романівський районний суд житомирської області
Кримінальне провадження № 282/1019/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2015 року Романівський районний суд Житомирської області
у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
захисника обвинувачених ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритих судових засіданнях в смт. Романові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 від 25.04.2014 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Першотравенськ Баранівського району Житомирської області, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, не одружений, має базову загальну середню освіту, має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше судимий:
- вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 21.06.1993 року за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 2 роки;
- вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 26.07.1995 року за ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією 1/2 частини майна, що є його власністю;
- вироком Дзержинського районного суду Житомирської області від 05.03.1999 року за ч.2 ст.196-1 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 1 рік;
- вироком Дзержинського районного суду Житомирської області від 17.10.2000 року за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.3 ст.141, ч.3 ст.140-17, ч.2 ст.141 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 4 роки з відбуванням покарання у виправно-трудовій колонії суворого режиму з конфіскацією 1/2 частини майна, що є його власністю;
- вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 30.06.2005 року за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;
- вироком Романівського районного суду Житомирської області від 19.04.2010 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки та 6 місяців, яке постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.12.2011 року замінено на обмеження волі; звільнений 15.01.2014 року з Бердичівського виправного центру №108;
- вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 15.01.2015 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,
та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, українця, громадянина України, який не працює, не одружений, має базову загальну середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- вироком Бердичівського міського суду Житомирської області від 17.11.1999 року за ч.2 ст.140, ст.44, ст.46-1 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна з відстрочкою виконання вироку на 1 рік без сплати штрафу;
- вироком Бердичівського міського суду Житомирської області від 06.07.2000 року за ч.3 ст.140, ст.43 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 3 роки та 2 місяці з конфіскацією всього належного йому майна;
- вироком Козятинського районного суду Вінницької області від 29.10.2002 року за ч.3 ст.187, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна;
- вироком Бердичівського міського суду Житомирської області від 26.06.2003 року за ст.304, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 9 років та 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна;
- вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.11.2014 року за ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна;
- вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.05.2015 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна,
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 органом досудового розслідування та прокурором обвинувачується у тому, що він, будучи засудженим 19.04.2010 року Романівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 6 місяців, яке 21.12.2011 року на підставі постанови Коростенського міського суду Житомирської області було замінено на обмеження волі, яке він відбув 15.01.2014 року, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисні злочини при наступних обставинах.
Так, 25.04.2014 року, приблизно о 13:00 год., ОСОБА_6 разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 перебували поблизу кафе «Едем», що в с. Громада, вул. Жовтнева, 1, Любарського району Житомирської області, де ОСОБА_6 затіяв словесну суперечку з ОСОБА_9 .
В ході даної суперечки ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, умисно наніс чотири удари руками в обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на землю та частково втратив свідомість.
Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців навколо обох очей, перелому кісток носа, струсу головного мозку, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді перелому правої скулової кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, так як викликали тривалий розлад здоров`я і не являються небезпечними для життя (згідно висновку судово-медичної експертизи №543 від 23.05.2014 року).
У цей час ОСОБА_7 , побачивши, що ОСОБА_9 лежить на землі, вступивши у мовчазну змову зі своїм знайомим ОСОБА_6 , який стояв поряд, вирішив викрасти у ОСОБА_9 наявні при ньому особисті речі. З цією метою ОСОБА_7 , розраховуючи на потурання з боку ОСОБА_6 , відкрито викрав із кишень верхнього одягу ОСОБА_9 його мобільний телефон марки S-TELL S2-00, зв`язку ключів від замків вхідних дверей, золоту вінчальну каблучку вагою 1,35 грами та авторучку із металу жовтого кольору. У вказаному мобільному телефоні знаходився стартовий пакет «Київстар», на рахунку якого знаходились кошти в сумі 6 грн.
В подальшому гроші в сумі 100 грн., отримані від реалізації викраденої золотої каблучки ОСОБА_7 віддав ОСОБА_6 .
Згідно довідки, виданої ФОП ОСОБА_11 , вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки S-TELL S2-00 становить 150 грн., вартістю стартового пакету «Київстар» становить 10 грн. Згідно довідки, виданої ПП ОСОБА_12 , вартість 1 грама виробу із золота становить 270 грн. Згідно довідки, виданої ФОП ОСОБА_13 , вартість бувшої у користуванні шарикової авторучки у металевому корпусі становить 10 грн.
Таким чином, вказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 540 грн. 50 коп.
На підставі наведеного вище ОСОБА_6 обвинувачується:
-у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого за ч.1 ст.296 КК України, - у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю;
-у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, - у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого;
-у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, - у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_7 органом досудового розслідування та прокурором обвинувачується у тому, що він, будучи засудженим 26.06.2003 року Бердичівським міським судом Житомирської області за ст.304, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді 9 років та 6 місяців позбавлення волі, яке відбув 25.09.2011 року, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин при наступних обставинах.
Так, 25.04.2014 року, приблизно о 13:00 год., ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 перебували поблизу кафе «Едем», що в с. Громада, вул. Жовтнева, 1, Любарського району Житомирської області, де ОСОБА_6 затіяв словесну суперечку з ОСОБА_9 , в ході якої з хуліганських мотивів умисно наніс останньому чотири удари кулаками в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_9 впав на землю та частково втратив свідомість і не пам`ятає, що далі відбувалось.
ОСОБА_7 , побачивши, що ОСОБА_9 лежить на землі, вступивши у мовчазну змову зі своїм знайомим ОСОБА_6 , який в цей час стояв поряд, вирішив викрасти у ОСОБА_9 наявні при ньому особисті речі. З цією метою ОСОБА_7 , розраховуючи на потурання з боку ОСОБА_6 , відкрито викрав із кишень верхнього одягу ОСОБА_9 його мобільний телефон марки S-TELL S2-00, зв`язку ключів від замків вхідних дверей, золоту вінчальну каблучку вагою 1,35 грами та авторучку із металу жовтого кольору. У вказаному мобільному телефоні знаходився стартовий пакет «Київстар», на рахунку якого знаходились кошти в сумі 6 грн.
В подальшому гроші в сумі 100 грн., отримані від реалізації викраденої золотої каблучки ОСОБА_7 віддав ОСОБА_6 .
Згідно довідки, виданої ФОП ОСОБА_11 , вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки S-TELL S2-00 становить 150 грн., вартістю стартового пакету «Київстар» становить 10 грн. Згідно довідки, виданої ПП ОСОБА_12 , вартість 1 грама виробу із золота становить 270 грн. Згідно довідки, виданої ФОП ОСОБА_13 , вартість бувшої у користуванні шарикової авторучки у металевому корпусі становить 10 грн.
Таким чином, вказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 540 грн. 50 коп.
На підставі наведеного вище ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, - у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб.
У даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Згідно позовних вимог потерпілий (цивільний позивач) просить суд стягнути на його користь із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку 25000 грн., у тому числі 2000 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 23000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України, визнав у повному обсязі, разом з тим не визнав своєї вини в інкримінованому йому діянні, яке кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України. Також обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав заявлені вимоги цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 .
Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.1 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України, а також те, що ніким зі сторін кримінального провадження не оспорюються обставини вчинення ним вказаних злочинів, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, суд на підставі частини третьої статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо частини обвинувачення ОСОБА_6 за вказаними статтями КК України, провівши обов`язковий допит обвинуваченого згідно ч.4 ст.349 КПК України.
Так, будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 дав суду наступні показання: «25 квітня 2014 року я, ОСОБА_14 та подруга ОСОБА_14 ОСОБА_15 зайшли в кафе «Едем», ми сиділи та випивали. В кафе заходив ОСОБА_16 , зробив замовлення та вийшов з кафе. Коли я виходив на вулицю покурити, між мною та ОСОБА_16 виникла суперечка, в ході якої я три рази вдарив його в обличчя кулаком лівої руки. Від цього ОСОБА_16 упав на землю, а я розвернувся та пішов до кафе. В кафе ОСОБА_14 не було, я забрав ОСОБА_15 і ми з нею пішли в напрямку зупинки громадського транспорту. Через декілька хвилин ОСОБА_14 наздогнав нас. На зупинці ми сіли в маршрутку, що їхала до міста Чуднова. У ОСОБА_17 ми зайшли в ломбард, де ОСОБА_14 здавав обручку жовтого кольору та отримав за це приблизно триста гривень. Далі ми пішли на зупинку громадського транспорту, щоб їхати до міста Бердичева, де й були затримані працівниками міліції».
Обвинувачений ОСОБА_7 не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Також обвинувачений ОСОБА_7 лише частково визнав заявлені вимоги цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 у частині відшкодування вартості викрадених ним речей та співмірної даному злочину моральної шкоди. Цивільний позов у частині відшкодування витрат на лікування потерпілого обвинувачений ОСОБА_7 не визнав, зазначивши, що своїми діями не завдавав шкоди здоров`ю потерпілого.
Так, будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 дав суду наступні показання: «25 квітня 2014 року ми з ОСОБА_18 та ОСОБА_15 зайшли в кафе «Едем». ОСОБА_19 та ОСОБА_18 іноді виходили на перекур. Я бачив як в кафе заходив ОСОБА_16 , але він не сидів в кафе, а вийшов на вулицю. Після цього ОСОБА_18 також вийшов і його довго не було, приблизно десять хвилин, тому я вийшов його знайти. За приміщенням кафе я побачив ОСОБА_16 , який лежав на землі, обличчя в нього було розбите і він був без свідомості. Я вирішив забрати його речі, в кишенях я знайшов ручку, телефон і ключі. З пальця на правій руці ОСОБА_16 я зняв каблучку. В кафе ні ОСОБА_18 ні ОСОБА_15 вже не було, я вийшов і побачив, що вони відійшли від кафе, і пішов за ними. По дорозі біля кладовища я викинув зв`язку ключів, які забрав у ОСОБА_16 . На зупинці громадського транспорту ми сіли в маршрутку, що їхала до міста Чуднова. У ОСОБА_17 ми зайшли в ломбард, де я здав каблучку ОСОБА_16 приблизно за триста гривень. Частину грошей витратив на продукти харчування в місцевому магазині, також сто гривень дав ОСОБА_18 , бо у нього не було грошей на дорогу. Далі ми пішли на зупинку громадського транспорту, щоб їхати до міста Бердичева, де й були затримані працівниками міліції».
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 дав суду наступні показання: «25 квітня 2014 року я йшов додому та зайшов до кафе «Едем» випити кави та бокал пива, попросив, щоб винесли замовлення на літню площадку під навіс. Коли я чекав, хотів закурити, але в мене не було сірників. Поблизу стояла компанія невідомих мені людей. ОСОБА_19 підійшов до них і попросив підкурити, на що вони відповіли мені російською мовою. Я запитав, чому вони розмовляють російською мовою, але на свою адресу почув тільки нецензурну лексику, після чого отримав удар в обличчя та знепритомнів. Через деякий час я відчув, що у мене риються в кишенях, але нічого не зміг зробити. У кишенях у мене були ключі, телефон і ручка. Спиртне я не вживав. Наступне, що я пам`ятаю що я вже був удома. Агресія до мене виникла через моє запитання, чому вони розмовляють російською мовою. Коли знімали каблучку, я не відчував. Удари наносив обвинувачений ОСОБА_6 лівою рукою. Я удари у відповідь не наносив. Вдома дружина побачила, що я прийшов побитий, що на пальці правої руки не було каблучки, та викликала швидку медичну допомогу».
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 дала суду наступні показання: «У квітні 2014 року я працювала в кафетерії «Едем» на посаді молодшого повара. У той день, коли це сталось, було приблизно від першої до другої години дня, я була на роботі у своїй зміні і в кафе сиділи незнайомі мені молодики та дівчина, які розмовляли та випивали. ОСОБА_19 знаходилась на кухні, а не в приміщенні залу. З розмови дівчат, які працювали разом зі мною, я почула, що ця компанія десь вийшла надвір, але не розрахувались за замовлення приблизно на 70 гривень. В обідню перерву до кафе прийшов мій чоловік ОСОБА_21 , я побачила його з вікна, він сидів на літньому майданчику. Я вийшла запитати чи він нікого не бачив, на що він відповів, що ніби за кутом кафе були люди. Я пішла подивитись, можливо та компанія ще тут і вони просто вийшли покурити за кутом кафе, але там я побачила страшну картину: там лежав скривавлений чоловік, потерпілий у справі, у нього було розбите все обличчя. Таке спостерігати я не могла, тому побігла за допомогою до колег. Дівчата з кафе винесли воду, щоб вмити того чоловіка та викликали працівників міліції та швидку медичну допомогу. Потерпілий через свій стан не міг нічого сказати, але самостійно пішов додому. В кафе в той день працювали ОСОБА_22 , офіціант ОСОБА_23 та бармен Іра. З тієї компанії, яка не розрахувалась, мені запам`ятався один чоловік із татуюваннями на тілі, у нього був підозрілий вигляд, він був одягнутий в білу футболку і був випивший. На другого я не звернула увагу. Потерпілий не був п`яний, був при свідомості, але в такому стані, що не міг говорити. У той день обвинувачених я більше не бачила. В кафе з ними була білява молода дівчина зі стрижкою «каре».
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 дав суду наступні показання: «Приблизно біля другої години дня я прийшов до кафе «Едем» випити бокал пива. За кутом кафе я почув незрозумілий шум і звідти вийшов хлопець весь в наколках, спокійно вийшов і пішов на вихід з території кафе. Згодом з кафе вийшла моя дружина, яка там працювала і запитала, чи не було тут ніяких хлопців, бо вони пішли, не розрахувавшись. Я сказав, що за кутом кафе хтось був. Зі слів дружини я дізнався, що там вона побачила побитого чоловіка, але я його не бачив і не підходив до нього. Я сидів не всередині кафе, а надворі. Про все дізнався зі слів дружини, яка мені згодом все розповідала. Чи викликали працівників міліції я не знаю».
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 дала суду наступні показання: «Того дня приблизно о 7 годині ранку мій чоловік ОСОБА_9 пішов на роботу. Десь біля 12 години я телефонувала йому, щоб запитати, де він і чи йде додому. Він відповів, що зайшов до кафе «Едем» випити пива і кави. Після цього зв`язок з ним було втрачено, я не могла йому додзвонитись. Приблизно о 2 годині дня він прийшов додому весь побитий та закривавлений, у нього було багато гематом на обличчі, говорити не міг, на мої запитання не відповів. Я його роздягнула, почала вмивати, завела до кімнати і поклала на диван. Я помітила, що на пальці у нього не було обручки. На моє запитання, де його обручка, він також не відповів. Він лише тримався за обличчя, бо воно було сильно розбите, п`яним він не був. Я викликала свекруху, а також швидку медичну допомогу. Від нашої квартири до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » п`ять хвилин ходьби».
Відповідно до дослідженого в судовому засіданні висновку експерта № 543 від 23.05.2014 року тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 у вигляді синців навколо обох очей, перелому кісток носа, струсу головного мозку, відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді перелому правої скулової кістки відносяться до середнього ступеню тяжкості, так як викликали тривалий розлад здоров`я і не являються небезпечними для життя. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від удару рукою. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, було нанесено не менше одного удару (том 1, а.с. 231 - 232).
Відповідно до дослідженої в судовому засіданні довідки, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 , вартість мобільного телефона S-tell S2-00 станом на 25.04.2014 року складає: нового 300 грн., бувшого у використанні 150 грн. Вартість стартового пакета Djuice 10 грн. (том 1, а.с. 27).
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину проти громадського порядку та моральноста, а також злочину проти здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , та винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину проти власності потерпілого ОСОБА_9 доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує:
-за ч.1 ст.296 КК України як хуліганство грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю,
-за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.
Суд також приходить до висновку про відсутність у діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки насильство до потерпілого ОСОБА_9 . ОСОБА_6 застосовував ще до виникнення у ОСОБА_7 умислу на заволодіння майном потерпілого і таке насильство ОСОБА_6 застосував з хуліганських мотивів в ході конфлікту з потерпілим як реакцію на зроблене йому ОСОБА_9 зауваження, корисливий мотив нападу у ОСОБА_6 був відсутній.
Факт попередньої змови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , а також домовленість між обвинуваченими, як частина такої попередньої змови, що ОСОБА_6 буде застосовано насильство до потерпілого для забезпечення своєму співучаснику ОСОБА_7 можливості заволодіти майном потерпілого, під час судового провадження не було доказано.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
До вказаного висновку щодо кваліфікації діяння обвинуваченого ОСОБА_7 суд дійшов враховуючи, що умисел ОСОБА_7 був спрямований саме на таємне викрадення майна потерпілого з використанням безпорадного стану потерпілого, який жодним чином не реагував на дії ОСОБА_7 . Крім того, судом встановлено з показань свідка ОСОБА_25 , що обвинувачений ОСОБА_6 залишав місце вчинення злочину один, інших осіб поряд з ним не було.
Злочин, вчинений ОСОБА_7 , визнається судом повторним та кваліфікується за ч.2 ст.185 КК України саме за ознакою повторності, оскільки ОСОБА_7 раніше було вчинено злочини, передбачені ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, його було визнано винуватим у вчиненні даних злочинів та засуджено вироком Бердичівського міського суду Житомирської області від 26.06.2003 року до позбавлення волі на строк 9 років та 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна;
Відповідно до частини третьої статті 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини, її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.186 КК України та змінюючи правову кваліфікацію діяння обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.3 ст.186 на ч.2 ст.185 КК України суд також враховує роз`яснення, надані судам загальної юрисдикції Пленумом Верховного Суду України у пункті третьому Постанови № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений, не працює, за час проживання на території Старочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно статті 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно пункту 1 частини 1 статті 67 КК України, є рецидив злочинів.
На підставі наведеного суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому міру покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини 1 статті 296 та у виді позбавлення волі в межах санкції частини 1 статті 122 КК України та на підставі частин 1, 4 статті 70 КК України призначити йому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив даний злочин до постановлення відносно нього вироку Баранівського районного суду Житомирської області від 15.01.2015 року, суд на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначає йому остаточне покарання шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням, призначеним вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 15.01.2015 року.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно статті 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно пунктів 1, 6 частини 1 статті 67 КК України, є рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив даний злочин до постановлення відносно нього вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.11.2014 року та вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.05.2015 року, суд на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначає йому остаточне покарання шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням, призначеним вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.11.2014 року та вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.05.2015 року.
У частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого.
Так, лише обвинуваченим ОСОБА_6 було завдано шкоду здоров`ю потерпілого, тому витрати на лікування потерпілого у розмірі 1540,75 грн. (підтверджені наданими суду оригіналами чеків на придбання медикаментів том 3, а.с. 233-235) та моральна шкода, завдана злочином та оцінена судом у розмірі 13000 грн. (яка полягає у завданні потерпілому сильного фізичного болю, душевних страждань, приниження людської честі і гідності, неможливості протягом тривалого часу займатись своєю справою навчанням учнів, домашньою роботою та вихованням дітей) підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 .
Разом з тим, враховуючи, що викрадені ОСОБА_7 особисті речі потерпілого ОСОБА_9 , окрім викраденого мобільного телефону, були повернуті потерпілому (том 1, а.с. 200), шкоду здоров`ю потерпілого обвинувачений ОСОБА_7 не завдавав, суд стягує з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі вартості викраденого мобільного телефону марки S-TELL S2-00, що становить 150 грн., та стартового пакету «Київстар», що становить 10 грн., а також - відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, яку суд оцінює в розмірі 10000 грн., та яка полягає у завданні душевних страждань, приниження людської честі і гідності, викликаних викраденням його особистих речей та весільної обручки з використанням його безпорадного стану).
Питання про долю речових доказів суд не вирішує згідно з положеннями ч.9 статті 100 КПК України, оскільки під час судового провадження речові докази не були надані суду.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 100, 127-129, 284, 349, 368, 370, 373-376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст 296 та ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст.296 КК України обмеження волі на строк 2 (два) роки;
- за ч.1 ст.122 КК України позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
ОСОБА_6 визнати невинуватим та на виправдати у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України.
Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, - закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в інкримінованих ОСОБА_6 діяннях складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 15.01.2015 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців.
Початок строк відбуття призначеного покарання ОСОБА_6 обчислювати з 20.11.2014 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обрати.
До набрання даним вироком законної сили продовжує діяти ухвала Романівського районного суду Житомирської області від 07.05.2015 року про тимчасове залишення ОСОБА_6 , засудженого вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 15.01.2015 року, у слідчому ізоляторі Житомирської установи виконання покарань №8 на весь час судового розгляду даного кримінального провадження.
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком, за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.11.2014 року та за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.05.2015 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому особистого майна.
Початок строку відбуття призначеного покарання ОСОБА_7 обчислювати з 18.11.2014 року та зарахувати до строку відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 06.01.2014 року до 31.01.2014 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не обрати.
До набрання даним вироком законної сили продовжує діяти ухвала Романівського районного суду Житомирської області від 16.07.2015 року про тимчасове залишення ОСОБА_7 , засудженого вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.05.2015 року, у слідчому ізоляторі Житомирської установи виконання покарань №8 на весь час судового розгляду даного кримінального провадження.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 14540,75 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот сорок гривень сімдесят п`ять копійок) на відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, що включає в себе 1540,75 грн. матеріальної шкоди та 13000 грн. моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10160 грн. (десять тисяч сто шістдесят гривень нуль копійок) на відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, що включає в себе 160 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження наступне:
-вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги через Романівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення;
-вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції;
-учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні;
-обвинувачені і їх захисник мають право подати клопотання про помилування;
-сторони кримінального провадження мають право ознайомитися із журналами судових засідань і подати на них письмові зауваження;
-обвинувачені мають право заявляти клопотання про їх доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.
Cуддя: ОСОБА_1