Дата документу Справа № 330/2572/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1215/15 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/2572/14-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.122 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001261, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, який офіційно не працює, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання, якщо він на протязі 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтись на реєстрацію до кримінально - виконавчої інспекції,

- повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання,

- не виїжджати за межі України на постійне мешкання без згоди кримінально виконавчої інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 грошову суму у розмірі 3 /три/ тисячі гривень, у якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Вироком вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно вироку суду, 09.09.2014 року, приблизно о 20-00 годині, ОСОБА_8 , знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_3 , під час конфлікту, який виник на ґрунті ревнощів ОСОБА_7 до своєї дружини ОСОБА_9 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому чисельні удари руками в область обличчя, голови та тулуба, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_7 , згідно до висновку експерта №168 від 30.09.2014 року, тілесні ушкодження у вигляді закритих лінійних косо поперечних переломів восьмого та дев`ятого ребра зліва, по передній лінії, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але які спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня; рану загоєну освітою рубця, синці і ділянки травматичних набряків м`яких тканин на голові, синці на грудній клітині, рану, загоєну освітою рубця на праві гомілці, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В уточненій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати або змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що на підготовчому судовому засіданні ним було подано клопотання про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, так як були невірно викладені обставини справи. Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року було задоволено його клопотання та повернуто прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, як такий що не відповідає вимогам КПК України (а.с. 18).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2015 року задоволено апеляцію прокурора та ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року було скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд зі стадії

підготовчого судового засідання, (а.с.35 кримінального провадження).

02.04.2015 року, у зв`язку з бездіяльністю прокурора, ним в судовому засіданні було заявлено клопотання про проведення певних слідчих дій у відповідності до ст. 333 КПК України, а саме допитати підсудного стосовно заволодіння останнім його мобільним телефоном LG GE 975 (а.с.68 кримінального провадження).

Відповідно до ухвали Якимівського районного суду Запорізької області від 02.04.2015 року йому було відмовлено у задоволенні клопотання, так як ці обставини були

досліджені при одночасному допиті його та ОСОБА_8 (а.с.71 кримінального

провадження).

Однак, відповідно до протоколу одночасного допиту від 06.11.2014 року, на питання потерпілого ОСОБА_7 . ОСОБА_8 відповів, що він забрав його телефон, щоб наказати останнього, тобто в нього був корисливий мотив (а.с.43 матеріалів досудового розслідування).

Крім того, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 29.09.2014 року, який є дільничним інспектором у с. Охримівка Якимівського району, під час відібрання перших пояснень у ОСОБА_8 , вночі, після скоєного ним злочину, останній пояснив, що він відібрав в нього мобільний телефон, так як хотів наказати, що також підтверджує наявність корисливого мотиву у ОСОБА_8 (а.с.41-42 матеріалів досудового розслідування).

Однак вищевказані пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були проігноровані слідчим, та не були розцінені як корисливий мотив при скоєні злочину.

Крім того, 19.03.2015 року у судовому засіданні він давав зовсім інші пояснення ніж вказані у вироку суду, а саме: при допиті він казав, що ОСОБА_8 сів на нього і наносив удари, після побиття, скориставшись його безпорадним станом, він відірвав карман сорочки в якому знаходився його мобільний телефон, сів у свій автомобіль та поїхав, однак у вироку суду вказано, що під час його побиття ОСОБА_8 , йому вдалося вирватися та убігти на двір свого будинку, де він побачив, що в нього відірваний шмат сорочки з карманом, у якому знаходився мобільний телефон.

Також його пояснення підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_11 , яка 30.03.2015 року в судовому засіданні пояснила, що відразу поїхав автомобіль, а потім він зайшов до двору.

Підсудний ОСОБА_8 неодноразово під час досудового слідства та судового провадження міняв свої показання, що свідчить про те, що він хоче уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин.

Крім того, допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 пояснив, що біля воріт будинку потерпілого він лівою рукою тримав останнього за сорочку, а правою рукою бив, щоб було сильніше, а після того, як він начебто вирвався від нього, та вискочив за ворота, в нього залишився шмат сорочки - карман, без телефону, а телефон він знайшов, коли повернувся та зробив декілька кроків до свого автомобілю.

Тобто, ОСОБА_8 знайшов телефон не на місці його побиття, а через декілька метрів, там де він фізично не міг його упустити, так як, з його слів, він міцно тримав його та наносив йому удари, а коли він вирвався, то побіг назад додому, а не вперед, до його автомобіля.

З вищевказаного можна зробити висновок, що пояснення підсудного ОСОБА_8 не відповідають дійсності.

Однак цей факт також не було належним чином досліджено на досудовому слідстві та під час судового провадження. Крім того, не можна брати до уваги пояснення свідка ОСОБА_9 , так як вона є колишньою дружиною підсудного ОСОБА_8 .

Крім того, пояснення свідка ОСОБА_9 щодо існування якоїсь непристойної переписки з його боку в її адресу нічим документально не підтверджуються.

Також, на досудовому розслідуванні та у ході судового провадження не було чітко встановлено у який саме спосіб були нанесені йому тілесні ушкодження, так як відповідно висновку експерта № 168 від 30.09.2014 року, тілесні ушкодження в нього виникли від локального впливу тупими твердими предметами з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо при ударах руками, 09.09.2014 року при вищевказаних обставинах. А саме, при тих, де він вказував, що підсудний наносив йому удари сидячі на ньому зверху.

Вищевказане ще раз підтверджує той факт, що пояснення підсудного ОСОБА_8 суперечать обставинам справи та не відповідають дійсності, однак на це ніхто не звернув увагу, ні на досудовому розслідуванні, ні у суді.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення і доводи апеляції, потерпілого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляцію, обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, які вважали вирок законним і обґрунтованим, перевіривши кримінальне провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину за обставин, що викладені у формулюванні обвинуваченого, визнаного доведеним, а також щодо кваліфікації його дій ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, глибокому аналізі їх доказового значення, який наведений у мотивувальній частині вироку, відповідають вимогам діючого законодавства і не викликають сумнівів у своїй правильності.

Згідно з положеннями ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Зокрема: суд першої інстанції з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження; прокурор, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, має право змінити обвинувачення (ч. 2 ст. 337, ч. 1 ст. 338 КПК України). У такому випадку після виконання прокурором вимог ч. 2 ст. 338 КПК України суд першої інстанції, дотримуючись положень ч. 4 цієї статті, продовжує судовий розгляд за зміненим обвинуваченням.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 було висунуте обвинувачення у спричиненні потерпілому ОСОБА_7 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор під час судового розгляду обвинувачення не змінював і суд розглянув справу щодо ОСОБА_8 в межах висунутого йому обвинувачення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі розглядати обвинувачення, що не було висунуте особі в суді першої інстанції.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 , свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив суду, що у серпні 2014 року між ним та його дружиною стали виникати конфлікти на ґрунті ревнощів, оскільки він вважав, що в неї виникли інтимні стосунки з іншим чоловіком.

Через ці конфлікти вони з дружиною розійшлися та ОСОБА_9 переїхала до своєї матері. 09.09.2014 року ОСОБА_8 знайшов на домашньому комп`ютері переписку своєї дружини зі ОСОБА_7 у соціальній мережі «Одноклассники». Побачивши там фразу «меняй пароль, ато у мужа будет инфаркт», ОСОБА_8 розізлився, сів у свій автомобіль та поїхав до потерпілого додому.

Приїхавши, приблизно о 20-00 годині, до воріт будинку потерпілого, він покликав ОСОБА_7 і, коли той вийшов з двору, схопив його лівою рукою за сорочку, а правою став наносити удари в область голови, обличчя та тулуба останнього, по ногам ударів не наносив. В ході побиття ОСОБА_7 вирвався та побіг додому, зачепившись при цьому за залізний штир біля воріт. ОСОБА_8 його не переслідував.

Після цього обвинувачений побачив, що в нього у руці залишився шматок сорочки потерпілого, а на землі біля воріт лежав телефон ОСОБА_7 , який ОСОБА_8 підібрав та почав на ньому читати переписку своєї дружини з потерпілим. Прочитавши, він подзвонив з цього телефону дружині, в грубій формі сказав, що тепер знає, хто її коханець. В цей момент телефон вимкнувся і ОСОБА_8 його викинув на узбіччя, після чого сів в свою машину та поїхав додому. Наступного дня вранці він поїхав до будинку ОСОБА_7 , на узбіччі знайшов його телефон, який добровільно сам передав працівникам міліції.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що обвинуваченого він раніше знав лише в обличчя, оскільки бачив, як той забирав свою дружину, ОСОБА_12 , зі стихійного ринку, де і вона і ОСОБА_7 здійснюють торгівлю продуктами сільгоспвиробництва. З ОСОБА_13 він дійсно спілкувався в соціальній мережі «Одноклассники», однак ніяких особливих стосунків з нею не мав і ніяких повідомлень інтимного характеру їй не надсилав, тому не знає, що могло викликати ревнощі обвинуваченого.

09.09.2014 року, біля 20-00 години, як пояснив потерпілий, він знаходився у дворі свого будинку разом з матір`ю, ОСОБА_11 . До воріт під`їхала машина і хтось покликав господарів. ОСОБА_7 вийшов з калитки, після чого ОСОБА_8 , нічого не пояснюючи, почав наносити йому удари руками в область обличчя та тулубу. Приблизно через 6-7 хвилин побиття потерпілому вдалося вирватися та він побіг додому, у дворі побачив, що відірваний шмат від його сорочки разом з кишенею, де знаходився мобільний телефон. В той же день, пізніше (вже було темно), він разом з дільничним інспектором намагався знайти за воротами свій телефон, однак не знайшли, а наступного дня йому подзвонив працівник міліції та повідомив, що ОСОБА_8 добровільно видав телефон потерпілого і той може його забрати.

В судовому засіданні першої інстанції у якості свідка була допитана ОСОБА_11 , яка пояснила, що 09.09.2014 року, приблизно о 20-00 годині, вона разом зі своїм сином, ОСОБА_7 , знаходилися у дворі їхнього будинку по АДРЕСА_3 . До воріт під`їхала машина, після чого чоловічий голос став гукати господарів. Син вийшов з калитки, і вона побачила біля двору червоний автомобіль. Що відбувалося заворотами далі, свідку ОСОБА_11 видно не було, однак через деякий час повернувся ОСОБА_7 , який був у розірваній сорочці, по нозі й нього текла кров, він пояснив, що його пограбував та побив обвинувачений. Після цього ОСОБА_11 зателефонувала тещі ОСОБА_8 та розповіла про побиття, на що остання порадила викликати міліцію, що вони з сином і зробили, після чого поїхали до смт. Якимівка у лікарню.

Допитана у судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона перебувала з обвинуваченим у зареєстрованому шлюбі до жовтня 2014 року, потерпілого знала як чоловіка, що торгував поруч з нею та її матір`ю на стихійному ринку, при цьому неодноразово спілкувалася зі ОСОБА_7 у соціальній мережі «Одноклассники», однак ніяких близьких стосунків з ним не було.

У серпні 2014 року між ОСОБА_9 та її чоловіком, обвинуваченим по справі, почалися конфлікти через ревнощі, оскільки ОСОБА_8 вважав, що в неї є інтимні стосунки з іншим чоловіком. На ґрунті цих непорозумінь вони з обвинуваченим розійшлися і вона переїхала до своєї матері.

09.09.2014 року, після 20-00 години, чоловік зателефонував їй з телефону ОСОБА_7 і сказав, що нібито знає, хто її коханець, став ображати, потім зв`язок обірвався. Пізно ввечері того ж дня до неї приїхав дільничний інспектор, який розповів про обставини побиття. Наступного дня ОСОБА_9 поїхала до потерпілого і просила його не звертатися до міліції, однак він став вимагати за це гроші, яких в неї не було. Також свідок зазначила, що ОСОБА_7 у переписці неодноразово пропонував їй інтимні стосунки у образливому тоні, пропонуючи гроші за це. Саме ці пропозиції, на її думку, і обурили чоловіка та стали причиною їх конфлікту з потерпілим.

Згідно висновку експерта №168 від 30.09.2014 року у ОСОБА_7 зафіксовано тілесні ушкодження у вигляді закритих лінійних косо поперечних переломів восьмого та дев`ятого ребра зліва, по передній лінії, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але які спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня; рану загоєну освітою рубця, синці і ділянки травматичних набряків м`яких тканин на голові, синці на грудній клітині, рану, загоєну освітою рубця на праві гомілці, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Зазначені тілесні ушкодження виникли від локальних дій твердими тупими предметами з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо при ударах руками.

Дослідивши зазначені докази, суд першої інстанції дав їм належну оцінку і навів у вироку мотиви, з яких відкинув твердження потерпілого про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляції не підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції наведені переконливі мотиви, які спростовують твердження потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції прийняв до уваги характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані, що характеризують особу винного і призначив покарання в межах санкції статті обвинувачення, яке за думкою колегії суддів є справедливим.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав до зміни або скасування вироку за мотивами, наведеними в апеляції.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4