АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/797/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
При секретареві ОСОБА_5 ,
За участю захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду за апеляційною скаргою заявників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , на постанову слідчого ГСУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 від 15 січня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про призначення авторознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0001183 та матеріали провадження у скарзі і додатково надані матеріали, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , на постанову слідчого ГСУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 від 15 січня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про призначення авторознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0001183.
На обґрунтування слідчий суддя послався на особливий порядок вирішення питання щодо відмови слідчого у задоволенні клопотання про проведення експертизи, зазначений у ч.1 ст. 244 КПК України, та на цих підставах визнав, що в порядку ст. 303 КПК України така відмова не може бути оскаржена до слідчого судді.
Не погодившись зі вказаним висновком адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржені ними ухвалу слідчого судді та постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи та зобов`язати старшого слідчого в ОВС ГСУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 призначити судово-авторознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського НДІСЕ і поставити на вирішення експертів низку конкретних запитань, сформульованих захисниками в апеляційній скарзі.
При цьому вони посилаються на те, що старший слідчий відмовив у задоволенні їхнього клопотання про призначення експертизи не по суті поставлених у клопотанні питань, а на тих підставах, що він не визнає їх участі у кримінальному провадженні, оскільки ними не надано для доручення у цьому кримінальному провадженні оригіналів ордерів, а тому він не визнає за ними статусу захисників.
Вказують вони також на відсутність в оскарженій постанові старшого слідчого мотивів відмови у задоволенні клопотання, посилань на конкретні правові норми на обґрунтування цієї відмови, відсутність роз`яснень права оскаржити згадану постанову та порядку такого оскарження.
По суті ж своєї незгоди із висновками старшого слідчого, адвокати зауважують, що всі необхідні документи, відповідно до вимог ст. 50 КПК України, на підтвердження їх повноважень на захист інтересів ОСОБА_8 ними слідству були надані, а саме пред`явлені в оригіналах та надані ксерокопії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, договір із захисниками про надання юридичної допомоги.
Копії згаданих документів були долучені до матеріалів кримінального провадження.
Слідчий і фактично допустив їх до участі у кримінальному провадженні як захисників ОСОБА_8 , зокрема, адвокат ОСОБА_6 брав участь у допиті підозрюваного ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 частково ознайомлений з матеріалами кримінального провадження.
Ту обставину, що відмовляючи у задоволенні клопотання про проведення експертизи старший слідчий послався на ненадання необхідних для участі у кримінальному провадженні апелянти розцінюють як зловживання слідчим та прокурором своїми повноваженнями і фабрикування кримінального провадження з обвинувальним ухилом.
Заслухавши доповідь судді, виступи апелянтів на підтримку апеляційних вимог, дослідивши документи, які були долучені до матеріалів провадження у скарзі, апеляційної скарги та додатково надані в апеляційному засіданні, покладені в основу цих вимог, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи апелянтів в сукупності з матеріалами провадження у скарзі та додатково наданими документами, колегія суддів визнає наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відсилаючи їх до положень ст. ст. 93 і 244 КПК України, слідчий суддя не взяв до уваги, що у цьому конкретному випадку слідчий не відмовив їм у задоволенні клопотання про призначення експертизи по суті цього клопотання, а фактично відмовив у розгляді цього клопотання по його суті, отже у цьому випадку застосування положень ст. ст. 93 та 244 КПК України не можливе, бо мова фактично йде про бездіяльність слідчого, яка полягає у не розгляді клопотання.

Оскільки ж цей не розгляд оформлено у виді процесуального рішення, остільки адвокати обґрунтовано звернулися до слідчого судді зі скаргою на рішення та дію слідчого, поставивши, втім, питання про зобов`язання його вчинити передбачену ст. 220 КПК України процесуальну дію, тобто розглянути їхнє клопотання по суті.

Отже, слідчий суддя помилково послався на ті норми процесуального закону, які не підлягали застосуванню і не послався на ті норми, передбачені ст. 303 КПК України, якими йому належало керуватися при вирішенні питання по суті скарги.

Таким чином, у цій частині апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу.

Як правильно зауважують апелянти, у цьому конкретному випадку слідчий своєю постановою від 15 січня 2016 року (а.с. 11-12) прийняв рішення про відмову в задоволенні їхнього клопотання про призначення авторознавчої експертизи не по суті цього клопотання, а лише з посиланням на ненадання ними належних документів на підтвердження повноважень брати участь у кримінальному провадженні.

Це рішення суперечить чинному кримінальному процесуальному закону, бо, відповідно до ч.1 ст. 220 КПК України, слідчий зобов`язаний в строк не більше трьох днів розглянути клопотання сторони захисту і задовольнити його за наявності відповідних підстав, а ч.2 цієї ж правової норми встановлює обов`язок слідчого у разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання винести вмотивовану постанову, копію якої вручити особі, яка заявила клопотання.

Визнаючи ж, що клопотання заявлене не стороною захисту чи іншими особами, передбаченими у ч.1 ст. 220 КПК України, слідчий повинен був керуватися положеннями законодавства про порядок розгляду звернень громадян, а не нормами КПК України.

До того ж, відповідно до ч.1 ст. 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Така конструкція вказаної правової норми дає достатньо підстав для висновку про необхідність надання слідчому для підтвердження повноважень захисника на участь у кримінальному провадженні, крім свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, одного з трьох документів, передбачених п.2 ч.1 ст. 50 КПК України, тобто або ордеру, або договору, або доручення відповідного органу.

Ч.2 цієї ж правової норми забороняє встановлювати будь-які додаткові вимоги, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні.

Вказані документи, а саме ордер, договори, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надавали в оригіналах і належно завірених копіях органу досудового розслідування, слідчому судді та й в апеляційному засіданні, більше того, як видно з матеріалів провадження у скарзі та додатково наданих апелянтами документів, вони реально і допущені для здійснення захисту ОСОБА_8 у кримінальному провадженні та їхні повноваження фактично визнані слідчим, слідчими суддями і не піддаються сумнівам у цьому апеляційному засіданні.

Отже, і в цій частині апеляційні вимоги слід задовольнити та скасувати оскаржену постанову слідчого від 18 січня 2016 року.

Втім, оскільки рішення по суті клопотання про проведення авторознавчої експертизи не було ніким прийняте, а матеріали кримінального провадження, в рамках якого це клопотання було заявлене, апеляційному суду не надані, судова колегія позбавлена можливості зробити свої висновки щодо обґрунтованості згаданого клопотання в цілому і щодо необхідності зобов`язання слідчого призначити експертизу саме експертам Харківського НДІСЕ та поставити на вирішення експертів саме ті питання, які зазначили автори клопотання.

Таким чином, в цій частині апеляційні вимоги задоволені бути не можуть.

При цьому колегія суддів визнає за необхідне зобов`язати слідчого вирішити клопотання відповідно до вимог ст. 220 КПК України з урахуванням доводів захисників про потребу у використанні спеціальних експертних знань і проведенні експертних досліджень з огляду на ґрунтовні сумніви в авторстві текстів явок з повинною ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу заявників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , на постанову слідчого ГСУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 від 15 січня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про призначення авторознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0001183, задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження за їхньою скаргою в інтересах ОСОБА_10 на постанову слідчого ГСУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 від 15 січня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення авторознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0001183 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою скасувати вказану постанову слідчого від 15 січня 2016 року та зобов`язати слідчого прийняти належне процесуальне рішення відповідно до вимог ст. 220 КПК України за їхнім клопотанням про призначення авторознавчої експертизи.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

[1]