1-кп/357/908/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.10.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000054 від 26 березня 2015 р. щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скибенці Тетіївського району Київської обл., громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, призваного під час мобілізації 19 березня 2014 р. Тетіївським РВК Київської обл., проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), сержанта запасу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 19 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний на військову службу під час мобілізації, яку проходив у військовому званні «сержант» у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується по АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , ст.ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України ОСОБА_4 як військовослужбовець ЗС України був повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 12 січня 2015 р. ОСОБА_4 самовільно залишив територію розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується по АДРЕСА_2 , та був незаконно відсутній на службі без поважних причин до 1 квітня 2015 р., перебуваючи в цей час за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням своїх військових службових обов`язків та не вживаючи будь-яких дій щодо повернення до військової частини.

01 квітня 2015 р. сержант ОСОБА_4 прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ,

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України - самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

У підготовчому судовому засіданні учасниками кримінального провадження суду надано угоду про визнання винуватості від 20 жовтня 2015 р., укладену між прокурором ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні - з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 - з іншого.

На підставі ст.ст.468,469,472 КПК України ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, пояснивши причини скоєння злочину та визнавши вину згідно викладеного обвинувачення.

Крім того, суд переконався у судовому засіданні, що сторони погодилися на призначення покарання: за ст.407 ч.3 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 412(чотирьохсот дванадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 7004(сім тисяч чотири) грн.

При цьому ОСОБА_4 роз`яснено наслідки укладення угоди:обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, а також роз`яснено наслідки невиконання угоди.

У підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_4 , розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуте в судовому засіданні, де він буде мати весь обсяг прав, просив затвердити угоду.

Суд переконався, що ОСОБА_4 винуватість визнав добровільно, без будь-якого примусу.

Судом роз`яснено ОСОБА_4 наслідки угоди, характер обвинувачення та конкретну міру покарання, передбачену ст.407 ч.3 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 412(чотирьохсот дванадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 7004(сім тисяч чотири) грн.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст.472 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.407 ч.3 КК України кваліфіковані вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України.

Речові докази у провадженні і процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.336,374-376, 475, КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Угоду про визнання винуватості від 20 жовтня 2015 р., укладену у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000054 від 26 березня 2015 р. - затвердити.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі,

412(чотирьохсот дванадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить

доходів громадян, що становить 7004(сім тисяч чотири) грн.

Вирок може бути оскаржений сторонами провадження до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення

Суддя: ОСОБА_1 ,