Справа № 303/4034/15-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

04.07.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за поданням старшого інспектора Мукачівського МРВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 27.04.2016 року.
Цією ухвалою задоволено подання старшого інспектора Мукачівського МРВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області ОСОБА_8 , скасовано звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо освітою, одруженого, не працюючого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, засудженого 28.10.2015 року вироком Мукачівського міськрайонного суду за ч. 2 ст. 186, ч.3 ст.185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України і направлено для відбування призначеного покарання.
Ухвала мотивована тим, що засуджений ОСОБА_6 систематично вчинює адміністративні правопорушення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду як незаконну. В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_6 , відповідно до постанов Берегівського районного суду, притягнуто до адміністративної відповідальності лише за два адміністративні правопорушення, як це вказано в постановах суду від 29 грудня 2015 року та 26 січня 2016 року, а тому подання суперечить вимогам ч. 4 ст.166 КВК України. Крім цього вказує на те, що ОСОБА_6 являється інвалідом дитинства, що унеможливлює ним відбуття реального покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задоволити, промову прокурора, яка вказала про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Задовольняючи подання, суд послався на те, що вироком Мукачівського міськрайонного суду від 28.10.2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку один рік та, відповідно до ст. 76 КК України на засудженого покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

З матеріалів подання вбачається, що 15.12.2015 року засуджений ОСОБА_9 був ознайомлений з порядком та умовами звільнення від відбування покарання з випробуванням, обов`язками покладеними на нього судом, попереджений про правові наслідки ухилення від виконання обов`язків, систематичного порушення громадського порядку та скоєння нових злочинів (а.м.п.6-7). За результатами проведеної бесіди засуджений надав підписку.

При проведенні профілактичної бесіди засуджений попереджався про правові наслідки ухилення від виконання обов`язків або систематичного порушення громадського порядку та скоєння нових злочинів (а.м.п.12), однак належних висновків для себе не зробив.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч.4 ст.166 КВК України систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_6 допустив систематичні порушення умов та порядку відбування покарання, а саме тричі вчинив правопорушення, за які в подальшому був притягнутий до адміністративної відповідальності відповідно до постанов Берегівського районного суду Закарпатської області, а саме: 26.01.2016 року за ст.173 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 5 (п`ять) діб (а.м.п 58); 29.12.2015 року за ч.1 ст.173, ст.173-2 КУпАП, відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 5 (п`ять) діб (а.м.п 59).

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності систематичності вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки, з досліджених в судовому засіданні апеляційної інстанції протоколів про адміністративне правопорушення від 29.12.2015 серії ЗА №003722, від 29.12.2015 серії ЗА №003723, від 28.12.2015 серії ЗА №003526, відносно ОСОБА_6 були складені відповідні три протоколи за вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ст.173, ст.173-2, ст.173 КУпАП, про що не заперечував у судовому засіданні захисник ОСОБА_7 .

Відповідно до постанови Берегівського районного суду від 29 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ч.1 ст.173-2 КУпАП і накладено стягнення з врахуванням вимог ч.2 ст. 36 КУпАП, тобто в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення. За таких обставин ОСОБА_6 вважається притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення двох адміністративних правопорушень.

Враховуючи те, що постановою Берегівського районного суду від 26.01.2016 року ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності ще й за правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, вчинене 20.12.2015, що свідчить саме про систематичність вчинення ОСОБА_6 адміністративних правопорушень.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ОСОБА_6 в період іспитового строку систематично допускав вчинення адміністративних правопорушень: 20.12.2015; 25.12.2015, 26.12.2016, за що притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи з дитинства, що унеможливлює реальне відбуття ним покарання, не можна враховувати як підставу вважати, що засуджений виконував покладені на нього вироком суду обов?язки.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними, необгрунтованими та непереконливими, і є нічим іншим, як способом захисту та наміру уникнення засудженим ОСОБА_6 відбування справедливого покарання за вчинене.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників кримінального провадження.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно зробив висновок про наявність підстав для скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи кримінального закону, які б тягнули за собою скасування оскарженої ухвали суду, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 418 - 419, 539 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2016 року про задоволення подання старшого інспектора Мукачівського МРВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного йому вироком Мукачівського міськрайонного суду від 28.10.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з для її проголошення.

Судді: