УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі трьох професійних суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про примусовий привід свідків у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 від 22 березня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч.1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :
На розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва на стадії судового слідства з 04.07.2014 року перебуває дане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про черговий примусовий привід свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки їх про розгляд справи було неодноразово належним чином повідомлено, однак до суду останні не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Вислухавши думку потерпілого, який підтримав позицію прокурора, сторони захисту, яка заперечувала проти задоволення даного клопотання, суд приходить до наступного.

З матеріалів провадження убачається, що ухвалою суду було задоволено клопотання сторони обвинувачення про допит вказаних свідків, у рамках даного провадження та неодноразово, у відповідності до положень ст. 135 КПК України, повідомлено останніх про дату судового засідання.

В подальшому, судом до цих свідків було застосовано неодноразово низку примусових приводів.

Однак, станом на цей час, судові рішення про привід свідків не виконані, хоча судом надавався розумний строк для їх виконання, а саме первинну ухвалу про привід було постановлено ще 12.05.2015 року, тобто понад 7 місяців тому.

При цьому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та норми ст. 28 КПК України, можна прийти до висновку, що під розумним строком доцільно розуміти найкоротший строк з метою проведення процесуальних дій, який достатній для своєчасного (без невиправданих зволікань), досягнення мети процесуальної дії та взагалі завдань кримінального судочинства, однак, у даному випадку, при виконанні судових рішень про примусовий привід було порушено виконавцями та контролюючим органом усі можливі розумні строки, які тільки можливо було порушити.

Згідно ж ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Стаття 533 КПК України передбачено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Більше того, відповідно до положень ст. 121 Конституції на прокуратуру України покладено: нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах; нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, однак у даному випадку, прокуратура замість того, щоб здійснювати нагляд за виконанням ухвал суду про примусовий привід, лише заявляє таке клопотання, однак взагалі жодним чином не сприяє виконанню таких судових рішень.

За таких умов, враховуючи не виконання попередніх судових рішень про примусовий привід даних свідків, та виходячи з положень ст.ст. 533, 534 КПК України, ст. 124 Конституції України, суд не убачає підстав для постановлення чергового судового рішення з аналогічного питання оскільки воно уже вирішено судом по суті та прокуратура шляхом функції нагляду за виконаннях попередніх ухвал про привід має змогу забезпечити участь свідків в суді, тобто наявна можливість у сторони обвинувачення без застосування в черговий раз заходу забезпечення кримінального провадження забезчити участь свідків в суді для їх допиту перед незалежним та неупередженим судом, через, що це клопотання не кореспондується з положеннями ч. 4 ст. 132 КПК України.

Апріорі, ч. 3 ст. 23 КПК України регламентує, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, як необгрунтоване з вищезазачених підстав.

Керуючись ст. 121 Конституції України, ст.ст. 1-29, 131-132, 140, 143, 327, 369-372, 376, 323, 535 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання прокурора про примусовий привід свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення і підлягає негайному виконанню на всій території України.
Визначити час оголошення повного тексту ухвали 16.12.2015 року о 09 годині 00 хвилин.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3