Справа № 1-1218/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Метелешко О.В.

при секретарі Паєті О.В.

за участю прокурора Ткачук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, повна сирота, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, 23 березня 2007 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, перебуваючи по проспекту Возєднання, 5 в м. Києві, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля НОМЕР_1 та реалізуючи свої злочинні наміри, скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, натиснув кнопку багажника, внаслдіок чого він відчинився і він викрав з салону автомобіля гроші в сумі 1 000 грн. (по 25 копійок), після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 винним себе визнав повністю та пояснив, що на початку 2007 працював у потерпілого кондуктором на маршруті № 527 в м. Києві. Він добре знав, де потерпілий ОСОБА_2 буде міняти дрібні гроші і знав, де той проживає і тому 23 березня 2007 року прослідкував за ним, а вже у подальшому, десь о другій годині ночі, він відкрив багажник автомобіля «Таврія», натиснувши кнопку, і дістав звідти гроші та пішов. Щиро розкаюється у вчиненому злочині.

Покази ОСОБА_1 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України, обмеживши в судовому засіданні за згодою учасників процесу обсяг дослідження доказів допитом підсудного, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, розяснивши при цьому учасникам процесу, що в такому випадку, вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у тому, що в його діях має місце таємне викрадення чужого майна (крадіжка) є доведеною і тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні підсудному ОСОБА_1 виду та міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу підсудного, який під наглядом у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 57-58), офіційно не працюючого, за місцем навчання характеризувався посередньо (а.с. 55). Зокрема, суд приймає до уваги те, що ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає помякшуючими обставинами повне визнання вини та щире каяття підсудного у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає, що виправити підсудного і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо, призначивши йому покарання у межах санкції статті у виді арешту.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 залишити без розгляду, залишивши за ним право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 22-23).

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати у справі не понесені.

Керуючись ст. 323, 324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Строк покарання ОСОБА_1 обчислювати з 18 серпня 2010 року (а.с. 99-105).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 залишити без розгляду, залишивши за ним право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 22-23).

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати у справі не понесені.

Запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Державного департаменту України з питань виконання покарань - залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 15 (пятнадцяти) діб з моменту його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя