Справа № 10-488/2011 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Данка В.В.,

суддів Макойди З.М., Стельмаха І.О.

з участю прокурора Ільчинської Т.М.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляцією ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року,

встановила:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року, відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 на постанову начальника Личаківської виправної колонії № 30 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області ОСОБА_4 від 06 квітня 2011 року про порушення стосовно ОСОБА_2 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.391 КК України з тих підстав, що у органу дізнання було достатньо законних приводів і підстав для порушення кримінальної справи.

З таким рішенням судді адвокат ОСОБА_1 не погодився і подав апеляцію, в якій вважає постанову необґрунтованою та незаконною, постановленою з порушенням процесуального законодавства, що призвело до порушення конституційного права на судовий захист прав та законних інтересів особи. Вказує, що суд допустив однобічність при розгляді скарги, неповно дослідив всі представлені докази, не взяв до уваги доводів про те, що кримінальна справа була порушена незаконно, та не звернув увагу на допущенні істотні порушення норм кримінально-процесуального закону під час дізнання.

Просить постанову судді від 18 травня 2011 року скасувати, а також скасувати постанову органу дізнання від 06 квітня 2011 року про порушення кримінальної справи за ч.1 ст.391 КК України відносно ОСОБА_2 свої вимоги він мотивує тим, що у постанові про порушення кримінальної справи зазначено, що ОСОБА_208 серпня 2010 року намагався вибити ногою коробку вікна з решіткою, яке виходить у внутрішню заборонену зону, за що був переведений у приміщення камерного типу строком на один місяць. Досудовим слідством та суддею не взято до уваги те, що відповідно до ч.14 ст.134 КВК України встановлено, що якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що немає стягнення. Крім того, згідно з ч.2 ст.100 КВК України "зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії, погодженою із спостережною комісією." Суддею не було взято до уваги вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 березня 1993 р. № 2 "Про судову практику в справах про злочини, повязані з порушенням режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі", де в п.25 йдеться про таке: "Судам слід перевіряти, чи була така постанова (начальника про стягнення) та чи узгоджена вона зі спостережною комісією. Погодження зазначеної комісії повинно підтверджуватися відповідним протоколом її засідання та рішенням з цього питання." У Постанові зазначається, що якщо засідання спостережної комісії не проводилось, тоді застосування стягнення вважається необґрунтованим. В матеріалах справи відсутні висновки відповідної спостережної комісії, а тому рішення адміністрації колонії є неправомірним. Також зазначене рішення щодо проступку ОСОБА_2 не було витребуване в ході досудового слідства. У постанові про порушення кримінальної справи зазначено, що 06 квітня 2011 року, о 10 год. 30 хв. начальником відділення СВПС була поставлена законна вимога приступити до графіку чергування по прибиранню житлового приміщення № 1 відділення № 7 СВПС, згідно з графіком прибирань, але ОСОБА_2, будучи працездатним за станом здоров"я та забезпеченим необхідним інвентарем, в категоричній демонстративній формі вимогу виконувати відмовився. Відповідно до ч.3 ст.369 КПК України постанова судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в ній не зазначено, чому суд не взяв до уваги такий доказ, як витяг з медичної картки засудженого, а саме запис від 05 квітня 2011 року, в якому вбачається, що напередодні винесення постанови про порушення кримінальної справи ОСОБА_2 мав температуру 38,9 градуса, були скарги на сильний біль. Недослідження цього доказу призвела до неправильності застосування кримінального закону, та відповідно і на саме питання щодо законності порушення проти засудженого ОСОБА_2 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.391 КК України. Відповідно до ст.134 КВК України ,"при визначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення поступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого". Разом з тим, відповідно до п 28.1 Мінімальних стандартних правил поводження, не рекомендується у якості стягнення застосовувати будь-яку працю, навіть прибирання території або приміщення. Це положення міжнародного документу ігнорується працівниками установ виконання покарань, а суд на дану норму не зважає взагалі. Згідно з ч.2 ст. 94 КК України кримінальна справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні підстави, які вказують на наявність ознак злочину. Як вбачається з матеріалів справи, достатніх підстав для того, щоб проти ОСОБА_2 порушувати кримінальну справу за ст.391 КК України не було, а однобічність та неповнота дізнання, невідповідність висновків судді фактичним обставинам справи та неправильність застосування кримінального закону призвела до хибних висновків та винесення оскарженої постанови.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_1 на підтримання апеляції, думку прокурора про обґрунтованість та законність рішення судді, обговоривши наведені доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає до задоволення.

При наявності приводів і підстав, зазначених у ст.94 КПК України, відповідно до вимог ст.98 КПК України, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані винести постанову про порушення кримінальної справи.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, приводом до порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 були: його особиста поведінка, яка свідчить про те, що він, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, протягом року піддавався стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, після чого вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, що задокументовано у встановленому законодавством порядку.

Суддя, розглядаючи скаргу, перевірив наявність приводів та підстав, якими були вищевказані матеріали справи, законність джерел отримання даних для винесення постанови та прийняв обґрунтоване рішення про залишення без задоволення скарги адвоката., а тому доводи апеляції про те, що суддя не перевірив їх, є безпідставними.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляції, що суд допустив однобічність при розгляді скарги, неповно дослідив докази по справі. Як вбачається із змісту постанови, аналізувалися лише ті обставини, які були приводом та підставою для порушення кримінальної справи. Оцінка ж доказів судом може мати місце лише при розгляді справи по суті, а не на стадії досудового слідства.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що досудовим слідством та суддею не взято до уваги те, що відповідно до ч.14 ст.134 КВК України встановлено, що якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що немає стягнення. Адже в самій диспозиції ст.391 КК України вказано, що несе відповідальність особа, яка протягом року переводилася до приміщення камерного типу.

Постанова судді є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 365,366,382 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року про залишення без задоволення скарги адвоката ОСОБА_5 на постанову начальника Личаківської виправної колонії № 30 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області ОСОБА_4 від 06 квітня 2011 року про порушення стосовно ОСОБА_2 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.391 КК України залишити без зміни, а апеляцію адвоката ОСОБА_1 без задоволення.

Судді: Данко В.В. Макойда З.М. Стельмах І.О.

Оригінал ухвали.