 2016 року, тобто на четвертий день після затвердження обвинувального акту, що суперечить ст. 293 КПК України, згідно якої прокурор зобов`язаний вручити під розписку копію обвинувального акта одночасно з передачею обвинувального акта до суду.
Проте, прокурор, який здійснював повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні і цих вимог не виконав, а крім того не дотримався вимог, передбачених ст. 28 КПК України, що призвело до порушення прав підозрюваного (обвинуваченого за стадією процесу) , передбачених ч. 1 ст. 21 КПК України на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, а також ст. ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» згідно з якою, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Будь яких інших даних, щодо перереєстрації за ч.1 ст. 408 КК України та прийняття під час досудового розслідування процесуальних рішень в реєстрі матеріалів кримінального провадження не зазначено. У той же час, із цього ж реєстру вбачається, що в період з 05 грудня 2014 року по 08 лютого 2016 року проводилися слідчі та процесуальні дії, в тому числі й у вигляді допиту свідків.
Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність встановлену законом. Отже у період з 05.12.2014 року по 10 лютого 2015 року, слідчі дії у даному кримінальному провадженні проводилися в супереч вимогам закону.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 408 КК України, кримінальне правопорушення (злочин) настає у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (дезертирство) з метою ухилитися від військової служби.
Проте, встановлені прокурором фактичні обставини кримінального провадження є непослідовні, містять протиріччя, а відтак впливають на кваліфікацію. Зокрема в обвинувальному акті зазначено, що: « 28.08.2014 ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Мобілізація відбувалася в особливий період, особливість якого визначена законодавчими та нормативними документами на які й покликається прокурор. Проте, встановивши дану обставину, прокурор кваліфікує дії ОСОБА_3 за іншими кваліфікуючими ознаками.
Отже, кваліфікуючою ознакою для складу злочину, передбаченого ст. 408 КК України, за фактичних обставин встановлених прокурором є " вчинення дезертирства в умовах особливого часу". Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
З огляду на викладене, вважаю, що підозра ( обвинуквачення ) сформульовані не конкретно, правова кваліфікація дій не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 408 КК України. Відтак, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Також, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 4 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не вказано ім`я, по батькові прокурора і слідчого, що вимагається вказаною нормою закону.
Прокурор та слідчий вважають, що злочин тривав до 08 лютого 2016 року, проте, згідно даних обвинувального акта ОСОБА_3 21 січня 2016 року затримано, прийнято у нього відмову від захисника, повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, обрано запобіжний захід - домашній арешт, а відтак, він апріорі не міг у ці дні, - з 21січня 2016 року по 08 лютого 2016 року, з`явитися на службу та ухилятися від служби, оскільки мав обов`язок - перебував під домашнім арештом.
З огляду на викладене, є очевидною невідповідність обвинувального акта вимогам процесуального законодавства, його пряма невідповідність п. п. 4, 5 ч.2 ст. 291 КПК України, а тому, за даних обставин, обвинувальний акт не може бути предметом судового розгляду та згідно з вимогами ст. 314 КПК України, підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.
Відповідно до ст. 113 - 114 КПК України та з метою забезпечення підозрюваному прав, передбачених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», для приведення обвинувального акта у відповідність вимогам процесуального Закону, слід встановити строк, який не може перевищувати 3 ( трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження проголошеної ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 26, 91, 110, 113 -114 214, 284, 291, 314 - 316,368, 369, 370 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_9