Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
30 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000363 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колодіївка Корецького району Рівненської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера ОВС, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 22 липня 2015 року,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 22 липня 2015 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

За вироком суду, 17 вересня 2014 року близько 18 год. 40 хв. на дорозі поблизу будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 під час суперечки з ОСОБА_8 , що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому дерев`яною палицею довжиною близько 100 см. та діаметром 4-5 см. не менше чотирьох ударів у різні частини тіла.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, двох крововиливів лівого передпліччя та садна на фоні крововиливу на передній черевній стінці справа. Спричинені тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи №1003 від 30 вересня 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 в поданій апеляційній скарзі вважає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом невірно дано оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_4 щодо факту та необхідності застосування палки, оскільки обвинувачений у стані необхідної оборони став на захист свого престарілого та хворого батька, а тому застосував фізичний опір п`яному ОСОБА_8 . Вважає, що дії ОСОБА_4 щодо ОСОБА_8 повинні кваліфікуватися за ч.1 ст.36 КК України як необхідна оборона. Просить вирок Корецького районного суду Рівненської області щодо ОСОБА_4 скасувати та закрити кримінальне провадження.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_8 наносив йому тілесні ушкодження руками, а він оборонявся від потерпілого палкою в межах необхідної оборони. Вказує, що за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та пропрацював в ОВС у підрозділі, який забезпечував конвоювання підсудних до суду. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 вважає безпідставними твердження обвинуваченого та його захисника з приводу того, що ОСОБА_4 діяв в межах необхідної самооборони, захищаючи свого батька. Просить апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Корецького районного суду Рівненської області від 22 липня 2015 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційних скарг та закриття кримінального провадження, доводи прокурора ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 щодо залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_4 в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена зібраними по справі та перевіреними судом першої інстанції доказами, яким суд дав повну, всебічну оцінку і є обгрунтованими.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_4 в суді першої інстанції вбачається, що 17 вересня 2014 року на АДРЕСА_2 , неподалік від будинку його батька, між ним та ОСОБА_8 виникла бійка, оскільки він подумав, що останній може нанести його батьку тілесні ушкодження. Коли ОСОБА_8 почав бігти до його батька, то він з метою його захисту вибіг на зустріч ОСОБА_8 та перегородив йому дорогу. Під час бійки потерпілий ОСОБА_8 натягнув йому на голову сорочку та почав його бити, внаслідок чого він отримав синець та розбиту губу. Після припинення бійки він взяв палку, якою декілька разів вдарив ОСОБА_8 , після чого той пішов додому. Через короткий проміжок часу до них знову прибіг потерпілий ОСОБА_8 , але вже з вилами. Тоді його мати зробила зауваження ОСОБА_8 та вдарила його по руках, і той пішов до себе додому. При цьому обвинувачений ОСОБА_4 вважає, що під час конфлікту з ОСОБА_8 знаходився в стані необхідної оборони.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 також підтвердив факт нанесення ним потерпілому ОСОБА_8 декількох ударів дерев`яною палицею, при цьому зазначив, що знаходився в стані необхідної оборони, оскільки захищав свого батька ОСОБА_9 . Крім того, безпосередньо в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що він перевищив межі необхідної оборони, оскільки напад ОСОБА_8 та інтенсивність його дій не давали йому права застосовувати палицю.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена показаннями потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , а саме, що обвинувачений кілька разів стукнув його у живіт держаком від лопати.

Дані показання судом були визнані правдивими і такими, що підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили в суді першої інстанції факт нанесення ОСОБА_4 ударів палкою по ОСОБА_8 в ділянки спини та голови.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в суді першої інстанції показали, що були понятими при проведенні слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_8 , де останній розповідав та показував на статисту, яким чином ОСОБА_4 наносив йому удари.

При проведенні слідчого експерименту 18 листопада 2014 року потерпілий ОСОБА_8 розповів та показав як саме ОСОБА_4 наносив йому удари, що зафіксовано в протоколі проведення слідчого експерименту (а.к.п.21-24).

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також об`єктивно підтверджується висновком судово-медичної експертизи №1003 від 30 вересня 2014 року, яким встановлено, що ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, двох крововиливів лівого передпліччя та садна на фоні крововиливу на передній черевній стінці справа. Вказані тілесні ушкодження виникли від не менш як чотирьох травматичних дій тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, по терміну спричинення не суперечать строку, вказаному в постанові, а саме 17 вересня 2014 року і, згідно п.2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, як кожне окремо, так і у своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.к.п.12-14).

Висновком додаткової судово-медичної експертизи №1003/Д-1242 від 08 грудня 2014 року встановлено, що характер отриманих ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, двох крововиливів лівого передпліччя та садна на фоні крововиливу на передній черевній стінці справа, не виключає спричинення їх шляхом нанесення ударів дерев`яною палицею (довжиною 100 см., діаметром 4-5 см.), тобто судово-медичні дані не суперечать показанням потерпілого, які він дав в ході проведення слідчого експерименту 18 листопада 2014 року (а.к.п.31-33).

Таким чином, висновки судово-медичних експертиз узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно заподіяв йому тілесні ушкодження. Показання потерпілого є послідовними, оскільки на вказані обставини потерпілий посилався при зверненні до правоохоронних органів та судово-медичного експерта.

Суд обґрунтовано взяв до уваги досліджені докази, оскільки не встановлено підстав вважати їх недостовірними.

Фактично обвинуваченим ОСОБА_4 не заперечується та не оспорюється факт нанесення ним потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, однак він та його захисник ОСОБА_5 вважають, що тілесні ушкодження були нанесені при перевищенні меж необхідної оборони, що спростовується дослідженими в суді матеріалами кримінального провадження.

Так, за змістом ч.1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що здобуті під час досудового розслідування та досліджені під час судового провадження докази є достовірними і такими, що обґрунтовано підтверджують наявність події та складу кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 . Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України як умисного спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 є правильною.

Крім того, колегія суддів враховує те, що з показань батька обвинуваченого ОСОБА_9 при допиті його в якості свідка як під час досудового розслідування (а.к.п.18-20 т.1), так і в суді першої інстанції, жодним чином не вбачається, що йому загрожувала якась небезпека від потерпілого ОСОБА_8 , та що він потребував захисту з боку свого сина - обвинуваченого ОСОБА_4 .

Тому колегія суддів вважає твердження обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 в апеляційних скаргах щодо відсутності вини обвинуваченого в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 безпідставними, та які не підтверджуються доказами. Не надано таких доказів апелянтами і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Колегія суддів оцінює доводи в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироці, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також відсутності доказів вини ОСОБА_4 , як необгрунтовані та безпідставні.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає такими, що мають на меті уникнути відповідальності за скоєне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому призначив покарання, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів. Судом враховано, що за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_4 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення вперше. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 були предметом ретельної перевірки колегією суддів і не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження.

Порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає, а тому залишає апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 без задоволення, а вирок суду вважає законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 22 липня 2015 року щодо ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3