Справа № 1-100/11
Провадження № 1/711/22/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2015 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

за участі прокурорів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальну справу за звинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, працюючого начальником відділу ПП «Гладкий», не одруженого, який має дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого в силу положень ст. 89 КК України, мешканця АДРЕСА_1 ,

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.1 ст. 121 КК України, суд

встановив:

Підсудний ОСОБА_10 близько 23 год. 10 липня 2009 року біля магазину «Абсолют», розташованого на перехресті вулиць Петровського і Горького в м. Черкаси, на ґрунті особистих неприязних стосунків умисне наніс потерпілому ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область голови ліворуч, від чого потерпілий упав на тротуарну плитку, ударившись правою частиною голови та втративши свідомість, отримавши при цьому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння у вигляді травми голови з забоєм головного мозку середнього ступеню, крововиливом під павутинну оболонку головного мозку (субарахноїдальний крововилив), переломом кісток склепіння черепу (лобної кістки справа), чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України.

Підсудний ОСОБА_10 винним себе не визнав і пояснив наступне. Біля 23 год. 10.07.2009 р. він керував автомобілем, в якому знаходились його знайомі, і в цей час зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що щойно біля магазину «Абсолют» його побив п`яний знайомий та відібрав ланцюжок. Підсудний під`їхав до вказаного магазину, де побачив раніше невідомого йому потерпілого ОСОБА_12 , в одній руці якого була розбита пляшка, а в другій ланцюжок. На його вимогу віддати ланцюжок потерпілий відповів відмовою і замахнувся на нього правою рукою з пляшкою. Випереджуючи удар, ОСОБА_13 підставив свою ліву руку (зробив «блок»), а кулаком правої руки наніс ОСОБА_12 удар в ліву частину обличчя і той упав на правий бік. Вважає, що діяв в межах необхідної оборони, тому що захищався від нападу потерпілого ОСОБА_12 , який був озброєний розбитою пляшкою, так званою «розочкою». Тяжкі тілесні ушкодження потерпілий міг отримати під час бійки з ОСОБА_14 , яка відбулась незадовго до цієї події.

Вина підсудного у вчиненні зазначеного у вироку злочину підтверджена наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що увечері 10.07.2009 р. між ним і ОСОБА_11 біля магазину виник конфлікт, під час якого вони штовхали один одного, після чого розійшлись і ОСОБА_14 сказав, що у нього пропав ланцюжок, тому ОСОБА_12 буде «хана», тобто погано. Через деякий час під`їхав автомобіль, з якого вийшло декілька невідомих, один із яких ОСОБА_13 підійшов до нього і наніс удар кулаком в обличчя, від чого він упав та втратив свідомість. Потім його обмили водою і на таксі відвезли додому, де йому ставало все гірше, тому він звернувся до лікарні.

Свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що за вказаних обставин він разом із знайомими перебував біля магазину «Абсолют», куди підійшов потерпілий ОСОБА_12 і між ними із-за неприязних стосунків виникла бійка, в ході якої вони наносили один одному удари і потерпілий зірвав з нього ланцюжок. Їх хтось розборонив, але ОСОБА_12 розбив пляшку і погнався за ним, тому він втік, але зателефонував ОСОБА_13 , розповів про випадок і попросив допомоги. Через декілька десятків хвилин повернувся до магазину, де побачив, що ОСОБА_12 обмивають від крові.

Із показань свідка ОСОБА_15 під час досудового слідства (т.1 а.с.19) встановлено, що вона була очевидцем того, як між потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 біля магазину «Абсолют» виникла бійка, під час якої вони впали на землю та наносили один одному удари і їх розтягнули, але ОСОБА_12 із пляшкою в руках погнався за ОСОБА_14 і той утік, висловлюючи погрози, після чого ОСОБА_12 знайшов ланцюжок ОСОБА_14 . Вона покинула місце події, а, повернувшись хвилин через 15, побачила, що ОСОБА_12 лежить непритомний і його відливають водою ОСОБА_16 та незнайомі.

Допитаний під час досудового розслідування і в судовому засіданні (т.1 а.с.14, 223/зв.) свідок ОСОБА_17 пояснив, що між ОСОБА_12 і ОСОБА_14 біля магазину «Абсолют» виникла бійка, під час якої вони впали на землю і ОСОБА_14 наніс ОСОБА_12 руками біля двох ударів в обличчя, після чого він їх розборонив і ОСОБА_14 зник, а ОСОБА_12 знайшов його ланцюжок. Після цього під`їхав автомобіль, з якого вийшло декілька чоловіків, один з яких наніс ОСОБА_12 удар кулаком в обличчя, від чого потерпілий упав, втратив свідомість і з його вуха пішла кров.

Судом також визнано неможливою участь в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який раніше допитувався як під час досудового слідства, так і в судових засіданнях. З його показань встановлено, що між ОСОБА_12 і ОСОБА_14 виник конфлікт, який переріс у бійку, подробиць якої він не бачив. Після цього під`їхав автомобіль, з якого вийшло декілька осіб, в тому числі й ОСОБА_13 , який наніс потерпілому один удар кулаком в голову, після чого той упав, втратив свідомість і з його вуха пішла кров (т.1 а.с.21, 98, 223/зв., т.2 а.с.136).

Свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що разом із ОСОБА_13 їхали на автомобілі і комусь із них зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що його побили біля магазину «Абсолют» і забрали ланцюжок, тому вони направились на місце події, де побачили п`яного ОСОБА_12 , який в одній руці тримав ланцюжок, а в другій розбиту пляшку. До нього підійшов ОСОБА_13 , але ОСОБА_12 замахнувся на нього пляшкою і обвинувачений ударив його рукою в обличчя і той упав.

Такі ж самі показання дав суду свідок ОСОБА_20 .

Таким чином, із показань потерпілого, обвинуваченого та свідків встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 увечері 10.07.2009 р. брав участь у двох конфліктах: спочатку зі свідком ОСОБА_14 , під час якого вони наносили один одному удари і падали, який закінчився тим, що ОСОБА_14 втратив свого ланцюжка і покинув місце події, погрожуючи потерпілому розправою. Після цього свідок ОСОБА_14 повідомив про цю подію своїм знайомим, в тому числі й обвинуваченому ОСОБА_13 , який наніс потерпілому удар кулаком в обличчя, від якого той упав.

Суд вважає, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілий отримав під час другого конфлікту, який у нього відбувся із обвинуваченим ОСОБА_13 , а не під час першого із свідком ОСОБА_14 . Цей висновок суду ґрунтується на наступному.

Потерпілий заперечує те, що ОСОБА_14 наносив йому удари кулаками в праву лобну частину голови, хоча свідок ОСОБА_14 допускає, що він міг нанести удар і по голові потерпілого.

Із показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_21 і ОСОБА_14 встановлено, що після першого конфлікту потерпілий почувався нормально, поводився адекватно, гнався за ОСОБА_14 , шукав і знайшов ланцюжок, спілкувався з іншими особами.

Саме після удару ОСОБА_13 потерпілий упав на тверде плоске покриття і зразу втратив свідомість, у нього з вуха потекла кров, він не міг самостійно рухатись, тому сторонні особи змушені були допомагати йому підвестись, вмивали його водою від крові, всадовили до автомобіля таксі.

Суд не бере до уваги деякі показання потерпілого під час досудового слідства в тій частині, що він міг отримати тяжкі тілесні ушкодження тільки під час конфлікту з ОСОБА_14 (т.1 а.с.17), тому що ОСОБА_8 допитувався 13.07.2009 р., тобто через декілька днів після отримання тяжких тілесних ушкоджень, в тому числі й травми голови з забоєм головного мозку середнього ступеню, і при госпіталізації скаржився на головний біль, нудоту, запаморочення, шум в голові, різке зниження слуху, що встановлено з медичної карти хворого № 9976. Ці обставини в сукупності могли вплинути на здатність потерпілого давати адекватні пояснення під час допиту.

Згідно з висновками додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 53-к від 23.11.2015 р. (т.3) заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень від локального удару кулаком в праву лобну ділянку голови є малоймовірним.

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_22 і ОСОБА_23 аргументували свої аналогічні попередні висновки тим, що тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при контактуванні його голови (правої лобної ділянки) з твердим широким предметом, яким не може бути кулак, тому що він має обмежену поверхню і від дії кулака виник би вдавлений перелом, а не лінійний, який і виявлений у потерпілого ОСОБА_12 .

Як вказано вище, з показань потерпілого, підсудного, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 і ОСОБА_26 встановлено, що від нанесеного підсудним ОСОБА_13 удару кулаком в обличчя потерпілий ОСОБА_12 упав на тверде покриття. При цьому жоден із вказаних осіб не міг точно вказати, яким саме способом потерпілий впав і чи при цьому контактувала його голова із тротуарною плиткою.

Під час досудового слідства проведено відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_16 (т.1 а.с.78, 83, 88, 93, 133) і під час цих слідчих дій встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 від нанесеного йому удару кулаком в ліву частину обличчя впав на правий бік.

Органом досудового розслідування при відтворенні обстановки та обставин події не акцентувалась увага на тому, як саме впав потерпілий і чи вдарився він при цьому головою об плоске тверде покриття.

Із фототаблиць до протоколів зазначених слідчих дій видно, що голова потерпілого при його падінні контактувала із плоским покриттям правою лобною ділянкою.

За судовим дорученням у передбаченому ст. 315-1 КПК України (1960 р.) порядку 19.11.2015 р. проведено ще одну аналогічну слідчу дію, під час якої встановлено всього два можливі варіанти падіння потерпілого на правий бік з контактуванням лобної кістки справа з плоским покриттям: 1) падіння на правий плечовий суглоб; 2) падіння на праву передню частину плечового пояса.

За висновками зазначеної вище додаткової комісійної судово-медичної експертизи саме при падінні від удару кулаком в область лівої щелепи на праву передню частину плечового пояса та наступним ударом лобною кісткою справа об плоске тверде покриття потерпілий ОСОБА_12 міг отримати тілесні ушкодження у вигляді травми голови з забоєм головного мозку середнього ступеню, крововиливом під павутинну оболонку головного мозку (субарахноїдальний крововилив), переломом кісток склепіння черепу (лобної кістки справа). Отримання таких травм при іншому варіанті падіння є малоймовірним.

При цьому суд вважає, що підсудний ОСОБА_13 не перебував у стані необхідної оборони і, отже, не перевищував її меж.

У відповідності до ч.1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Незважаючи на те, що потерпілий заперечує факт використання ним пляшки під час конфліктів з ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , і цю обставину заперечують свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_25 , підсудний, свідки ОСОБА_26 і ОСОБА_24 давали стабільні і послідовні показання про те, що потерпілий ОСОБА_12 замахнувся на підсудного ОСОБА_13 розбитою пляшкою. Незважаючи на те, що два останні свідки є друзями підсудного, із показань свідка ОСОБА_21 , яка незнайома із підсудним і є знайомою потерпілого, випливає, що вона була очевидцем того, як потерпілий ОСОБА_12 із пляшкою в руках гнався за свідком ОСОБА_14 . З огляду на викладене суд вважає встановленим, що свідок ОСОБА_14 дійсно повідомив по телефону ОСОБА_13 про те, що потерпілий побив його та погрожував розбитою пляшкою і при цьому він втратив ланцюжок.

Таким чином, ОСОБА_13 , довідавшись про конфлікт між свідком ОСОБА_14 і потерпілим ОСОБА_12 , але не знаючи про причини його виникнення і того, хто в ньому винен, направився на місце пригоди уже з наміром відомстити ОСОБА_12 і забрати у нього ланцюжок, тобто в нього заздалегідь вже виникла агресія до потерпілого. Тому в цій конфліктній ситуації, в якій брали участь і підсудний, і потерпілий, які були агресивно налаштовані один проти одного (підсудний - із-за повідомлення Шевченка про те, що того побили і відібрали ланцюжок; потерпілий із-за попередньої конфліктної ситуації з ОСОБА_14 , який погрожував розправою і через незначний проміжок часу після цих погроз прибув підсудний із знайомими), не було значення, хто із них першим нанесе удар. Між ними назрівала обопільна бійка, під час якої ОСОБА_12 замахнувся на ОСОБА_13 пляшкою, а той наніс йому удар кулаком в обличчя. Після цього бійка завершилась, тому що обвинувачений досяг свого результату: потерпілий впав, втратив свідомість і не міг більше брати в ній участі. Враховуючи викладені конкретні обставини події, суд приходить до висновку про те, що під час обопільного конфлікту, який переріс у бійку, обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони.

Із показань свідка ОСОБА_16 встановлено, що ОСОБА_12 перед подією вживав спиртні напої. Обвинувачений, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_26 та ОСОБА_24 також вказують, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, погано тримався на ногах. Та обставина, що в медичних документах не зазначено, що ОСОБА_12 був у нетверезому стані, не спростовують показання цих осіб, тому що потерпілий був госпіталізований не зразу після отримання травми, а через певний проміжок часу. З огляду на викладене суд вважає доведеним, що під час конфлікту з обвинуваченим потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння і про це обвинуваченому ОСОБА_13 було достеменно відомо.

Наносячи умисно удар кулаком в обличчя нетверезому потерпілому, обвинувачений мав намір заподіяти йому тілесні ушкодження будь-якої тяжкості, отже заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому також охоплювалось умислом обвинуваченого.

Проведеними по справі судово-медичними експертизами ( т.1 а.с.70-71, т. 2 а.с.153-159) встановлено, що потерпілому ОСОБА_8 спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння у вигляді травми голови з забоєм головного мозку середнього ступеню, крововиливом під павутинну оболонку головного мозку (субарахноїдальний крововилив), переломом кісток склепіння черепу (лобної кістки справа).

Як вказано вище, суд вважає доведеним те, що ці тяжкі тілесні ушкодження потерпілий отримав при падінні від умисно нанесеного йому обвинуваченим удару кулаком в обличчя.

Висновки первинної комісійної судово-медичної експертизи (т.2 а.с.159) в тій частині, що виникнення тяжких тілесних ушкоджень при падінні потерпілого з положення стоячи або наближеного до такого з наступним ударом об твердий тупий предмет або площину є малоймовірним, суд не бере до уваги у зв`язку з поясненнями судово-медичних експертів суду про те, що під таким падінням в судово-медичній практиці розуміється тільки падіння потерпілого горілиць, а судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 від нанесеного обвинуваченим удару упав на правий бік, тобто на праву передню частину плечового пояса.

Висновки цієї ж експертизи в тій частині, що лінійний перелом лобної кістки справа у потерпілого виник від локального удару тупим твердим предметом в ділянку лобної кістки не суперечить висновкам додаткової комісійної експертизи (п.1 висновку) про те, що можливість отримання потерпілим ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень від локального удару кулаком в праву лобну ділянку голови є малоймовірною. Як зазначено вище, експерти в судовому засідання роз`яснили які наслідки наступають від локального удару твердим тупим предметом з обмеженою поверхнею та від удару твердим тупим предметом з широкою, тобто необмеженою поверхнею, або від удару об такий предмет.

Підстав сумніватись у висновках проведених експертиз у суду немає, ці висновки доповнюють одне одного і повністю роз`яснені в судовому засіданні експертами ОСОБА_22 і ОСОБА_23 .

Підсумовуючи викладене, суд вважає доведеним вину обвинуваченого ОСОБА_10 в тому, що він умисне заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України.

Пом`якшує покарання ОСОБА_10 наявність на утриманні малолітньої дитини, обтяжуючих його покарання обставин не встановлено. Санкцією частини статті, за якою кваліфікуються дії підсудного, передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. Підстав для застосування ст. 69 КК України не встановлено.

Враховуючи те, що ОСОБА_10 не судимий, має постійне місце роботи і проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, незважаючи на те, що він вчинив тяжкий злочин.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 6 893 грн.77 коп.

Суд вважає встановленим, що потерпілому завдано моральної шкоди, тому що він відчував фізичний біль і тривалий час перебував на лікуванні. Враховуючи конкретні обставини отримання потерпілим травми і характер його травмування, суд вважає достатнім для компенсації заподіяної йому моральної шкоди стягнення з засудженого 25 000 грн.

Витрати потерпілого на лікування підтверджені квитанціями, але його позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню. Суд не бере до уваги квитанції на придбання лікарняних засобів від кашлю, простуди (фарингосепт, нокспрей, терафлю, мілістан тощо), засобу від лупи (паста сульсена), мінеральної води, мила, сигарет (т.2 а.с.296-299, 303) на суму 275 грн. 08 коп., тому стягує на відшкодування матеріальної шкоди 6618 грн. 69 коп. (6893,77 275,08).

Цивільний позов прокурора необхідно залишити без розгляду, тому що позовна заява не підписана відповідним прокурором (т.1 а.с.140).

Речові докази по кримінальній справі відсутні, але суд вважає за необхідне повернути медичну карту потерпілого до медичного закладу.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України 1960 року, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з положеннями п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

Цивільний позов прокурора залишити без розгляду.

Стягнути з засудженого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн., на відшкодування матеріальної шкоди 6618 грн.69 коп., а всього 31 тис. 618 грн.69 коп., в задоволенні решти позову відмовити.

Медичну карту № 9976 повернути до КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси на протязі 15 діб з моменту проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1