Справа № 214/4943/15-к
1-кп/214/538/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 0000021 від 16.02.2015 року, відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить службу на посаді стрільце-радіотелефоніст 1 відділення 1 стрілецького взводу 10 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України, має військове знання сержант, раніше не судимий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
21 серпня 2014 року відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22 липня 2014 року №607/2014 сержанта запасу ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу під час мобілізації в особливий період у військовому званні «сержант».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 серпня 2014 року №202 сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, зараховано на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-радіотелефоніста 1 відділення 1 стрілецького взводу 10 стрілецької роти.
Відповідно до розпорядку дня, затвердженого командиром військової частини, у військовослужбовців військової служби за контрактом та призваних на військову службу під час мобілізації визначено робочий час з 08 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, обідня перерва з 13 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин. У зв`язку із введенням на території держави особливого періоду, а на території військової частини НОМЕР_1 тривоги, робочий час та кількість робочих днів на тиждень чітко не визначено, а залежить від обсягу та кількості поставлених задач.
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV (далі Статутів), зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Разом з тим, сержант ОСОБА_3 , діючи умисно, всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи придатним для проходження військової служби, вирішив не з`являтись вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на ухилення від військової служби, сержант ОСОБА_3 перебуваючи у період з 07.01.2015 року по 23.01.2015 року у щорічній відпустці, 23.02.2015 року, повинен прибути до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, проте у визначений строк не з`явився вчасно на службу, проводячи службовий час на власний розсуд за місце мешкання: АДРЕСА_1 та в інших містах.
У період нез`явлення вчасно на службу сержант ОСОБА_3 командування військової частини НОМЕР_1 та правоохоронні органи або органи військового управління про своє місцезнаходження не повідомляв, з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав, проводячи службовий час на власний розсуд.
02.03.2015 усвідомивши протиправність своїх дій та передбачену відповідальність, сержант ОСОБА_3 добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , припинивши вчиняти зазначене кримінальне правопорушення.
Таким чином, сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проходячи військову службу на посаді стрілець-радіотелефоніст 1 відділення 1 стрілецького взводу 10 стрілецької роти, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, у визначений строк після щорічної відпустки 23.02.2015 року до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби не прибув та продовжував не з`являтися вчасно на службу без поважних причин до 02.03.2015 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 407 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 407 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять днів, але не більше місяця.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди, яка укладена ним добровільно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні наполягала на затвердженні даної угоди.

Прокурор підтримав укладену з обвинуваченим угоду та просив її затвердити.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечували щодо затвердження угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Дослідивши угоду від 30 червня 2015 року про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 по кримінальному провадженні № 0000021 від 16.02.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, яка укладена в присутності захисника адвоката ОСОБА_6 суд вважає, що вона відповідає положенням ст. 472 КПК України, а також встановлено, що вона укладена обвинуваченим ОСОБА_3 добровільно.

При проведенні підготовчого судового засідання судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє: права, передбачені абзацом 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання; інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки невиконання угоди, відповідно до ст. 476 КПК України.

За таких підстав суд вважає доведеним в підготовчому засіданні, що сержант ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проходячи військову службу на посаді стрілець-радіотелефоніст 1 відділення 1 стрілецького взводу 10 стрілецької роти, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, у визначений строк після щорічної відпустки 23.02.2015 року до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби не прибув та продовжував не з`являтися вчасно на службу без поважних причин до 02.03.2015 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, у зв`язку з чим його дії було правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 407 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

При призначені покарання визначеного угодою від 30.06.2015 року, суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому визначається щире каяття.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Крім того суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ,враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який за місцем служби характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1 а.с. 57).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання у виді штрафу у дохід держави у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 314, 369, 371, 374, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Угоду від 30 червня 2015 року про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 по кримінальному провадженні № 0000021 від 16.02.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України затвердити.
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та призначити йомуузгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 червня 2015 року покарання у вигляді штрафу, в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1