ПОСТАНОВА

іменем України

06 травня 2011 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Шафатинській О.В.

з участю прокурора: Васьовчика І.В.

потерпілих: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_4, 19 липня 1954 року

народження, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1

області, вул. Брестська, 108, українця, громадянина

України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, приватний

підприємець, не судимого,

у злочині, передбаченому ст.172 ч.2 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи приватним підприємцем. зареєстрованим виконавчим комітетом Володимир-Волинської міської ради з 01.02.2002 року, здійснюючи свою господарську діяльність у вигляді виготовлення та реалізації м'ясоковбасних виробів у належному йому на праві приватної власності ковбасному цеху, який розташований в с.Овадно Володимир-Волинського району Волинської області по вул. Перемоги, 16, керуючись корисливими мотивами, з метою несплати в дохід держави податків та інших обов'язкових страхових платежів, з заробітної плати працівників, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 43, 46 Конституції України та ст. ст. 21, 24, 24-1, 48 КЗпП України, використовував працю ОСОБА_1 в період з 01.06.2010 по 02.03.2011 року, яка виконувала обов'язки різноробочої, ОСОБА_2 в період з 02.06.2010 по 02.03.2011 року, яка виконувала обов'язки різноробочої, та ОСОБА_3 в період з 20.07.2010 по 02.03 2011 року, який виконував обов'язки різноробочого, без укладення з вказаними найманими працівниками трудових договорів, без занесення відомостей про роботу до їх трудових книжок та без включення часу роботи працівників до їх трудового стажу.

В порушення вимог ст. ст. 43, 46 Конституції України, ст. 253 КЗпП України, ст. 1, 3, 21, 23, 24, 30 Закону України Про оплату праці, ст. ст. 1, 3, 17 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, ст. ст. 14, 15, 17 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваннята інших чинних нормативних актів, приватний підприємець ОСОБА_4 протягом вищевказаного періоду заробітну плату найманим працівникам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 виплачував готівкою на руки і необхідні податки та інші обов'язкові страхові платежі із заробітної плати в Державну податкову інспекцію України, Пенсійний фонд України, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не проводив і всього не сплатив податків та платежів на суму 7 553 грн. 35 коп.

Таким чином, своїми протиправними діями приватний підприємець ОСОБА_4 грубо порушив трудові та конституційні права вищевказаних найманих працівників, а саме: право на працю шляхом укладення трудового договору, право на захист та опіку зі сторони держави, право на включення часу роботи в трудовий стаж працівника, право на безпечні та нешкідливі умови праці, на пенсійне забезпечення в старості, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування на випадок безробіття, матеріальне забезпечення від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а також у випадку повної або часткової втрати працездатності, право на звернення до суду для вирішення трудових спорів та інші трудові права.

При цьому, наймана працівниця ОСОБА_1, відносно якої приватним підприємцем ОСОБА_4 були вчинені вищевказані грубі порушення законодавства про працю, є матір'ю дитини віком до 14 років.

Підсудний ОСОБА_4 під час розгляду справи подав суду письмове клопотання, в якому просить справу в суді провадженням закрити, а його звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України внаслідок зміни обстановки.

Зясувавши думку прокурора, який заперечив щодо звільнення підсудного від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки та вважає його передчасним, потерпілих, які не заперечують проти звільнення підсудного від кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 КПК України суд вправі звільнити підсудного від кримінальної відповідальності, коли буде визнано, що на час розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною, тобто це право, а не обовязок суду.

Згідно ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Матеріалами справи стверджується, що підсудний раніше вже вчиняв злочин та звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.(а.с.134)

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання підсудного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 48 КК України, ст. 7 КПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання підсудного ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за ст.172 ч.2 КК України за зміною обстановки - відмовити.

Постанова оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий: