г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/570/14-к
Номер провадження 1-кп/213/4/16
В И Р О К
Іменем України
05 лютого 2016 року Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Кривому Розі кримінальне провадження № 0000127 у відношенні,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с.Новохортиця Софіївського району Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, заміжня, має 2-х малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, доглядає малолітніх дітей, раніше не судимої,

за ст.383 ч.2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

-з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ;

-з боку захисту захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 ,

-
ВСТАНОВИВ:

28 липня 2013року, близько 20.00год. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проходили по території погребів, розташованих між вул. Каткова та пр. Сєднєва в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу, де ОСОБА_8 загубила свій мобільний телефон «LG Орtimus L7» у корпусі білого кольору, іmei НОМЕР_1 вартістю 2155грн., з карткою пам`яті об`ємом 2 Гб вартістю 100 грн., та сім-карткою мобільного оператора «Київстар» номер абонента НОМЕР_2 вартістю 10 грн.

У цей же день, приблизно о 20 год. 20 хвил. ОСОБА_8 достовірно знаючи, що при зверненні до правоохоронних органів з заявою про загублення нею зазначеного вище мобільного телефону з власних причин, у співробітників міліції будуть відсутні законні підстави для початку проведення оперативно-розшукових дій, направлених на встановлення місцезнаходження її телефону, оскільки вказана подія не містить ознак будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення відносно неї злочину, з метою безкоштовного повернення їй загубленого мобільного телефону співробітниками міліції та можливості отримання страховки за втрачений телефон, попрямувала до ВМ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за адресою: вул. Рудна, 7, в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця.

У цей же день, о 22 год. 10 хвил. ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ВМ Інгулецького РВ КМУ, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливих мотивів, усно повідомила слідчому МВ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенанту міліції ОСОБА_11 , що 28 липня 2013року приблизно о 20 год. 20хвил., коли вона проходила біля будинку №5 по вул. Каткова в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, невідома особа відкрито заволоділа її мобільним телефоном ««LG Орtimus L7», іmei НОМЕР_1 , про що слідчим ОСОБА_11 було складено протокол прийнятої заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_8 засвідчила власним підписом усі викладені нею обставини ніби-то скоєного щодо неї злочину, при цьому будучи належним чином попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, що передбачено ст. 383 КК України.

Матеріали за повідомленням ОСОБА_8 були зареєстровані у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події що вчинені або готуються ВМ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за №1223/2880 від 28.07.2013року, та в подальшому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001262 від 28.07.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України.

29 липня 2014 року в ході допиту ОСОБА_8 в якості потерпілої, остання продовжувала наполягати на обставинах скоєння щодо неї відкритого викрадення її майна, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України, які вона раніше виклала у своїй заяві.

В ході досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню за №0001262 від 28 липня 2013 року, після проведення слідчих та слідчо-оперативних заходів, факт відкритого викрадення мобільного телефону у ОСОБА_8 не підтвердився, оскільки остання загубила свій телефон сама, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9

27 червня 2014 року кримінальне провадження за №0001262 від 28.07.2013 року за фактом відкритого викрадення майна ОСОБА_8 за ознаками ч. 1 ст. 186 КК України було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ст. 383 ч.2 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.383ч.2 КК України не визнала, та суду пояснила, що 28.07.2013 року приблизно о 20.00 год. вона приїхала на житловий масив Інгулець в гості до своєї подруги ОСОБА_9 . Коли вона приїхала, то зателефонувала своєму чоловікові, повідомила, що доїхала, потім пішла до магазину з дитиною. По дорозі подзвонила ОСОБА_9 , яка їй розповіла куди йти, та де вона буде її зустрічати. Коли вона йшла з дитиною, яку тримала на руках, біля буд. АДРЕСА_3 , свій мобільний телефон вона весь час тримала в правій руці. Несподівано до неї підбіг незнайомий чоловік, який вихопив у неї з руки її мобільний телефон, та побіг. Він був одягнений в джинси, футболку. Потім вона побачила ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким все розповіла. З телефону ОСОБА_9 вона зателефонувала своєму чоловікові, та він сказав, що необхідно викликати міліцію. Також вона телефонувала на свій мобільний з телефону ОСОБА_12 , її чоловік також телефонував зі свого телефону. Який-то час телефон був ввімкнений, йшли сигнали, а потім він вимкнувся. ОСОБА_9 запропонувала не викликати міліцію, а самим піти до міліції, оскільки вона знаходилась недалеко від того місця, де вони перебували. Поки вони йшли дитина заснула в колясці. До міліції вона зайшла сама. Повідомила черговому, що сталося, ї той їй сказав, що будуть чекати оперативну групу. Коли вона давала пояснення в міліції, їй назвали вулицю і приблизно будинок, де все сталося. Потім вона з працівниками міліції пішла на місце події, де розповіла як все трапилося. В той день та на наступний її допитував слідчий, та вона давала пояснення.

Вона не може пояснити, чому її подруга ОСОБА_9 та знайомий ОСОБА_10 стверджують, що вона приїхала за день до того, як в неї викрали телефон. Вважає, що вони дають неправдиві покази, та обмовляють її, щоб ОСОБА_10 , у якого згодом з`явився її телефон, зміг уникнути кримінальної відповідальності.

Наприкінці судового розгляду ОСОБА_8 заявила клопотання, та просить застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2014 році», та звільнити її від покарання, оскільки вона має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відношенні якої батьківських прав не позбавлялась. Просить її клопотання задовольнити.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 своєї вини, встановлені судом фактичні обставини, та вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.383ч.2 КК України, підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, що отримані судом з досліджених у судовому засіданні таких процесуальних джерел, як показання свідків, як письмові матеріали кримінального провадження, та долучені до матеріалів кримінального провадження докази, які були витребувані в ході судового слідства.

Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що станом на липень 2013 року, він працював слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ. 28.07.2013 року він був у добовому наряді. Приблизно о 22-й годині подзвонив черговий, та повідомив, що звернулась дівчина ОСОБА_8 з заявою про грабіж. Він відбирав заяву у ОСОБА_8 , попередив її про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, вона ознайомилася, та власноручно розписалася. Він поцікавився, чому вона зразу не звернулася, оскільки в заяві вона зазначила, що грабіж стався приблизно о 20год.20хвил., а вона відповіла, що не місцева. ОСОБА_8 розповіла, що вона приїхала до знайомої з дитиною, дитину несла на руках. Що дитина була в одній руці, а телефон в іншій, несподівано підійшов незнайомий хлопець, який вирвав телефон з руки та втік. У відділку міліції ОСОБА_8 була сама, без дитини. Потім вони пішли на місце події, яке знаходилось в 5-7 хвилинах пішки від відділку міліції. ОСОБА_8 показала місце, де все сталося, напрямок, куди побіг хлопець, почувала себе впевнено. Він зробив фото з прив`язкою до місцевості. Склав відповідний протокол. Потім він її допитував, чи в той день, чи на наступний, вже не пам`ятає.

Крім того зазначив, що він працює в міліції давно, приймав багато заяв. Та, зазвичай, якщо людину пограбували, то вона веде себе дуже емоційно, швидко пояснює, не встигаєш писати протокол. ОСОБА_8 вела себе дуже спокійно, врівноважено, без будь-яких емоцій. Він навіть перепитував її, чи дійсно так було, бо засумнівався. Окрім нього, з ОСОБА_13 спілкувався черговий, якому вона теж розповіла, що її пограбували. ОСОБА_13 власноручно підписала протокол, вказавши що записано вірно.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що обвинувачену знає з дитинства, до цього інциденту були дружні стосунки, а після нього погіршились.

Наприкінці липня 2013 року до неї на мікрорайон Інгулець приїхала її подруга - ОСОБА_8 зі своєю донькою ОСОБА_14 . Приїхала вона у другій половині дня, за день до того, як в неї викрали телефон. Вони зустріли її, вона залишилась на ніч. Наступного дня вони пішли на природу, на шашлик. Приблизно о 17.00год. вони підійшли до зупинки, щоб відправити ОСОБА_8 додому, але автобус був переповнений, тому ОСОБА_8 не змогла сісти з дитиною, та не поїхала. Після цього вони пішли додому через погреби по стежці. ОСОБА_8 розмовляла з чоловіком по телефону, та виправдовувалась, чому не змогла поїхати. Коли вони підійшли до магазину, ОСОБА_8 сказала, що немає її телефону, та вони почали його шукати. Вона подзвонила на її номер, але ніхто не відповідав. ОСОБА_8 з її телефону подзвонила своєму чоловікові, та він їй порадив йти до міліції та сказати, що телефон вкрали, не казати, що телефон загубила, бо тоді не заплатять страховку. Вона попросила, щоб вона підтвердила, що в неї вкрали телефон, але вона сказала, що нічого не бачила, та не стала давати пояснення. Наступного дня ОСОБА_8 поїхала додому. А її цивільний чоловік- ОСОБА_15 йшов з роботи тією стежкою, якою вони йшли напередодні, та знайшов мобільний телефон, що належав ОСОБА_13 . Після чого через свою знайому ОСОБА_16 , вона познайомилася з Грусс ОСОБА_17 , який забрав телефон та пообіцяв його продати, але ніяких грошей вони не отримали. Після оголошення пояснень ОСОБА_9 в ході досудового слідства, вона підтвердила, що мобільний телефон ОСОБА_18 загубила 28.07.2013 року, а приїхала ОСОБА_13 до них на ОСОБА_19 27.07.2013 року.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що обвинувачену ОСОБА_8 , він знає, оскільки вона була подругою його цивільної дружини ОСОБА_9 . ОСОБА_13 неодноразово приїжджала до них в гості на Інгулець. Наприкінці липня 2013року ОСОБА_18 приїхала до них з дитиною, переночувала, а наступного дня вони пішли на на шашлик, на природу. Ввечері на автобус ОСОБА_18 не сіла, оскільки було багато народу, та вони всі пішли до магазину «Ідеал». До магазину йшли через погреби. ОСОБА_18 та ОСОБА_20 йшли за ним. ОСОБА_13 розмовляла по телефону з чоловіком. Коли підійшли до магазину, ОСОБА_13 сказала, що загубила телефон. Вони шукали телефон, дзвонили на її номер, але номер не відповідав. ОСОБА_13 розмовляла зі своїм чоловіком і той сказав їй звернутися до міліції, щоб потім отримати страховку. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 пішли до відділу міліції, а він пішов додому. Наступного дня, він йшов тією стежкою, де вони йшли з ОСОБА_13 напередодні, та в одному з закинутих погребів знайшов мобільний телефон, який був схожий на телефон ОСОБА_21 . До них прийшла ОСОБА_22 , побачила телефон, та запропонувала його продати через знайомого. Зазначив також, що ОСОБА_18 дзвонила ОСОБА_23 , та просила ту, щоб вона не їхали на суд, та не тдавала проти неї свідчення. Наполягає на тому, що телефон ОСОБА_18 загубила сама, ніхто в неї його з рук не виривав.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що наприкінці липня 2013 року Грусс ОСОБА_17 рідний брат її колишнього чоловіка запропонував їй мобільний телефон марки «LG» з сенсорним екраном. Так як в неї є донька, у якої невдовзі був день народження, вона попросила показати телефон. Він приніс цей телефон, та сказав що телефон продає його знайомий чи знайома. Телефон був у коробці, з зарядним пристроєм, як новий. Вона питала, чи все нормально з цим телефоном, та ОСОБА_25 запевнив її, що все нормально, телефон не крадений. Через деякий час цей телефон вилучили у неї працівники міліції. Вона його так і видала з коробкою, з зарядним пристроєм. Після цього ОСОБА_25 купив їй такий самий, новий телефон, та приніс його вже з чеком.

Свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що 28.07.2013року, у неділю, його дружина ОСОБА_8 поїхала з донькою на Інгулець до подруги ОСОБА_27 , він її провів до 9-го кварталу. Було приблизно 19 год. Десь через годину вона подзвонила, сказала що доїхала, а ще через півгодини ОСОБА_13 подзвонила з телефону ОСОБА_12 , та сказала що незнайомий вирвав у неї телефон. Він її заспокоював, оскільки вона була на емоціях, плакала. Тому він і порадив їй викликати міліцію. ОСОБА_13 повернулась додому в понеділок по обіді, поїхала у неділю увечері, зранку був допит. Вночі залишилась у ОСОБА_12 . Необхідні документи для отримання страховки в міліції вони отримали. Коли вони брали телефон, пропонували страховку. Половину сплатили грошима одразу, іншу половину в кредит. Він не пам`ятає, чи покривала страховка втрату телефону. Згодом телефон опинився у співмешканця ОСОБА_28 . Потім йому пропонував викупити телефон, але він відмовився. Потім дзвонив оперуповноважений ОСОБА_29 , кричав, погрожував, що телефон не вкрали, та на його жінку завели справу. Телефон застрахований від викрадення. Вони отримали необхідні документи в міліції, та отримали страховку. Через деякий час я купив жінці інший телефон. Просить врахувати, що ОСОБА_12 та ОСОБА_30 неблагополучна сім`я. ОСОБА_30 ніколи не працював офіційно.

Свідок ОСОБА_31 суду пояснив, що він працює слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ. В липні 2013 року були внесені відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_8 , про відкрите викрадення її мобільного телефону 28.07.2013 року, за ст.186ч.1 КК України.

В ході досудового розслідування з`ясувалося, що ОСОБА_8 насправді свій мобільний телефон загубила, це підтвердили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які розповіли, що ОСОБА_18 розмовляла по телефону, а коли вони прийшли до магазину, то ОСОБА_18 сказала, що загубила його. Як вважає слідчий, не вірити показам свідків немає підстав, оскільки їх пояснення підтверджуються іншими доказами, які зібрано у справі та співпадають між собою. Усі факти і свідчення до моменту вилучення телефону співпали. Якщо з самого початку не було факту грабежу, немає логіки у подальших твердженнях ОСОБА_8 , яка була заінтересована казати неправду, оскільки подавши заяву до міліції, вона мала можливість отримати страховку, оскільки мобільний телефон був застрахований. За відсутністю підстав він закрив провадження за ст.186 ч.1, постановою від 28.01.2014 року. Потім ця постанова була скасована ухвалою слідчого судді від 11.04.2014 року. Він виконав вимоги ухвали, провів одночасні допити, слідчий експеримент, ніяких нових доказів знайдено не було, та постановою від 27.06.2014 року кримінальне провадження за ст.186 ч.1 КК України було закрито. В діях ОСОБА_10 , складу злочину не вбачається, оскільки той реалізував майно, яке ОСОБА_8 загубила.

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за ст.383 ч.2 КК України також підтверджується:

- рапортом слідчого ОСОБА_32 про виявлення кримінального правопорушення за ст.383 ч.2 КК України у відношення ОСОБА_8 , яка завідомо неправдиво повідомила слідчому про вчинення у відношенні нею злочину за ст.186 ч.1 КК України /а.с.2,т.3/;

- витягом з ЄРДР від 24.01.2014 року за ст.383 ч.2 КК України у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.1,т.3/;

- копією протоколу заяви від 28.07.2013 року про вчинення кримінального правопорушення за ст.186ч.1 КК України, внесеного до ЄРДР за № 0001262, з якого вбачається, що ОСОБА_8 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.383ч.2 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, що засвідчено її підписом, повідомила про те, що 28.07.2013 року приблизно о 20.20 год. біля буд. №5 по вул. Каткова в Інгулецькому районі м.Кривого Рога невідома особа викрала її мобільний телефон ««LG Орtimus L7» білого кольору, зі стартовим пакетом операторі мобільного зв`язку Київстар», з нульовим балансом на рахунку, з картою пам`яті Mіcro СD ємкістю 2Гб, чим заподіяла їй матеріальної шкоди /а.с.4,т.3/;

- копією протоколу огляду від 28.07.2013 року за участю ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001262, в ході якого було оглянута місцевість, де зі слів ОСОБА_8 вчинено злочин у відношенні неї /а.с.5,т.3/;

- копією протоколу допиту ОСОБА_8 , в якості потерпілої від 29.07.2013 року, у кримінальному провадженні №0001262, в ході якого вона знову підтверджує інформацію про те, що приїхала вона на Інгулець 28.07.2015 року о 20.00 год., та біля буд. АДРЕСА_3 , невідомий вихопив з її руки мобільний телефон /а.с.7-8,т.3/;

- рапортом ст.о/у Інгулецького РВ КМУ ОСОБА_33 , про те, що встановлено свідків, які спростовують факт відкритого викрадення телефону у ОСОБА_8 /а.с.9,т.3/;

- копією протоколу огляду та добровільної видачі мобільного телефону гр. ОСОБА_34 , з якого вбачається що ОСОБА_35 добровільно видала мобільний телефон «LG Орtimus L7» у корпусі білого кольору, іmei НОМЕР_1 /а.с.17,т.3/;

- копією постанови про долучення до кримінального провадження № 0001262 мобільного телефону «LG Орtimus L7» у корпусі білого кольору, іmei НОМЕР_1 та копію квитанції про отримання на зберігання речових доказів у вищезазначеному кримінальному провадженні /а.с.18-19,т.2/;

- копією страхового акту № 0599.211.13.01.01. від 10.09.2013 року ПрАТ «СК «Альфа страхування», про виплату ОСОБА_26 страхового відшкодування в сумі 1727,04 грн. за страховим випадком від 28.07.2013 року /а.с.240-242,т.1/, що свідчить про корисливу мету повідомлення обвинуваченою про скоєння у відношенні неї злочину, передбаченого ст.186ч.1 КК України;

- постановою слідчого від 27.06.2014 року про закриття кримінального провадження №0001262 від 28.07.2013 року за заявою ОСОБА_8 за ст.186 ч.1 КК України за відсутності події кримінального правопорушення /а.с.216,т.1/.

- постановою слідчого від 14.07.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000143 від 28.01.2014 року за ст.185 ч.1 КК України за відсутності складу кримінального правопорушення./а.с.245,т.1/;

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 03.11.2015 року, а також диску №DVD-R 5FA з інформацію про абонентів, надання телекомунікаційних послуг, зв`язку, часу та тривалість розмов і повідомлень, місцем дислокації сім-карти абонента: номер НОМЕР_2 , імеі: НОМЕР_1 , у період часу з 26.07.2013 року по 30.07.2013 року із зазначенням адрес базових станцій на місцевості, а також нульових з`єднань вказаних абонентів, з зазначенням співрозмовників абонентів вище вказаних номерів, які спілкувались з вищевказаними абонентськими номером із зазначенням дати, часу, тривалості з`єднань, типу з`єднань базових станцій та їх адрес, а також роздруківкою вищезазначеної інформації /а.с.182-187,т.2/;

-постановою про визнання та доручення речових доказів: DVD-R 5FA диску з написом 5902 наданою ПрАТ «Київстар» та роздруківкою зазначеної інформації/ а.с.188,т.2/.

Згідно вищезазначеної інформації встановлено знаходження № НОМЕР_2 мобільного телефону ОСОБА_8 в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу ( пр.Південний) з 15.00 год. 27.07.2013 року. Дані роздруківки свідчать про те, що ОСОБА_8 приїхала на Інгулець 27.07.2013 року, знаходилась на Інгульці, 28.07.2015 року розмовляла по мобільному телефону зі своїм чоловіком, та після 20.18 год. йшли виклики, але без відповіді, що свідчить про те, що мобільний телефон працював, а потім вимкнувся.

Інформація, яка міститься в роздруківках ПрАТ«Київстар», витребуваних за ухвалою суду, підтверджує достовірність інформації, яка міститься в поясненнях свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_10 , та спростовує пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_26 , про те, що на Інгулець вона приїхала тільки ввечері 28.07.2013 року, та всі наступні пояснення щодо грабіжу.

Судом вивчені всі кримінальні провадження, які були розпочаті з приводу цього факту : №0000127 за ст.383 ч.2 КК України; № 0001262 за ст.186ч.1 КК України, та №0000143 за ст.185 ч.1 КК України, проаналізовані пояснення свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_12 , які мають невеликі суперечності, в частині щодо розпорядження мобільним телефоном. Але всі пояснення цих свідків є однаковими в частині того, що ОСОБА_8 саме загубила телефон, та звернулася до міліції з заявою про злочин, саме з мотивів, щоб отримати документи на страховку, та щоб знайшли телефон. Ці пояснення є послідовними, аналогічними, такими що співпадають з іншими матеріалами кримінального провадження, а тому суд вважає їх належними та достовірними.

Суд критично відноситься до пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки вони спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , які суд вважає належними та допустимими. Вважає, що дає обвинувачена пояснення таким чином, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

Також критично суд відноситься і до пояснень свідка ОСОБА_26 , вважає, що дає він їх таким чином, щоб пом`якшити відповідальність своєї дружини.

Оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.383 ч.2 КК України за ознаками завідомо неправдивого повідомлення слідчому про вчинення злочину, вчиненому з корисливих мотивів, доведена в судовому засіданні повністю. Кваліфікація дій обвинуваченої за ст.383 ч.2 КК України є правильною.

Визначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої суд відносить,те, що вона має 2-х малолітніх дітей 2011 та 2015 року народження.

Суд також враховує, що обвинувачена ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, доглядає 2-х малолітніх дітей, одружена, характеризується виключно позитивно.

Враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_8 , обставини, які пом`якшують її покарання, обставини скоєння злочину, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе і без ізоляції від суспільства, та при призначенні їй покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки покарання у виді обмеження волі до неї застосовувати неможливо, за наявності малолітніх дітей, до неї можливо застосувати ст.75 КК України, надавши іспитовий термін для виправлення.

Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_40 надала заяву про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року зі змінами від 06.05.2014 року, суд вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення середньої тяжкості, 28.07.2013 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію…», та мала на той час малолітню дитину ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відношенні до якої батьківських прав не позбавлялася, а тому підпадає під дію ст.1 п. «в» вищезазначеного закону, та підлягає звільненню від призначеного покарання.

Підстави для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, Законом України «Про застосуванні амністії» в Україні в редакції від 02.06.2011 року зі змінами, Законом України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року зі змінами від 06.05.2014 року, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ст.383 ч.2 КК України та призначити їй покарання у вигляді 2/ двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного їй покарання, якщо протягом іспитового строку одного року, вона не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно до ст.76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_8 періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ст.1 п. «в», ст.14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року із змінами, внесеними згідно із Законом №1246-У11 від 06.05.2014 року, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного їй цим вироком покарання у вигляді 2 /двох/ років позбавлення волі.

Речові докази: ДИСК DVD-R 5FA з написом 5902 наданою ПрАТ «Київстар» та роздруківкою зазначеної інформації, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження / а.с.188,т.2/.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Провадження №0000127 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням при обвинувальному акті у справі №213/570/14-к.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику кримінального провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1