Ухвала іменем україни 27 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_4

суддів ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року щодо вказаної особи,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1, працюючу майстром ЖЕК №15 ММР «Південь», раніше не судиму,

− засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням десяти відсотків із суми заробітку в дохід держави;

− визнано невинуватою за ч. 1 ст. 364 КК України та виправдано у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона 04 серпня 2014 року під час проведення перевірки квартири НОМЕР_1 власником якої є ОСОБА_2 мати ОСОБА_3, що розташована за адресою АДРЕСА_2, за заявою мешканців вказаного будинку НОМЕР_2 щодо перепланування житла, а саме знесення ОСОБА_3 простінок між кімнатою та коміркою, без необхідного дозволу, маючи намір на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, розуміючи що ОСОБА_3 не є володільцем квартири, з метою реалізації вказаного наміру, запропонувала йому передати їй 800 грн. для позитивного вирішення питання щодо не складання протоколу про адміністративну відповідальність.

ОСОБА_3 будучи введеним в оману та не маючи змоги в інший спосіб уникнути негативних для себе наслідків у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності, погодився на передачу ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 800 грн.

Діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою доведенням свого злочинного наміру, спрямованого на вчинення шахрайських дій, ОСОБА_1 07 серпня 2014 року близько 18 год. 45 хв., перебуваючи по АДРЕСА_3, шляхом обману заволоділа грошовими коштами, переданими їй ОСОБА_3 у розмірі 800 грн., чим спричинила останньому матеріального збитку на вказану суму.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджена просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами невірно застосовано норми матеріального права, неправильно надано правову оцінку обставинам викладених у судових рішеннях. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що привело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), районний суд зробив на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до процесуального законодавства, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_3, даними, що містяться у протоколах слідчих дій: протоколів огляду відеозапису, негласних слідчих дій, обшуку ОСОБА_1, та інших матеріалах провадження, зміст яких детально відображено у вироку. Підстав оцінювати критично показання потерпілого у суду не було.

Отже, наведені докази в сукупності спростовують доводи ОСОБА_1 у скарзі про відсутність доказів її винності.

За встановлених фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України кваліфіковано правильно.

Покарання засудженій суд призначив відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, при наявності тих обставив, які наведені у касаційній скарзі ОСОБА_1, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Крім того, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи засудженої, за своїм змістом аналогічні доводам апеляційної скарги її захисника, визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою, та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Разом із тим, у поданій скарзі не наведено обставин, передбачених ст. 413 КПК України , які би свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тим більше, що суди з достатньою повнотою дослідили матеріали кримінального провадження, які стосуються об'єму обвинувачення ОСОБА_1

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року щодо вказаної особи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6