Ухвала
іменем України
17 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 14 липня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР

за № 0002780,
в с т а н о в и л а:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово засудженого, останній раз

вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня

2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області від

09 серпня 2012 року звільнено умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 21 день,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня 2010 року та остаточно визначено ОСОБА_4 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Як вбачається з копій судових рішень, ОСОБА_4 засуджено за злочини вчинені за таких обставин. 25 лютого 2013 року близько 04 години разом з ОСОБА_5 , що засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року за ч. 2 ст. 186 КК України, та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходилися за адресою: м. Київ, проспект Московський, 15-А.

В цей час ОСОБА_5 , реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, почав словесно чіплятися до потерпілого ОСОБА_6 , з метою спровокувати бійку. Не досягнувши очікуваного результату, ОСОБА_5 вдарив кулаком правої руки в обличчя потерпілого, після чого, з метою подолання опору потерпілого, почав наносити останньому удари руками у різні частини тіла.

ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, приєдналися до ОСОБА_5 і теж почали наносити потерпілому удари у різні частини тіла. Під час побиття ОСОБА_6 на вимогу осіб, які застосували до нього насильство, віддав свій мобільний телефон марки «Нокіа 3103» вартістю 100 грн із сімкарткою вартістю 15 грн, на рахунку якої була сума у розмірі 200 грн. Після цього ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , та особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 , якому вказане майно належить на праві приватної власності, матеріальну шкоду на загальну суму 315 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення вважає такими, що підлягають скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а також у зв`язку з істотним порушенням Апеляційним судом м. Києва вимог кримінального процесуального закону.

Висновки суду про винність ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора,

та надані до скарги копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Що стосується призначеного покарання, яке на думку прокурора є несправедливим, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та даним про його особу, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з копій рішень, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд у повній мірі дотримався вимог зазначених законів. Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, відношення до вчиненого, обстави що пом`якшують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується формально позитивно, відповідно до медичних довідок він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працюючий не офіційно (з його слів), не одружений, проте перебуває у цивільному шлюбі та виховує дітей співмешканки (зі слів), попередні судимості ОСОБА_4 та те, що він звільнений умовнодостроково на не відбутий строк 1 рік 21 день на підставі постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області

від 09 серпня 2012 року був звільнений, а злочин щодо ОСОБА_6 вчинив під час не відбутого покарання за попереднім вироком.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди, що у своїй сукупності відповідно
до ч. 1 ст. 69 КК України істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, та, з урахуванням особи винного дає суду можливість призначити обвинуваченому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що обставин, що обтяжують покарання засудженого згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено. З показань ОСОБА_4 , наданих в суді, та з вироку Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року щодо ОСОБА_5 вбачається, що злочин було вчинено особами, які перебували у стані алкогольного сп`яніння, проте, зазначене суд не може приймати до уваги, оскільки не може вийти за межі висунутого ОСОБА_4 обвинуваченні, в якому жодна обтяжуюча обставина йому не інкримінується.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, відношення засудженого до вчиненого, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 ст. 69 КК України.

Вважати призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням

ст. 69 КК України несправедливим внаслідок його м`якості, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, немає підстав. Обране покарання слід визнати таким, яке є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, його перевиховання та виправлення можливі лише в умовах ізоляції від суспільства та до призначеного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_4 має бути частково приєднано невідбуте покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня 2010 року.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляції прокурора належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано змістовні відповіді.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 у касаційній скарзі прокурора не зазначено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Оболонського районного суду м. Києва

від 26 травня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 14 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3