Справа №486/2348/14-к 24.09.2015 24.09.2015 24.09.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.07.2015 року, яким

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Станіславове Ульянівського району Кіровоградської області, громадянин України, раніше не судимий, зареєстрований і проживає по АДРЕСА_1 ,

- обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 ч. 1 КК України.
Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_5 ,

захисник: ОСОБА_7 ,

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок та, визнавши його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 ч.1 КК України, закрити провадження.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 ч.1 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області витрати по проведенню судово-авто-товарознавчої експертизи технічного стану транспортного засобу №37 від 26.11.2014 року в розмірі 393 грн. 12 коп.

Провадження №11-кп/784/693/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст.289 ч.1 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
За змістом апеляційної скарги вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що придбав мопед у Сікорського Сергія у с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області в липні 2014 року.

Вважає, що суд безпідставно відкинув показання членів його сім`ї щодо обставин придбання зазначеного мопеду, показання свідка ОСОБА_9 , який підтвердив його право власності на мопед та існування тех. талону на його ім`я, а також показання свідка ОСОБА_10 , якій в червні 2014 року був свідком викрадення цього мопеду невідомими чоловіками, шляхом завантаження в авто, схожого на авто ОСОБА_11 .

Звертає увагу, що органами обвинувачення не доведено право власності потерпілого ОСОБА_12 на вказаний мопед, а судом не враховано існування тех. талону мопеду на його ім`я.

Крім того, вважає неправдивими показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , оскільки вони, будучі знайомими потерпілого ОСОБА_12 , зацікавлені у справі.

Зазначає про нелогічність перебування зазначених свідків поблизу місця вчинення злочину за наведених у вироку обставин, а також про неможливість вночі запам`ятати його як особу, яка вчинила заволодіння мопедом.

Вважає недопустимими доказами протоколи пред`явлення його до впізнання свідкам ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які бачили його під час виявлення і вилучення мопеда, оскільки це суперечить порядку проведення впізнання, встановленому ст.228 ч.1 КПК України.

Стверджує, про недопустимість в якості доказу заяви про добровільну видачу мопеду, в якій він визнав його викрадення, оскільки вона написана ним під психологічним і фізичним впливом працівників міліції.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В ніч на 20 червня 2014 року близько 02 години ОСОБА_5 , незаконно заволодів транспортним засобом - мопедом ОСОБА_12 «HONDA DIO-34» сірого кольору, номер рами НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 49,9 куб. см., вартістю 2720 грн. 41 коп., який знаходився на стоянці біля житлового будинку АДРЕСА_2 і, таким чином, вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом - злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок законним і обґрунтованим і просила залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.
Так, згідно звукозапису судового засідання з показань потерпілого ОСОБА_12 в суді вбачається, що в ніч на 20.06.2014 року невідома особа заволоділа належним йому мопедом «HONDA DIO-34» сірого кольору, номер рами НОМЕР_1 об`ємом двигуна 49,9 куб. см., вартістю 2720 грн. 41 коп., який припаркував біля свого житла буд. АДРЕСА_2 . Про даний факт він одразу повідомив до ОСОБА_15 . Через кілька днів від ОСОБА_13 дізнався про те, що той бачив, як невідома особа викрадала його мопед. 18.10.2014 року побачив свій мопед припаркованим біля ринку м. Южноукраїнська. Впізнав його по особливим прикметам: дірці на стоп-сигналі, значку на задньому крилі, по серійному номеру рами, зазначеному в талоні, виданому магазином попередньому власнику ОСОБА_16 , в якого придбав мопед. Дочекався водія, яким виявився ОСОБА_5 . Він назвався власником і заявив, що купив мопед, проте не зміг надати жодних документів на право власності. Потім ОСОБА_5 став пропонувати йому забрати мопед без виклику міліції, щоб не було проблем. Не погодившись, викликав міліцію, яка затримала ОСОБА_5 і вилучила мопед.
Такі показання потерпілого ОСОБА_12 щодо обставин злочину, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 , узгоджуються з показаннями інших очевидців подій, допитаних в суді, даними про реєстрацію повідомлення про вчинення злочину, експертним висновком, а також іншими доказами.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх достовірними і послідовними та поклав в обґрунтування обвинувального вироку.

З показань свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні вбачається, що 20.06.2014 року близько півночі він, знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_2 бачив, як ОСОБА_5 тягнув мопед. Пізніше він дізнався від ОСОБА_12 , який живе за цією адресою, що в цю ніч у останнього вкрали мопед. Восени, знаходячись біля ринку м. Южноукраїнська разом з ОСОБА_12 побачили викрадений мопед, який останній впізнав за зовнішніми ознаками. Потім до мопеду підійшов ОСОБА_5 , у якому він впізнав того чоловіка, який в ніч на 20.06.2014 року заволодів мопедом ОСОБА_12 .
З показань свідка ОСОБА_14 в суді вбачається, що влітку 2014 року близько о півночі, проходячи по вул. Молодіжній в м. Южноукраїнську, він побачив незнайому особу, яка сиділа на мопеді та щось робила викруткою. Восени цього ж року, проходячи біля ринку м. Южноукраїнська він бачив, як затримували ОСОБА_5 , у якому він впізнав особу, що вночі влітку сиділа на мопеді вул. Молодіжній в м. Южноукраїнську.
Твердження апелянта про необ`єктивність показань свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 через їх зацікавленість у справі не ґрунтуються на матеріалах провадження. Так, свідок ОСОБА_14 заявив в суді, що він не був знайомий з потерпілим ОСОБА_12 . Щодо свідка ОСОБА_13 , то хоча він і показав, що знає ОСОБА_12 , проте, даних про його зацікавленість у справі в суді не встановлено. Не надано суду таких даних й самим апелянтом. За такого є безпідставними твердження апелянта в цій частині.
Щодо тверджень апелянта про нелогічність перебування цих свідків поблизу місця вчинення злочину за наведених у вироку обставин, а також про неможливість вночі запам`ятати його як особу, яка вчинила угон мопеду, то вони є лише припущеннями і міркуваннями обвинуваченого і спростовуються змістом показань зазначених свідків, які будучи очевидцями подій, безпосередньо вказали на нього в суді як на особу, що вчинила злочин.
За такого є безпідставними і твердження апелянта про недопустимість в якості доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання свідкам ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .
З дослідженої в суді заяви потерпілого ОСОБА_12 начальнику Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївської області від 20.06.2014 року вбачається, що останній повідомив про викрадення в нього в ніч на 20.06.2014 року мопеду «HONDA DIO-34» сірого кольору, № рами НОМЕР_2 , з об`ємом двигуна 49,9 куб. см., який знаходився на стоянці біля житлового буд. АДРЕСА_2 (а.п.68).
Зміст зазначеної заяви потерпілого узгоджується з рапортом оперативного чергового Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївської області, з даними про реєстрацію за №948 від 20.06.2014 року (а.п.66).
З протоколу огляду місця події з фото-таблицею до нього від 18.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 видав працівникам міліції транспортний засіб «HONDA DIO-34», номер рами НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 49,9 куб. см. пофарбований в синьо-жовтий колір (а.п.72).
Сам обвинувачений ОСОБА_5 підтвердивши в судовому засіданні обставини свого затримання та вилучення зазначеного мопеду за наведених у вироку обставин, заперечив незаконне заволодіння цим транспортним засобом і показав, що є його власником. Послався на те, що купив його в липні 2014 року у Сікорського Сергія мешканця с. Благодатне Арббузинського району Миколаївської області.
Проте, таке твердження апелянта не підтверджено будь-якими об`єктивними даними і спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_12 про те, що він є законним володільцем викраденого в нього мопеду, які узгоджуються з фактом видачі ним технічного талона на мопед одразу після подання в міліцію заяви про вчинення злочину.
Так, з дослідженого талону (а.п.71) вбачається, що модель, номер рами, об`єм двигуна мопеду збігаються з зазначеними ідентифікаційними даними мопеду, вилученого у ОСОБА_5 18.10.2014 року.
Зазначення в цьому талоні володільцем мопеду іншої особи (попереднього власника ОСОБА_16 ) не спростовує факту належності мопеду ОСОБА_12 саме з огляду на наведені вище обставини.
Апеляційний суд позбавлений можливості допитати в якості свідка ОСОБА_16 , на якого потерпілий посилається, як на колишнього власника мопеду, оскільки він не допитувався в суді 1 інстанції і клопотання про це учасниками провадження не заявлялося.
Факт перефарбування ОСОБА_5 зазначеного мопеду в інший колір апеляційний суд розцінює як намагання останнього приховали незаконне заволодіння цим транспортним засобом за наведених у вироку обставин.
Питання допустимості в якості доказу заяви ОСОБА_5 про добровільну видачу викраденого ним мопеду, написаної 18.10.2014 року, не впливає на висновки суду про його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки не спростовує досліджених судом доказів.
Є вірним висновок суду 1 інстанції про неспроможність версії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо придбання вказаного мопеду в Сікорського Сергія в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, оскільки згідно дослідженої судом довідки Благодатненської сільської ради, останній на території сільської ради ніколи не проживав і не проживає (а.п.77).
Жодних даних про існування тех. талону на вказаний мопед на ім`я ОСОБА_5 або інших даних на підтвердження його майнових прав на зазначений транспортний засіб в матеріалах провадження не міститься. На надав таких апелянт і апеляційному суду. За такого є безпідставними твердження апелянта в цій частині.
Щодо пояснень свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 суд 1 інстанції обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони є близькими родичами обвинуваченого ОСОБА_5 та зацікавлені у вирішенні справи, а пояснення свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_10 суперечать дослідженим в суді доказам.
Є безпідставним твердження апелянта про необхідність доведення стороною обвинувачення права власності ОСОБА_12 на викрадений в нього мопед, оскільки в суді встановлено, що саме ОСОБА_5 заволодів незаконно чужим транспортним засобом за наведених у вироку обставин.
Враховуючи викладене, суд 1 інстанції дав належну оцінку дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у незаконному заволодінні транспортним засобом, за наведених у вироку обставин та вірно кваліфікував його дії за ст.289 ч.1 КК України.
Що стосується покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , то воно призначено відповідно до ст.65 КК України з урахуванням вчинення ним злочину середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.
З огляду на вказане, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`якого покарання, з числа передбачених санкцією ст.289 ч.1 КК України в виді штрафу і призначив його в мінімальному розмірі.
За таких обставин, призначене судом 1 інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Порушень, які б могли потягти скасування чи зміну вироку, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.07.2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: