У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_12, ОСОБА_13,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001346, за обвинуваченням

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Макіївки Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 жовтня 2010 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 29 травня 2014 року умовно-достроково на 5 місяців 23 дні,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 жовтня 2010 року й остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 4 місяці з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Постановлено стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Заявлений цивільний позов про стягнення заподіяної матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 187 КК без конфіскації майна скасовано і постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 жовтня 2010 року й остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 4 місяці з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Виключено з вироку вказівку про обставину, що обтяжує покарання, - раніше був судимий за скоєння аналогічного корисливого кримінального правопорушення.

У частині цивільного позову вказаний вирок скасовано, а матеріали в цій частині направлено для розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджений за те, що він 20 серпня 2014 року приблизно о 01.00 год. біля будинку № 30 по просп. Конституції в м. Дніпродзержинську, реалізуючи свій корисливий намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, відкрито умисно із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров'я потерпілої, напав на ОСОБА_7, вдаривши її металевою трубою в обличчя та по голові, що є життєво важливим органом, і заволодів її майном на загальну суму 250 грн.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про зміну вироку суду апеляційної інстанції та пом'якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст. 69 КК. Засуджений указує, що при призначенні йому покарання не було достатньою мірою враховано його щирого каяття, визнання вини та активного сприяння розкриттю злочину, що має бути визнано обставинами, які пом'якшують покарання, а також безпідставно було застосовано до нього конфіскацію майна.

У доповненні до касаційної скарги засуджений вказує на неправильну кваліфікацію судом його дій, оскільки в нього не було умислу на заволодіння майном потерпілої, а отже, на думку засудженого, його дії слід кваліфікувати як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень або хуліганство.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Колегія суддів зазначає, що засуджений не оскаржував вироку місцевого суду в апеляційному порядку, а в запереченні на апеляцію прокурора просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни. Апеляційний суд, розглянувши апеляцію прокурора відповідно до вимог ст. 404 КПК, не знайшов підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 на менш тяжкий злочин.

Доводи, наведені засудженим у касаційній скарзі, про відсутність у нього умислу на відкрите заволодіння майном потерпілої спростовуються всебічно дослідженими та правильно оціненими судом доказами.

Зокрема, вони спростовуються послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_7, яка в суді пояснила, що під час нападу вона відчула сильний удар у потилицю, чим її вдарили, не зрозуміла, але точно не кулаком. Після цього незнайомий чоловік вдарив її вдруге у щелепу і почав смикати її сумку, яку вона міцно тримала. Зрозумівши, що сумку не відбере, чоловік вирвав з її рук поліетиленовий пакет із речами і став тікати. Вона одразу ж звернулася до міліції та викликала швидку допомогу.

Ці показання потерпілої підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_8, який працює помічником дільничних інспекторів і безпосередньо затримував ОСОБА_6 одразу після вчинення ним злочину. При цьому затриманий повідомив свідку, що вдарив жінку металевою трубою та відібрав у неї пакети.

Доведеність винуватості ОСОБА_6 саме у нападі з метою заволодіння майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров'я потерпілої, підтверджується також даними, що містяться у висновку експерта від 21 серпня 2014 року щодо локалізації тілесних ушкоджень та механізму їх утворення у потерпілої, а також знаряддям заподіяння цих ушкоджень - металевою трубою та заподіяння потерпілій ударів по життєво важливому органу - голові.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених місцевим судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_6 кваліфіковано правильно.

Покарання йому призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та обставин, що обтяжують і пом'якшують покарання. Зокрема, враховано, що ОСОБА_6 раніше був судимий за скоєння аналогічного корисливого злочину, визнав свою вину частково, посередньо характеризується за місцем проживання. Твердження у касаційній скарзі про щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину є сумнівними з огляду на те, що засуджений визнав свою вину частково, а саме заперечував наявність умислу на заволодіння майном потерпілої. Обставин, що пом'якшують покарання, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для застосування до призначеного покарання положень ст. 69 КК, про що просить у касаційній скарзі засуджений, не вбачається.

Що ж стосується посилання ОСОБА_6 на безпідставне застосування судом до нього додаткового покарання у виді конфіскації майна, то згідно із санкцією ч. 2 ст. 187 КК конфіскація майна є обов'язковим додатковим покаранням, яке відповідно до ч. 2 ст. 59 КК встановлюється за тяжкі й особливо тяжкі корисливі злочини. А тому призначення судом такого покарання відповідає вимогам кримінального закону.

Доводи у касаційній скарзі засудженого про безпідставність задоволення цивільного позову потерпілої не можуть бути предметом перегляду в цьому кримінальному провадженні, оскільки вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову скасовано з направленням матеріалів для розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не вправі погіршити становище засудженого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які згідно зі ст. 412 КПК були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11