АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11/490/468/12 Головуючий у 1 й інстанції - Дяченко
Доповідач - Косенко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Кузьменко В.М., Стуковенкової Т.Г.

при секретарі Галюлько Т.О.

за участю прокурора Грамма О.А.

захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2012 року.

Цим вироком ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,-

засуджено за ч.2 ст.286 КК до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права управляти транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки та з покладанням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2,3 і 4 ч.1 ст.76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 моральну шкоду на суму 88 000 грн.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину за таких обставин.

23 вересня 2011 року приблизно о 06 год 50 хв ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», державний номер НОМЕР_1, рухався по проспекту Воронцова з боку проспекту Газети «Правда» в напрямку вулиці Каруни в м. Дніпропетровську.

Під час руху поблизу будинку № 19 ОСОБА_2, грубо порушуючи вимоги пунктів 18.1 і 18.4 Правил дорожнього руху при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_4, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати пішоходу дорогу, продовжив рух, унаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_4

В результаті дорожньо-транспортної події ОСОБА_4 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких 11 жовтня 2011 року потерпілий помер у лікарні.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеність вини засудженого, просить вирок скасувати у зв'язку з м'якістю призначеного судом покарання та направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора Грамма О.А., яка вважала, що наведені в апеляції доводи щодо неможливості виправлення засудженого без відбування покарання не є достатніми для визнання неправомірним застосування ст.75 КК, пояснення захисника ОСОБА_1 і засудженого ОСОБА_2, які просили апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора на вирок суду не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки районного суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено, обгрунтовано наявними у справі доказами, що в апеляційному порядку не заперечуються. Кваліфікація дій засудженого за ч.2 ст.286 КК України також є правильною і прокурором не оспорюється.

Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність засудженого та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Що стосується тверджень прокурора про мякість призначеного засудженому покарання у звязку зі звільненням його на підставі ст.75 КК від відбування покарання, вони є непереконливими.

У відповідності зі ст.372 КПК України підставами для скасування вироку мають бути доводи про те, що призначене особі покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим унаслідок саме м'якості призначеного покарання. Проте в апеляції прокурора доводів про явну невідповідність призначеного покарання ОСОБА_2 ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості не наведено.

Із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що обираючи ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст.286 КК із застосуванням ст.75 КК, суд урахував обставини, що помякшують покарання, а саме те, що підсудний повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілому в повному обсязі матеріальну шкоду.

Враховуючи ці обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та беручи до уваги думку потерпілого про можливість виправлення підсудного без відбування покарання, а також враховуючи наявність на утриманні засудженого двох неповнолітніх дітей 1999 і 2005 років народження, колегія суддів визнала рішення районного суду про звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням умотивованим і таким, що відповідає вимогам ст.65 КК.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд призначив ОСОБА_2 покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не знаходить підстав для скасування вироку за м'якістю призначеного покарання за мотивами, що викладені в апеляції прокурора.

Інших порушень кримінально-процесуального закону, які тягли б скасування вироку щодо ОСОБА_2, у справі також не встановлено.

Виходячи з наведеного, керуючись статтями 365, 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2012 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Судді