Єдиний унікальний № 500/4907/15-к
Провадження № 1-кп/500/427/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
27 серпня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачена ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001659, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, працюючої за наймом, не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
09 липня 2015 року, приблизно о 20:00 годині, ОСОБА_4 , умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, через хвіртку воріт таємно проникла у двір домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки намагалась викрасти майно, а саме:

дві металеві труби вартістю по 78 грн. на загальну суму 156 грн.;

дві арматури вартістю по 47,80 грн. на загальну суму 95,60 грн.;

металеве відро вартістю 20 грн.;

газовий лічильник вартістю 300 грн.;

металеву раковину вартістю 90 грн.;

металевий кран вартістю 60 грн.;

алюмінієву решітку вартістю 22,20 грн.;

металеву кришку від бака вартістю 18,50 грн.;

металеву пластину вартістю 120 грн.,

а всього намагалася викрасти майно на загальну суму 882,30 грн., яке належить ОСОБА_5 , однак не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, тому що була затримана на місці вчинення крадіжки.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винною в обсязі пред`явленого їй обвинувачення. В ході судового розгляду вона детально розповіла про обставини злочину та щиро розкаялася в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема перелік та вартість майна, яке вона намагалася викрасти. Так, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в липні 2015 року ОСОБА_6 сказав їй, що в будинку потерпілого знаходиться майно, що належить його родичам, та одного вечора він завантажив та вивіз частину майна, іншу частину він склав біля будинку. У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 був винний їй грошей вона вирішила викрасти це майно, яке останній приготував біля будинку. З цією метою вона приїхала на машині таксі з подругою, якій вона не розповідала про свій намір, до вказаного будинку, пройшла на територію домоволодіння, після чого вона відразу ж була затримана на тому місці та були викликані працівники міліції. Про те, що будинок та майно належать потерпілому ОСОБА_5 вона не знала, вона вважала, що вчиняє крадіжку у Крупського Івана або у його родичів.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 , а також дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченої. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина у вчиненні злочину також в повному обсязі підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що йому належить будинок АДРЕСА_2 , де він робить ремонт, двір будинку огороджений, хвіртка та ворота були закритими. В липні 2015 р. він із сім`єю перебував на морі, коли від сусідки, а потім і від родича, він дізнався, що хвіртка відкрита, а важка металева конструкція посунута. Його родич наступного дня, взявши із собою ще одну людину для помочі, прийшов за вказаною адресою для того, щоб посунути важку конструкцію, і там на місці вони затримали обвинувачену, яка намагалася викрасти майно. Після цього вони викликали працівників міліції.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину, та кваліфікує її дії за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, в ході якого вона з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.ст. 65, 68 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що винуватій ОСОБА_4 достатнім та необхідним для її виправлення та запобігання нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою її дії кваліфіковані, оскільки в даному випадку таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Також, враховуючи зазначені обставини, а саме те, що ОСОБА_4 щиро розкаялася у вчиненні злочину, активно сприяла його розкриттю, те що вона на теперішній час в силу ст. 89 КК України є такою, що не має судимості, а також те, що матеріальна шкода завдана не була, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 можливе зі звільненням її на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувалася та під вартою не трималася, запобіжні заходи відносно неї не застосовувалися, і клопотання про це не подавалися.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені п. п. 2 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 27 серпня 2015 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1