У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю прокурора ОСОБА_4,
засудженої ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_6,
при секретарі ОСОБА_14

розглянула в судовому засіданні 03 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000158 за касаційними скаргами засудженої

ОСОБА_5, захисника ОСОБА_8 та прокурора на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 3 грудня 2014 року.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2013 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженку та мешканку АДРЕСА_1,

таку, що не має судимості,

засуджено за ст. 128 КК України та звільнено від покарання за цією статтею.

Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 3 грудня 2014 року вирок скасовано в частині звільнення ОСОБА_5 від покарання та призначено їй покарання за ст. 128 КК України у виді 150 годин громадських робіт. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 887,5 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 2 000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 07 серпня 2012 року о 14.00 год., здійснюючи поряд із ОСОБА_9 торгівлю продуктами харчування біля магазину «Обрій» на вул. Львівській у м. Тернополі, у ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння для здоров'я ОСОБА_9, хоча повинна була і могла їх передбачити в обстановці, що склалася, якщо б діяла з більшою обачністю, вдарила останню в плече, внаслідок чого ОСОБА_9 впала на пластмасовий ящик, в якому знаходився кухонний ніж, та отримала ушкодження м'яких тканин верхньої третини правого стегна у виді просторого синця, забою і рани, які за ознакою тривалого розладу здоров'я відносяться до тілесних ушкоджень тяжкості.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_5 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового слідства. Зазначає, що матеріалами кримінального провадження її винуватість у вчиненні злочину не доведена. Стверджує, що не могла і не повинна була передбачити настання негативних наслідків для здоров'я іншої людини. Просить скасувати вироки місцевого та апеляційного судів та закрити провадження у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати та відсутності в її діяннях складу злочину.

У касаційній скарзі аналогічного змісту захисник ОСОБА_8, що діє в інтересах ОСОБА_5, просить скасувати вироки місцевого та апеляційного судів та закрити провадження з вищевказаних підстав.

У касаційній скарзі прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_5 через м'якість. Указує, що ОСОБА_5 вину не визнала, не розкаялась, шкоду не відшкодувала, крім того, суд не взяв до уваги думку потерпілої ОСОБА_9, яка просила призначити ОСОБА_5 найсуворіше покарання, передбачене санкцією ст. 128 КК України. Просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу прокурора засуджена ОСОБА_5 просить залишити скаргу прокурора без задоволення, вирок скасувати та закрити провадження.

У запереченні на касаційні скарги засудженої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_9 просить залишити їх без задоволення, а вирок - без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженої та захисника на підтримання касаційних скарг засудженої та захисника, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим та просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. При розгляді доводів касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із обставин, встановлених судом першої інстанції. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК України, касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_5 за ст. 128 КК України кваліфіковано правильно.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у необережному спричиненні потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, яким дана належна оцінка, і є обґрунтованим.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у ході досудового розслідування кримінального провадження, у тому числі під час проведення за її участю відтворювання обстановки та обставин події, протягом судового розгляду давала чіткі та послідовні показання про обставини вчиненого щодо неї кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_10, дільничний інспектор міліції, у судовому засіданні показав, що бачив сварку між ОСОБА_5 і ОСОБА_9 та зробив їм зауваження. В подальшому він побачив, як ОСОБА_5 штовхнула ОСОБА_9 і остання впала на ящики.

Ці їх показання узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи, при судово-медичному обстеженні 08 серпня 2012 року у ОСОБА_9 виявлено ушкодження м'яких тканин верхньої третини правого стегна, які за ознакою тривалого розладу здоров'я відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та виникнення яких у вказаний потерпілою час та за наведених нею обставин не виключається.

Вивченням матеріалів справи порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б скасування постановлених у справі судових рішень, не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини провадження та дані про особу засудженої. Зокрема, суд врахував те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, є вдовою, перебуває на пенсії за вислугою років, пенсійного віку не досягла.

Отже, суд, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та не вбачаючи підстав для застосування статей 69, 75 КК України, призначив ОСОБА_5 покарання у виді мінімального строку, передбаченого санкцією ст. 128 КК України, яке є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.

Тому доводи у касаційній скарзі прокурора щодо м'якості призначеного ОСОБА_5 покарання є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 3 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, касаційні скарги засудженої ОСОБА_5, захисника ОСОБА_8 та прокурора - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3