АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 621/657/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1868/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження 621/657/16-к за обвинуваченням ОСОБА_8 у злочині, передбаченому ст. 185ч.3 КК України,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 27 травня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27 травня 2016 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , судимого: 01.03.2013 року за ч. 1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харків від 19.06.2014 року звільнений умовно-достроково від невідбутого покарання на 10 місяців 12 днів
визнано винним і засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 439грн.80коп. Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою. Обвинуваченого взято під варту в залі судового засідання, строк покарання ухвалено рахувати з 27.05.2016 року. Вирішено долю речових доказів.
З цим вироком не погодилися обвинувачений і його захисник адвокат ОСОБА_7 , які подали апеляційні скарги і просили змінити вирок у бік пом?якшення покарання та звільнити від покарання на підставах, передбачених ст..ст.75 та 76 КК України.
Вислухавши доповідь судді, думки обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 12.03.2016 року, близько 13 години з умислом на таємне викрадення чужого майна прийшов до квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 . Попередньо виготовленим ключем ОСОБА_8 відчинив вхідні двері та здійснив проникнення до вищевказаної квартири, звідки повторно таємно викрав: срібну каблучку вартістю 21,73 гри., срібну каблучку вартістю 27,77 гри., золоту каблучку вартістю 1252,58 грн, золоту сережку вартістю 1150,69 грн., срібну каблучку вартістю 54,22 грн., срібну каблучку вартістю 18,07 грн., срібну каблучку вартістю 19,87 грн., мобільний телефон марки «DOODGGE» модель «NOVA Y 100Х» вартістю 1198 грн., гроші 1400 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3742,93 грн. Викраденим ОСОБА_8 розпорядився на свій розсуд.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину, інші учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, суд, згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого. Ці обставини не оспорені й в апеляційному порядку.
Колегія суддів, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання в виді позбавлення волі, дотримався вимог ч.ч.1 та 2 ст. 65 КК України, згідно яких при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а особі має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Не знайшовши підстав для застосування вимог ст.ст.75 та 76 КК України, суд також достатньою мірою врахував характер правопорушення, дані про особу обвинуваченого, підстави, які пом`якшують його покарання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений вчинив повторно корисливий тяжкий злочин крадіжку з проникненням у житло, має судимість за розбій.
Суд першої інстанції врахував як особу обвинуваченого, щодо якого за місцем проживання компрометуючих даних немає, а на момент розгляду кримінального провадження він офіційно не працевлаштований, так і обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, повернення викраденого майна.
Та обставина, що в нього хвора матір і знаходиться на утриманні малолітня дитина на висновки суду першої інстанції щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не впливає. Судом було призначено мінімальне за санкцією ч.3 ст.185 КК України покарання, і будь-які підстави для його пом`якшення відсутні.
Частина 1 ст.75 КК України передбачає можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку, якщо суд при призначенні покарання, у т.ч. у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У цьому випадку він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Обвинувачений засуджувавсь за тяжкий злочин, відбував покарання в місцях позбавлення волі, був звільнений звідти умовно достроково, і знову вчинив тяжкий корисливий злочин.
На думку колегії суддів, за наявності цих обставин, звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням згідно ст.ст. 75 та 76 КК України, про що просили апелянти, в контексті наведеного, було б не правильним і не справедливим, не сприяло б ані виправленню засудженого, ані запобіганню скоєнню нових злочинів.
Відповідно до абз.11 п.2 ч.4 ст.374 КПК України, згідно якої у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: рішення про залік досудового тримання під вартою. Суд першої інстанції такий залік не здійснив, оскільки обвинуваченого було взято під варту безпосередньо в залі суду після проголошення вироку.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України від 26 листопада 2015 року №838-УІІІ у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю, за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

За правилами ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, із розрахунку: одинь день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Попереднє ув`язнення закінчується моментом набрання вироком законної сили.

З урахуванням викладеного має бути зараховано за правилами ч.5 ст.72 КК України термін з моменту проголошення вироку до моменту набрання ним чинності, тобто з 27.05.2016 року по 27.10.2016 року.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 27 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання попереднє ув`язнення з 27 травня 2016 року по 27 жовтня 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.
Головуючий-суддя:

Судді: