АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/645/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/310/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.336 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

апеляційного суду Тернопільської області

в складі: головуючого судді- ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Зборівського району ОСОБА_8 на вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

засуджено за ст.336 КК України з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на один рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.

Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26 грудня 2007 року. Відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року Про часткову мобілізацію, 07 квітня 2015 року ОСОБА_7 пройшов медичний огляд при ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого визнаний придатним до військової служби, 22 квітня 2015 року ОСОБА_7 було вручено повістку про призов на військову службу з оголошенням мобілізації із визначеним терміном прибуття до призовного пункту 24 квітня 2015 року. Проте, ОСОБА_7 всупереч вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.1,22 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 Про часткову мобілізацію, з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, 24 квітня 2015 року не з`явився без поважних причин до призовного пункту, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 для подальшого проходження служби у Збройних Силах України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючі фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, не застосовуючи звільнення від його відбування. Вважає, що суд першої інстанції не врахував в достатній мірі підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Вказує, що застосоване в даному випадку звільнення від відбування покарання не сприятиме виховній ролі покарання, оскільки призведе до хибного уявлення про вседозволеність та безкарність як у самого обвинуваченого, так й у інших громадян. Також зазначає, що спільне проживання обвинуваченого з батьками пенсіонерами, бабусею та сестрою, які враховані судом першої інстанції, не є обставинами, які можуть істотно вплинути на визначення покарання.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, прокурора яка просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, обвинуваченого який просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до переконання, що вона до задоволення не підлягає у зв`язку з наступним.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено та кваліфікація його дій за ст.336 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці апеляційним судом не підлягають.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України і воно є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Твердження прокурора про призначення судом першої інстанції обвинуваченому надто м`якого покарання є безпідставними, оскільки апеляційні вимоги прокурора про призначення ОСОБА_7 покарання за ст.336 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, відповідають виду та розміру покарання визначеному судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про неправильне звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням слід зазначити наступне.

За змістом ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, проживає з батьками пенсійного віку та сестрою, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також як обставини, що пом`якшують покарання, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив обвинуваченого від його відбування з випробуванням та іспитовим строком.

Рішення суду першої інстанції належним чином вмотивовано і не суперечить вимогам кримінального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Крім того, ч.1 ст.420 КПК України передбачено виключний перелік підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції і ухвалення свого вироку. Зокрема, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, що призвело до призначення надто м`якого покарання, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок за п.1 ч.1 ст.420 КПК України у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, а скасування вироку у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, яке передбачене п.4 ч.1 ст. 420 КПК України, не пов`язане з видом та розміром покарання, а тому не може свідчити про його м`якість чи суворість.

Таким чином, сформульована прокурором підстава для ухвалення нового вироку, а саме у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, не передбачена ч.1 ст.420 КПК України.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Зборівського району ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2