АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1703/15 Справа № 185/6562/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002348 щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та
мешканця
АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
Встановила:
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду змінити та доповнити абзац шостий мотивувальної частини вироку словами «умисне спричинення тілесних ушкоджень у вигляді перелому луски потиличної кістки ліворуч», посилаючись на те, що суд безпідставно виключив вказівку про умисне спричинення тілесних ушкоджень у вигляді перелому луски потиличної кістки ліворуч, оскільки тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 були спричинені в результаті умисних дій ОСОБА_6 , між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_6 , через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції. Посилається на те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, за який засуджено ОСОБА_6 , той не вчиняв. Вказує на відсутність у справі об`єктивних доказів доведеності вини обвинуваченого в названому злочині. Стверджує, що висновки судово-медичних експертиз, на які посилається суд, суперечать висновкам суду. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, у своєму рішенні опирався на суперечливі докази, при цьому обгрунтовано не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Посилається на те, що прокурор не зазначив у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення у частині виключення відомостей про умисне спричинення тілесних ушкоджень у вигляді перелому луски потиличної кістки ліворуч. Вважає, що ніяких доказів або обґрунтувань на підтвердження своїх вимог прокурор не навів.
Представник потерпілого ОСОБА_10 в запереченнях просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Посилається на те, що вирок суду законний та обґрунтований, висновки суду відповідають обставинам кримінального провадження, оскільки підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 1 100,25 грн. та 60 000 грн. відповідно.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, умисного тяжкого тілесного ушкодження.
Як установив суд, 12 травня 2013 року приблизно о 21.40 год. ОСОБА_6 , перебуваючи біля торгівельного павільйону «112», розташованого на вул. Дніпровській в м. Павлограді Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, будучи обуреним поведінкою ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , завдав один удар кулаком правої руки в область голови - нижньої щелепи зліва та один удар кулаком правої руки в область голови - лівої скроні, від чого потерпілий ОСОБА_9 впав потиличною частиною голови на асфальтне покриття. В результаті вказаних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесних ушкоджень у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - гематоми лівої щелепи зліва, саден потиличної ділянки, лінійного перелому лівої скроневої кістки з переходом на основу черепу з пошкодженням пірамідки, субарахноідальних крововиливів, перелому луски потиличної кістки ліворуч. Тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми гематоми, садна, переломів кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під оболонки головного мозку, забою головного мозку, відносяться до тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя в момент їх спричинення.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційних вимог захисника ОСОБА_8 , міркування прокурора, який заперечив проти їх задоволення, просив задовольнити апеляційні вимоги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, який вважав, що вирок підлягає зміні, а саме: слід доповнити абзац шостий мотивувальної частини вироку словами «умисне спричинення тілесних ушкоджень у вигляді перелому луски потиличної кістки ліворуч, потерпілого ОСОБА_9 та його представника, які заперечували проти задоволення скарг. вважаючи вирок законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого захисника ОСОБА_8 на те, що судовий розгляд за провадженням проведено неповно та необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є необгрунтованими.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

З викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 доводами про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не наносив удари ОСОБА_9 та не завдавав останньому тілесних ушкоджень, колегія суддів погодитися не може.

Ці заперечення проти звинувачення детально розглядалися судом і спростовані наведеними у вироку доказами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними показання потерпілого ОСОБА_9 , який як в ході досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту (а.п. 60-71 т. 2), так і в суді давав послідовні показання про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, вказуючи саме на ОСОБА_6 , як того, хто, перебуваючи за кермом автомобіля марки ВАЗ-210994, державний номер НОМЕР_1 ,під час маневру спочатку зачепив його транспортним засобом, вдаривши в область стегон, від чого він впав на асфальтне покриття, а коли він піднявся, побачив ОСОБА_11 , лежачого біля дороги, та хотів підняти останнього, ОСОБА_6 наніс йому удар правою рукою в ліву частину щелепи, від чого він знову впав, піднявся та нахилився до ОСОБА_11 , в цей час йому було нанесено удар в ліву скроню, від якого він впав та втратив свідомість. Пояснив, що він не бачив, хто наніс йому другий удар, але окрім ОСОБА_6 , поряд нікого не було.

Підстав вважати, що в показаннях потерпілого ОСОБА_9 є суттєві суперечності щодо обставин зазначеного кримінального правопорушення, на що вказує в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, суд не вбачає, оскільки вони не спростовують висновку суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій щодо потерпілого ОСОБА_9 .

Як убачається з протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , останній зазначив всі обставини нанесення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень в область голови.

Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив ступінь тяжкості заподіяних ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що мало місце не менше 3-х контактів тупого твердого предмету (предметів) з областю голови потерпілого. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених у ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, а також зваживши на відповідні роз`яснення експерта ОСОБА_12 в ході судового розгляду, з`ясувавши їх з іншими доказами, суд установив, що вони не суперечать механізму, розкритому потерпілим при допиті в судовому засіданні, а також зазначеному в обвинувальному акті.

Так, із висновку комісійної експертизи № 35 від 16 лютого 2015 року (а.п. 114-130 т. 1) видно, що згідно наданої документації, а також первинної судово-медичної документації, у потерпілого ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма - гематома лівої щелепи зліва, садна потиличної ділянки, лінейний перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепу з пошкодженням пірамідки; лінейний перелом луски потиличної кістки ліворуч; судбуральна гематома (скупчення крові або її згортків між павутинною оболонкою та внутрішньою поверхнею твердої мозкової оболонки) в області правої лобної частки; субарахноідальні крововиливи (скупчення крові між м`якою та павутинною оболонками головного мозку); ділянки забою головного мозку в області обох лобних часток; після травматичний лівобічний зовнішній та внутрішній отит.

Тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_9 , у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, забоєм головного мозку, відносяться до тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Як убачається з висновку експертів, мав місце удар тупим твердим предметом в область голови, можливо, в область лівої скроневої кістки, в результаті чого виникли пошкодження у вигляді лінейного перелому лівої скроневої кістки з переходом на основу черепу, субарахноїдальних крововиливів, з подальшим падінням потерпілого після приданого його тілу прискорення та ударом потиличною ділянкою голови об тупі тверді предмети, яким могло бути і тверде покриття грунту (асфальтне), в результаті чого виникли пошкодження у вигляді перелому потиличної кістки, а також ділянок забою речовини головного мозку в протилежних ділянках мозку від пошкоджень потиличної кістки, а саме на основі обох лобних часток головного мозку.

Також зазначене підтверджують і показання свідка ОСОБА_11 , який в суді показав, що сів в машину ОСОБА_6 на заднє праве сидіння, вважаючи її за таксі, а ОСОБА_6 витягнув його з машини, від чого він впав біля дверей на спину та вдарився головою, після чого ОСОБА_6 вдарив його кулаком в ліву частину обличчя, від чого він знову впав. Коли він почав приходити до тями, він побачив, що до нього підходить ОСОБА_9 та нахиляється до нього, а що було потім, він не бачив, але коли повністю прийшов до тями, то побачив ОСОБА_9 лежачим біля машини ОСОБА_6 і в нього з голови текла кров. Потім ОСОБА_6 почав їхати, а він почав кричати та стукати пластиковою пляшкою по машині, щоб він зупинився, але останній уїхав.

В суду не було підстав сумніватися в достовірності показань потерпілого та вищевказаного свідка, оскільки їх показання об`єктивно узгоджувалися і доповнювали один одного, а також відповідали іншим доказам у провадженні, а тому він правильно обґрунтував ними свої висновки у вироку. Мотивів для обмови обвинуваченого потерпілим ОСОБА_9 та цим свідком суд не встановив.

Про те, що саме ОСОБА_6 скоїв відносно потерпілого ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, показав свідок ОСОБА_13 , який розповів, що через кілька днів після спричинення його батьку ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 через працівника міліції вийшов з ним на зв`язок, при зустрічі зізнався в тому, що один раз ударив батька в область обличчя, бо той на нього замахнувся, та запропонував свою допомогу в лікуванні батька.

Колегія суддів вважає, що при оцінці показань обвинуваченого ОСОБА_6 суд обгрунтовано піддав сумнівам його доводи про те, що ушкодження п`ясних кісток правої кисті він отримав внаслідок падіння, виходячи з автомобіля.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 168/10 від 06 травня 2014 року більш ймовірно ушкодження ОСОБА_6 отримані внаслідок удару о тверду поверхню (голову, обличчя), ніж при падінні з висоти власного зросту на асфальт. Свої висновки судово-медичний експерт ОСОБА_12 підтвердив і під час апеляційного розгляду.

При критичній оцінці показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суд обгрунтовано взяв до уваги, що свідок ОСОБА_14 вказав, що він перебував на відстані близько 40 м від автомобіля обвинуваченого, а на вулиці було темно, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазначили, що перебували на відстані 25м. Крім того, жоден з вказаних осіб не повідомляють про обставини, на які вказує ОСОБА_6 , а саме, що він виставляв руки в сторону потерпілого, як на це вказував обвинувачений. Разом з тим їх показання підтверджують, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в тому числі безпосередньо в час та місці вчинення щодо потерпілого ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Таким чином, показання зазначених свідків не спростовують висновку суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій щодо потерпілого ОСОБА_9 .

Інших даних, які б ставили під сумнів правдивість наведених показань потерпілого та свідка ОСОБА_11 , не встановлено.

Інших очевидців подій кримінального правопорушення, скоєного 12 травня 2013 року приблизно о 21.40 год. біля торгівельного павільйону «112», розташованого на вул. Дніпровській в м. Павлограді Дніпропетровської області,не встановлено.

Вивченням матеріалів провадження не встановлено й об`єктивних даних про те, що під час досудового розслідування, а саме: проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 слідчим ОСОБА_17 , яка була допитана під час судового розгляду, чинились порушення вимог кримінального процесуального закону.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_9 проводився у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону і жодних зауважень зі сторони його учасників щодо проведення слідчих дій не було, що засвідчено в тому числі підписами понятих.

З матеріалів провадження видно, що твердження захисника ОСОБА_8 , викладені у його апеляційній скарзі, в тому числі і щодо недоведеності винності ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень та його безпідставне засудження, є аналогічними тим, що обвинувачений та сторона захисту вже висловлювала у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не наведено інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

Крім того, за змістом ст. 94 КПК України оцінка доказів, в тому числі і висновків експертиз, з якою не погоджується захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі, є виключно компетенцією суду, який ухвалив вирок. Даючи оцінку первинному висновку судово-медичної експертизи № 59 від 14 лютого 2014 року в частині того, що виключена можливість утворення травми при падінні з висоти власного зросту після наданого прискорення та показанням судово-медичного експерта в цій частині, суд вийшов з того, що дані висновки повністю спростовуються висновками комісійних експертиз.

Доводи захисника обвинуваченого про протиріччя в медичній документації, спростовуються висновками судово-медичних експертиз, а також медичною документацією, в матеріалах якої є дані про КТ мозку, за результатами якого виявлено наявність відкритої черепно-мозкової травми, ці підстави суд обгрунтовано взяв до уваги і при критичній оцінці показань свідка ОСОБА_18 , який доставляв потерпілого до медичного закладу.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Доводи ж захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, судом не перевірялась можливість виникнення відкритої черепно-мозкової травми у потерпілого після доставки його в лікарню, не взято до уваги відсутність у потерпілого будь-яких зовнішніх пошкоджень на лівій скроневій області голови, не встановлено та не досліджено обставин зникнення мобільного телефону та грошей ОСОБА_9 , то вони так само є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Отже, немає підстав додатково з`ясовувати ще якісь обставини, які не мають суттєвого значення для встановлення істини у провадженні, на що є посилання в скарзі захисника ОСОБА_8 .

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку і призначення нового судового розгляду, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого.

Виходячи з наведеного є необгрунтованими доводи захисника ОСОБА_8 у скарзі і про те, що висновки суду про доведеність винності обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні грунтуються лише на припущеннях та суперечливих доказах. З цих підстав не можна погодитися і з доводами захисника про те, що суд неправильно застосував кримінальний закон.

Таким чином, на підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні, суд обгрунтовано визнав винним ОСОБА_6 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Суд дійшов такого висновку, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_6 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.

Необгрунтованими є і доводи в апеляційній скарзі прокурора про необхідність зміни вироку через безпідставне виключення судом з пред`явленого обвинувачення вказівки про умисне спричинення тілесних ушкоджень у вигляді перелому луски потиличної кістки ліворуч.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК України у разі збільшення обсягу обвинувачення судом апеляційної інстанції скасовується вирок суду першої інстанції і ухвалюється свій вирок.

Проте в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про зміну вироку та доповнення абзацу шостого мотивувальної частини вироку словами "умисне спричинення тілесних ушкоджень у вигляді перелому луски потиличної кістки ліворуч".

За таких обставин суд позбавлений можливості збільшити обсяг обвинувачення без постановлення вироку, тому доводи прокурора в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню.

Міру покарання за ч. 1 ст. 121 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Враховуючи наведене, підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
Постановила:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4