Справа № 716/816/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна кримінальне провадження, внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000457 від 06.06.2014 р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 05 червня 2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , в технічному стані якого виявлені невідповідності вимогам п. 31.4.2 (а) ПДР України, рухався по автомобільній дорозі сполученням «Киселів - Веренчанка»», зі сторони с. Киселів, Кіцманського району, Чернівецької області в напрямку с. Веренчанка, Заставнівського району, Чернівецької області.

Наближаючись до с. Веренчанка, Заставнівського району, Чернівецької області, рухаючись вказаною автомобільною дорогою з грунтово-гравійним покриттям, водій ОСОБА_4 проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не обравши безпечну швидкість руху та не урахувавши дорожню обстановку, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини дороги вліво, з подальшим перекиданням автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , у відповідності до висновку СМЕ № 48-Е від 25.06.2014, спричинено смерть, яка настала внаслідок забою спинного мозку, який виник на фоні компресійних переломів 1-2-го шийних хребців.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 вчинив в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1 та 31.4.2 (а) встановлених "Правилами дорожнього руху України", затверджених постановою Кабінету міністрів України за №1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія:

- п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п. 2.9. Водію забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

-п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-п. 31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам;

31.4.2 Рульове керування: а) сумарний люфт у рульовому керуванні перевищує граничні значення для легкового автомобіля - більше ніж 10 град.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинуваченні. Пояснив, що 05 червня 2014 року з самого ранку він вживав з другом алкоголь, йдучи додому по дорозі в с. Веренчанчанка, зустрів свого знайомого та сусіда ОСОБА_7 , який був інвалідом та не міг самостійно пересуватися. ОСОБА_7 попросив поїхати з ним в сусіднє село Киселів Кіцманського району на його автомобілі ЗАЗ Славута. Керував автомобілем інший знайомий ОСОБА_8 . Під час руху автомобіля ОСОБА_7 був незадоволений манерою їзди ОСОБА_8 , оскільки той їхав не обережно та не обминав ями на дорозі. Знаходячись в с. Киселів ОСОБА_7 захотів, щоб він керував автомобілем по дорозі назад на Веренчанку. Він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не виявляв бажання керувати автомобілем, однак погодився сісти за кермо через те, що йому було шкода ОСОБА_7 через його інвалідність. На той момент він не знав, що автомобіль був технічно несправним. З с. Киселів в напрямку с. Веренчанка вони їхали по дорозі, яка перебувала у вологому стані, оскільки в той день були опади дощу. ОСОБА_7 перебував на передньому пасажирському кріслі, а ОСОБА_8 на задньому пасажирському кріслі. На ділянці дороги, де асфальтове покриття перейшло на гравійне він втратив контроль над рухом автомобіля та з`їхав з дороги в сторону лівого узбіччя, потрапив у кювет, в результаті чого автомобіль перевернувся і зупинився в кюветі на даху. Обвинувачений просив його не позбавляти волі, оскільки повністю відшкодував завдані потерпілому збитки крім цього зазначив, що його дружина перебуває за кордоном, не підтримує з ним сімейних стосунків, а він самостійно здійснює догляд за своїм сином інвалідом 1 групи, який потребує постійного стороннього догляду.

Потерпілий ОСОБА_6 , допитаний в судовому засіданні вказав, що детально обставин пригоди не знає. Його дядько ОСОБА_7 був інвалідом в результаті захворювання, яке отримав при виконанні військового обов`язку в Афганістані, він не міг самостійно рухатися, у зв`язку з цим був забезпечений державою автомобілем, яким не міг керувати, тому просив сторонніх людей, щоб його перевозили. Після дорожньо-транспортниої пригоди, що сталася з ОСОБА_7 він із своїм татом його похоронили. На даний час він претензій до обвинуваченого не має. В заяві, поданій до суду просив ОСОБА_9 суворо не карати, звільнити його від покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_4 йому в повному обсязі відшкодовано матеріальну та моральну шкоду.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений, його захисник, потерпілий не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого та матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, його дії кваліфіковано органом досудового слідства правильно за ч.2 ст.286 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації і транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При призначенні покарання суд враховує, що вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин належить до категорії тяжких злочинів. Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, згідно вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_4 повністю визнає свою вину, щиро розкаявся перед потерпілим та судом, під час судового розгляду надавав послідовні визнавальні показання. А також повне добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відсутність претензій з цього приводу у потерпілого від злочину ОСОБА_6 , що підтверджується його показаннями в судовому засіданні та заявами до суду.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, суд вважає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є раніше не судимим, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Одночасно, враховуючи вище вказані обставини, а також те, що в результаті злочину наступили тяжкі наслідки, з урахуванням характеру та мотивів допущених правил безпеки руху, суд приходить до висновку, про доцільність призначення ОСОБА_4 основного покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі.

Разом з цим, з врахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 слід застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно приписів ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вищевикладене, не умисну форму вини останнього, наявність у нього тілесних ушкоджень, які він отримав під час ДТП, його поведінку в судовому засіданні, яка свідчить про прагнення винного згладити наслідки вчиненого ним діяння. Також суд враховує, що обвинувачений був у дружніх стосунках із загиблим ОСОБА_7 постійно допомагав йому за життя, наполягання потерпілого ОСОБА_6 звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням. Крім цього суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою перед пенсійного віку, має важке сімейне становище, проживає з сином ОСОБА_10 , який є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду, а в разі призначення обвинуваченому реального покарання його син буде позбавлений такого догляду.
Врахувавши всі ці пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини в своїй сукупності, з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , суд приходить до переконливого висновку, що на підставі ст. 75 КК України його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із звільненням від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також суд вважає, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави витрати за проведення експертиз по справі в сумі 4737,54 гривень.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він упродовж іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на орган виконання покарань за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави вартість витрат за проведення по справі експертиз в сумі 4737,54 гривень.
Речові докази: автомобіль марки «ЗАЗ Славутич» д.н.з. НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, також важіль коробки передач, ключ з замка запалення які передані у кімнату зберігання речових доказів Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області - повернути власнику Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації.
Речові докази: виріз з чохла сидіння водія, запаховий слід з керма, які передані у кімнату зберігання речових доказів Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області - знищити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_11