АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
7 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Азербайджану, громадянина Азербайджану, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, -
в с т а н о в и л а:
Клопотання захисника ОСОБА_7 щодо зміни міри запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт залишено без задоволення. Продовжено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів до 08 січня 2016 включно.
Обґрунтовуючи своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому належним чином не викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, а обвинувачення за ч.2 ст.296 КК України сформульовано не конкретно. Посилаючись на неконкретність пред`явленого обвинувачення суд вказав на те, що в обвинувальному акті не зазначено в чому саме полягало грубе порушення громадського порядку та в чому виражалося особлива зухвалість чи винятковий цинізм, вказано лише лише про нанесення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Також суд вказав, що в порушення вимог ч. 2 ст. 109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказані не всі процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування, зокрема такі, як повідомлення учасників кримінального провадження про дату, час та місце проведення процесуальної дії або прийняте процесуальне рішення чи здійснення процесуальної дії.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04.11.2015 скасувати, та призначити новий розгляд за обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та зазначає, що обвинувальний акт складено відповідно до ст. 291 КПК України, оскільки в ньому міститься найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинувачених, анкетні відомості потерпілих, прізвище, ім`я, по-батькові та займану посаду слідчого та прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також інші обставини, які обов`язково повинні зазначатися в обвинувальному акті.
Крім того, прокурор вказує на те, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015 було скасовано ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25.09.2015 про повернення прокурору цього обвинувального акту, а обвинувальний акт направлено до Подільського районного суду м. Києва на розгляд зі стадії підготовчого засідання, що свідчить про його відповідність вимогам КПК України. Більше того, в обвинувальному акті чітко викладено послідовність хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а нанесення тілесних ушкоджень є однією з характеристик особливої зухвалості.
Також прокурор вважає, що реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком до обвинувального акту, а не його складовою, а п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає право суду повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Тобто, предметом оцінки відповідності нормам Кримінального процесуального кодексу України є сам обвинувальний акт, а не додатки до нього, тому чинним КПК України не передбачена можливість повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з неповнотою та неправильністю даних реєстру досудового розслідування.
Захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 11.11.2015 року також подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04.11.2015 року про повернення обвинувального акту та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду. Запобіжні заходи відносно ОСОБА_9 скасувати.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та зазначає про колізію судової системи, де різний склад судів ( має на увазі Апеляційний суд м. Києва та суд першої інстанції) по різному оцінив один і той же документ, надаючи йому протилежних висновків. Вважає, що відсутність можливості у сторони обвинувачення належно скласти обвинувальний акт може свідчити лише про необґрунтованість раніше пред`явленої підозри та обвинувачення, відсутність у обвинувачення встановлення необхідних деталей для викладення в обвинувальному акті обставин, що підлягають доказуванню.
Стосовно рішення суду про продавження строку тримання під вартою обвинувачених, захисник вважає, що прокурор порушив вимоги ст. 192 КПК України про обов`язкову письмову форму клопотання, заявивши усне клопотання про продовження строків тримання під вартою щодо двох осіб, а задоволення такого клопотання судом здійснене у спосіб, не встановлений законом, в порушення положень ст. 178 КПК України. Крім того, на думку апелянта, розгляд питання про продовження строку тримання під вартою у підготовчому судовому засіданні одночасно з поверненням обвинувального акту не відповідає ст. 315 КПК України, оскільки до розгляду питання про продовження терміну тримання під вартою суд може переходити лише за наявності висновків суду про відсутність підстав для повернення обвинувального акту. Захисник звертає увагу на те, що Подільським районним судом продовжено термін тримання під вартою на 63 дні (зазначено 60 днів), хоча продовження терміну перебування під вартою не може здійснюватись більше ніж на 60 днів, при цьому суд в своєму рішенні не навів підстав відхилення клопотання апелянта про застосування альтернативного запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу захисника в частині доводів про необґрунтованість повернення обвинувального акту прокурору, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 п.3 ст.314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Вичерпні вимоги до обвинувального акту викладені в ст.291 КПК України.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, та містити вичерпний перелік відомостей, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Обґрунтовуючи своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про порушення зазначених та інших вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора про те, що суд першої інстанції незаконно повернув обвинувальний акт, оскільки усі вимоги до обвинувального акту, визначені ст.291 КПК України, прокурором були дотримані.
Як видно з кримінального провадження, обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , саме у тій формі, які прокурор вважає встановленими.
Як на підставу для повернення обвинувального акту суд послався на неконкретність викладення фактичних обставин, а саме, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не конкретно сформульоване обвинувачення за ч.2 ст.296 КК України, оскільки не зазначено в чому полягало грубе порушення громадського порядку та в чому виражалося особлива зухвалість чи винятковий цинізм, а зазначено лише про нанесення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Проте, під час підготовчого засідання, ще до призначення розгляду по суті, суд не вправі оцінювати фактичні обставини та давати вказівки слідчим органам про необхідність уточнення формулювання обвинувачення.
В цій частині колегія суддів погоджується з доводами апеляції прокурора про те, що дане питання може бути вирішено не в підготовчому судовому засіданні, а виключно під час судового розгляду.
На думку колегії суддів, не перешкоджає призначенню справи до розгляду і відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування вказівки про повідомлення учасників кримінального провадження про дату, час та місце проведення процесуальної дії або прийняте процесуальне рішення чи здійснення процесуальної дії.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора та захисника про те, що суд, повернувши обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до прокуратури, допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає обґрунтованими, а тому апеляція прокурора і захисника в цій частині підлягає задоволенню.
Враховуючи, що під час проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції вимоги ст.314 КПК України були порушені, постановлене рішення підлягає скасуванню з призначенням за кримінальним провадженням щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Що стосується доводів захисника про порушення судом вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом питання про продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то з цими доводами колегія суддів не може погодитись в повному об`ємі.
Згідно матеріалів кримінального провадження ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Київському СІЗО №13 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 09.11.2015 року включно. В своїй ухвалі колегія суддів зазначила, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом першої інстанції вимоги кримінального процесуального закону дотримані, підстав для його зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено. Як зазначено в ухвалі апеляційної інстанції, в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Зокрема, продовжує існувати обґрунтований ризик того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходячись на волі, можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі впливати на свідків та потерпілих, а тому більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.
Як видно з журналу судового засідання, клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт під час підготовчого судового засідання заявив захисник ОСОБА_7 .
У підготовчому судовому засіданні у відповідності до положень ч.3 ст.315 КПК України суд розглянув клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченим, з`ясував думку інших учасників судового розгляду з приводу заявленого клопотання, зокрема і думку прокурора, який заперечував проти його задоволення та просив продовжити обвинуваченим строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 діб. Вирішуючи питання про відмову захиснику в задоволенні цього клопотання та про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, і продовжив його дію на 60 днів.
Проте, визначаючи термін дії запобіжного заходу до 08.01.2016 включно, суд не в повній мірі дотримався положень ч.1 ст.197 КПК України, яким передбачено, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Оскільки ухвала підготовчого судового засідання була винесена 04.11.2015, то строк її дії закінчується 02.01.2016, а не 08.01.2016 як вказано в ухвалі суду, а відтак ухвала суду в цій частині підлягає зміні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 409, 411, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 04.11.2015 року задовольнити частково.
В частині продовження строку обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ухвалу суду змінити: вважати продовженим строк тримання під вартою ОСОБА_8 та та ОСОБА_9 по 02.01.2016 включно.
В решті постанову суду залишити без змін.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2
Справа № 11-кп/796/2122/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13
Категорія КК: ч. 2 ст. 345 Доповідач ОСОБА_1