У Х В А Л А

22 жовтня 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Перетятька В.О.,

суддів Голубицького С.С., Макарова Ю.М.,

за участю :

прокурора Сенів О.П.,

скаржниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2010 року, якою її скаргу на постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи залишено без задоволення

в с т а н о в и л а :

Вказаною постановою скаргу НЕЇЛИК ОСОБА_2 на постанову слідчого прокуратури Галицького району м. Львова від 25. 06. 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 за ст.ст. 364, 365 КК України залишено без задоволення.

В апеляції скаржниця просить апеляційний суд скасувати постанову районного суду і постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи, та винести окрему ухвалу про порушення її права на захист через корупційну змову слідчого і судді.

В обґрунтування своїх вимог покликається на упередженість суду, однобічність і неповноту судового слідства, розгляд справи у її відсутності. Вважає, що суд неналежно дослідив зібрані матеріали, не взяв до уваги наведені нею в скарзі доводи, зокрема, щодо висновку акту судово-медичного огляду про наявність на її тілі тілесних ушкоджень та пояснення свідків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді Голубицького С.С. про обставини справи, виступ ОСОБА_1 в підтримку поданої апеляції, та думку прокурора про залишення апеляції без задоволення, а постанови суду без зміни, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляції доводи встановила наступне.

Як вбачається з постанови, приймаючи рішення про відмову в задоволенні скарги НЕЇЛИК районний суд послався на те, що постанова слідчого відповідає вимогам КПК України і прийняте ним рішення є належно вмотивованим та обґрунтованим. При цьому суд взяв до уваги висновок прокурора Галицького району м. Львова від 26 липня 2010 року про законність постанови слідчого, та результати перевірки, в ході якої слідчим встановлено, що бійки в квартирі гр. ОСОБА_5 23. 03. 2007 року не було, а був лише словесний конфлікт. За висновком суду, наведені у скарзі НЕЇЛИК доводи не ставлять під сумнів законність постанови слідчого.

Однак із даним рішенням районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Як видно з постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи, в її основу покладено заяву ОСОБА_1 про спричинення їй невідомими особами тілесних ушкоджень в квартирі гр. ОСОБА_5 23. 03. 2007 року, пояснення громадян ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та працівників міліції ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, на підставі яких слідчим було зроблено висновок про те, що в ході перевірки фактичних даних, які б підтверджували слова ОСОБА_1 про спричинення їй тілесних ушкоджень працівником міліції ОСОБА_3 та перевищення ним і працівником міліції ОСОБА_4 службових повноважень здобуто не було, а тому в порушенні кримінальної справи відносно останніх за ст.ст. 364, 365 КК України ним відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

При вивченні матеріалів перевірки колегією встановлено, що постанова слідчого не грунтується на всіх зібраних матеріалах, а наведені у ній обставини викладені однобічно й неповно.

При розгляді скарги НЕЇЛИК місцевий суд на це уваги не звернув і наведені нею у скарзі доводи не спростував.

Зокрема, поза увагою суду лишилось те, що в постанові слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не знайшли свого відображення, і, фактично залишилися без оцінки, пояснення гр. ОСОБА_18 (а.м 7, 10-11), ОСОБА_19 (а.м. 33, 34) з приводу обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1, довідка ДІМ Галицького РВ ОСОБА_9 про наявність запису в бортовому журналі АП-623 від 23.03.2007 року, яким засвідчено перебування ОСОБА_3 в цей день на місці події у квартирі гр. ОСОБА_5, де, за свідченнями ОСОБА_1, їй і було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_3 (а.м. 6), що узгоджується з поясненнями ОСОБА_9 (а.м. 71) та записами у бортовому журналі АП-623 (а.м. 4-5), а також висновки ОСОБА_9 судово-медичного обстеження ОСОБА_1 (а.м. 17), на який вона правильно посилається у своїй апеляції.

Не звернув увагу суд і на наявність суперечностей в поясненнях ОСОБА_3 та працівників Жидачівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_14, ОСОБА_15 з поясненнями ст. лейтенанта міліції ОСОБА_8, згідно яких 23.03.2007 року він, разом з ОСОБА_3, відповідно до Плану-завдання на здійснення контролю № 3/413 від 15. 03. 2007 року, крім Жидачівського РВ, перебували з перевіркою і в Миколаївському РВ ГУ МВСУ у Львівській області (а.м. 49-50, 53, 54).

При цьому наведені в постанові слідчого пояснення ОСОБА_3 про те, що на перевірку в Миколаївський РВ УМВСУ у Львівській області він повинен був їхати 24. 03. 2010 року не можуть бути сприйняті обєктивно, оскільки отримані слідчим з порушенням встановленого порядку у телефонному режимі і без дати, що не передбачено законом.

Також суд не звернув уваги на те, що згідно записів в бортовому журналі автопатруля АП-623 Галицького РВ від 23. 03. 2007 року, під час вказаних подій ОСОБА_3 дійсно перебував в квартирі гр. ОСОБА_5, а не на перевірці у Жидачівському та Миколаївському РВ ГУ МВСУ у Львівській області, як він це стверджує. Разом із ним у квартирі знаходився і ст. лейтенант міліції ОСОБА_8, з яким вони у цього дня повинні були бути на перевірці (а.м. 4-6).

Достовірність цих записів матеріалами перевірки не спростовано.

І слідчим, і судом залишено без оцінки ОСОБА_3 судово-медичного обстеження НЕЇЛИК від 30. 03. 2007 року, згідно якого у неї було виявлено тілесні ушкодження ( а.м. 17). А у своїх зверненнях і поясненнях під час перевірки НЕЇЛИК наполегливо стверджувала, що дані тілесні ушкодження їй спричинив саме ОСОБА_3, про що також підтвердили в своїх поясненнях ОСОБА_5 та ОСОБА_18 ( а.м. 8-9, 10-11, 14, 16, 20-22, 23-25, 26-28, 29-32, 44 ).

Приймаючи рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по ст.ст. 364, 365 КК України слідчий не зясував та не вказав у постанові, чи представлялись останні присутнім працівниками міліції і чи перебували вони на той час при виконанні службових обовязків, і, з врахуванням цього, чи є в їхніх діях ознаки зловживання службовим становищем або перевищення службових повноважень. Крім того, при розгляді скарги суд вийшов за межі наданих повноважень і перебрав на себе функції слідчого, вказавши у постанові про цивільно-правову природу конфлікту між сторонами, про що не було зазначено у постанові слідчого, тобто дав свою оцінку цим подіям, чого не вправі був робити.

Також, як видно з матеріалів справи, суд неналежним чином повідомив НЕЇЛИК про час і місце розгляду скарги направивши їй поштове повідомлення за чотири дні до судового засідання. А при розгляді скарги не пересвідчився у тому, що остання його своєчасно отримала та, незважаючи на відсутність даних про її сповіщення і наявність у скарзі номеру її контактного телефону, не зясував причину її неявки в судове засідання та продовжив справу у її відсутності, позбавивши таким чином її можливості давати пояснення по суті скарги і захищати свої інтереси в суді.

Отже, при розгляді справи районний суд не дослідив ті обставини, зясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи, та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки і постановив рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведене свідчить про однобічність і неповноту допущені судом першої інстанції при розгляді справи, а також невідповідність висновків суду, викладених у постанові, фактичним обставинам справи, що, відповідно до ст. 367 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, вимоги апеляції НЕЇЛИК про скасування постанови і скерування справи на новий судовий розгляд підлягають задоволенню.

У той же час, її вимоги щодо скасування постанови слідчого і винесення окремої ухвали про встановлення причин та умов порушення її права на захист виходять за межі повноважень апеляційного суду, який позбавлений можливості досліджувати докази у судовому засіданні і давати їм свою оцінку, а тому задоволенню не підлягають.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне апеляцію НЕЇЛИК задовольнити частково, постанову районного суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. В решті її вимог відмовити за безпідставністю.

При повторному розгляді справи районному суду слід усунути допущені порушення і на підставі повного аналізу усіх даних, зібраних під час перевірки, дати обґрунтовану, обєктивну оцінку законності постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366, 367, 374, 377, 382 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію НЕЇЛИК ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 30. 08. 2010 року, якою скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого прокуратури Галицького району м. Львова від 25. 06. 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи залишено без задоволення скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд іншим суддею.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : / підпис /.

Судді : / підписи /.