Справа № 1-131/2010
Номер провадження 1-131/2010
ВИРОК

іменем України

08 грудня 2010 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Павлику В.І.,

за участю: прокурорів Зінкевич І.О., Коваленко Т.М.,

потерпілого ОСОБА_1,

законного представника потерпілого ОСОБА_2,

захисників адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

підсудного ОСОБА_5,

підсудного ОСОБА_6,

підсудного ОСОБА_7,

законних представників ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2; українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, допризовника, раніше не судимого, -

- у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 296 КК України, -

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6; українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, не одруженого, не працюючого, допризовника, раніше не судимого;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_9; українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, не одруженого, не працюючого, допризовника, раніше не судимого, -

- обидвох у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 у групі осіб із неповнолітніми ОСОБА_6, ОСОБА_7 01.12.2009 року о 14.00 год. в місті Самборі Львівської області по вул. Стуса, 9 у коридорі приміщення ПТУ-інтернату професійної реабілітації дітей інвалідів, ОСОБА_7 і ОСОБА_5 обидва перебуваючи в стані алкогольного спяніння, за ініціативи ОСОБА_5 безпричинно грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки в громадських місцях, усі троє обєднані спільним мотивом і єдині в усвідомленні свого діяння нанесли побої неповнолітньому потерпілому ОСОБА_1, принижуючи його честь та гідність, внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою винність в інкримінованому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства визнав частково про подію злочину в коридорі ПТУ-інтернату, у вчиненому розкаювався та суду показав, що у коридорі приміщення ПТУ-інтернату він один побив потерпілого ОСОБА_1, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 участі в бійці не брали та не порушували жодним чином громадського порядку, відтак, підсудний ОСОБА_5 не визнав предявленого обвинувачення про втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність. По епізоду обвинувачення суду показав, що 01.12.2009 року він разом із колегами учнями з ПТУ-інтернату ОСОБА_7, ОСОБА_10, а також з іншими товаришами на Комсомольському озері в м. Самборі пригощались з приводу релігійного свята ОСОБА_10 і в тому числі вживали спиртне. У наступному близько 13.00год. вони пішли в їдальню ПТУ-інтернату пообідати. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 пообідавши, виходив із приміщення, де за столиком неподалік сидів та обідав ОСОБА_1 разом із ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і в той час він плюнув потерпілому в тарілку та вийшов у коридор. Таке вчинив через те, що його неполюбляв та мав суперечки з ним. У наступному о 14.00год. вийшов у коридор, де потім вийшов сам ОСОБА_1 і він останнього вдарив кулаком в голову. У свою чергу потерпілий у відповідь копнув його, і тоді ОСОБА_5 вдарив його знову по голові рукою і тоді вони почали шарпати один одного, притискались до стіни, тиснули руками один другого за шию та спину. Поряд були ОСОБА_7, який їх розривав, також були інші учні та, в тому числі ОСОБА_6, ОСОБА_12, та дівчата. Бійка тривала протягом однієї хвилини. Пізніше вони розійшлись і на подвірї біля ПТУ йому заступник директора сказала повернутись та написати пояснення.

Допитаний під час судового слідства підсудний ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину не визнав і по суті предявленого обвинувачення показав, що 01.12.2009 року о 14.00год. він бачив у коридорі ПТУ-інтернату шарпанину між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, що неподалік також знаходились ОСОБА_12, ОСОБА_7, з яких останній кричав щоб вони припинили бійку та розійшлися. Підсудний ОСОБА_6 суду ствердив, що ударів потерпілому не наносив та не є винним у предявленому обвинуваченні.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину не визнав і по суті предявленого обвинувачення показав, що конфлікт о 14.00 год. 01.12.09р. відбувся між ОСОБА_14 та ОСОБА_1, а він лише їх розривав. А того дня після першого уроку ОСОБА_5 та ОСОБА_10 запропонували йому піти та відмітити свято «Романа», оскільки останній був іменинник. На території біля озера вони розпивали спиртне, а в наступному біля 13 год. всі разом повернулись в ПТУ в столову пообідати. У приміщенні їдальні ОСОБА_5 щось перемовився із ОСОБА_1 та плюнув йому в тарілку. Потім ОСОБА_7 вийшов із приміщення їдальні разом із ОСОБА_5, який сказав йому побути поруч; із приміщення кабінету-перукарні вийшов ОСОБА_6, якого ОСОБА_5 також попросив постояти неподалік. А коли із приміщення їдальні вийшов ОСОБА_1 та проходив біля них, то ОСОБА_5 нічого не говорячи наніс йому удар кулаком по обличчі. У відповідь ОСОБА_1 відштовхнув ОСОБА_5, який у свою чергу наніс потерпілому другий удар в обличчя; після цього вони повісились один на одного, зчепились і вперлися в стіну. При цьому були також присутні ОСОБА_6, ОСОБА_12, які стояли в стороні та спостерігали за всіма подіями. Тоді ОСОБА_7 почав обидвох ОСОБА_5 і ОСОБА_1 розривати; суду ствердив, що сам участі в бійці не брав як і ОСОБА_6

Аналізуючи докази досудового слідства, показання підсудних у судовому засіданні, суд критично оцінює поведінку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і не надає віри їх поясненню про відсутність винності у вчиненні кримінально-караних дій, оскільки таке спростовується показами потерпілого, свідків та іншими матеріалами справи, які здобуті досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи. Суд вважає, що обидва підсудні своїм поясненням мають намір уникнути відповідальності. Суд прийшов до висновку про доведеність вини в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства на підставі зібраних доказів досудовим слідством та перевірених в судовому засіданні.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_1 суду пояснив, що 01.12.2009 року зранку його батько підвіз до навчального закладу та він перебував на уроках до 13.30 години. Потім того ж дня після занять пішов у їдальню пообідати; за столом обідав разом із ОСОБА_15 ОСОБА_13, ОСОБА_12, які були його одногрупниками; у сусідньому ряді за іншим столом обідав ОСОБА_7 та його одногрупник ОСОБА_5, з яких останній віднісши брудний посуд, плюнув потерпілому в тарілку із другою стравою та запропонував вийти та поговорити в коридорі ПТУ-інтернату. Через декілька хвилин потерпілий попрямував на вихід із їдальні та в цей момент ОСОБА_7 із кабінету-перукарні покликав у коридор ОСОБА_5, з яким вийшов також ОСОБА_6 У коридорі ОСОБА_5 кулаком вдарив ОСОБА_1 в район правого ока; відповідно він почав захищатися і у відповідь ОСОБА_5 вдарив ногою в стегно, відштовхуючи його від себе. У цей момент підбіг ОСОБА_7 з правого боку і ОСОБА_6 з лівого, котрі також кілька разів ударили його: ОСОБА_7 по спині та в поперек, ОСОБА_6 - ззаду по голові; ОСОБА_5 найбільше наніс ударів у область обличчя. При цьому був присутній ОСОБА_12, кінець бійки бачили дівчата з групи кравців другого курсу, однак, хто конкретно потерпілий не пригадує. Коли надійшли сторонні дівчати, то підсудні його відпустили і ОСОБА_1 швидко попрямував до виходу із інтернату; ОСОБА_5 ще продовжив його переслідувати, але, побачивши через вікно багато незнайомих йому хлопців відповів, що розбереться сам.

Опитана судом ОСОБА_2 суду ствердила, що у день події злочину син її повідомив, що його побили усі троє підсудних і вона разом із чоловіком відразу звернулись до Самбірського МВ із заявою.

Суд надає віри поясненню потерпілого та вважає найбільш близькою до істини подію злочину, що участь в порушенні громадського порядку брали всі троє підсудні, оскільки потерпілий ОСОБА_1 постійно із часу вчинення злочину вказував на ОСОБА_14, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як на тих, що його безпричинно побили в приміщенні коридору ПТУ-інтернату професійної реабілітації учнів інвалідів в присутності інших учнів, пояснював послідовно та однаково (а. с. 6, 14, 19 21, 44 47). Дані пояснення підтвердив під час проведення ставок віч-на-віч із ОСОБА_16 та неповнолітніми тоді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у присутності своїх батьків - законних представників (а. с. 84 85, 88 89, 90 91); при відтворенні обстановки та обставин події (а. с. 168 173).

При проведенні дослідчої перевірки ОСОБА_14 під час відібрання пояснення вказував, що під час бійки ОСОБА_1 також наносив удари ОСОБА_7 При проведенні досудового слідства ОСОБА_14 свої покази змінив і всю провину взяв на себе, вигороджуючи неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою уникнення ними покарання та применшення своєї участі у злочинно-караному діянні як такому, що було вчинене не в групі осіб, відтак, що разом з тим не було втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність.

Із показань свідка події злочину ОСОБА_11 убачається, що 01.12.2009 року він був на заняттях в ПТУ, а в 13.30год. пішов пообідати в їдальню; сидів за одним столом із ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_1. Коли ОСОБА_5 відніс брудний посуд і повертався біля їх стола, то спеціально нічого не говорячи плюнув потерпілому в тарілку із другою стравою. Потім ОСОБА_5 вийшов із приміщення столової; ОСОБА_1 забрав свій посуд, відніс на мийку і також вийшов із приміщення столової; також вийшов ОСОБА_12 Закінчивши обідати він вийшов на коридор біля їдальні, але там нічого не відбувалось, а через кілька хвилин ОСОБА_11 побачив ОСОБА_1 у присутності заступника директора з виховної роботи ОСОБА_17

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що 01.12.2009 року він обідав разом із одногрупниками ОСОБА_11, ОСОБА_13 та ОСОБА_1 Коли відносили посуд після обіду, то, повертаючись, ОСОБА_5 проходив біля їхнього столика і раптово нічого не говорячи плюнув потерпілому в тарілку з другою стравою, яку він в цей час споживав. ОСОБА_1 звернув увагу ОСОБА_5 і вони між собою про щось перемовились. Із приміщення столової він вийшов із всіх товаришів останнім та побачив, що ОСОБА_5 неподалік приміщення столової наносив удари кулаком в обличчя ОСОБА_1, зокрема два удари в обличчя. Потім вони обидвоє зчепились і стали шарпатися та наносити один другому удари по тілу. При цьому були присутні ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які спостерігали; потім ще проходили дівчата із іншого курсу. Даний конфлікт в коридорі тривав 3-5 хвилин. Під час шарпанини ОСОБА_14 та ОСОБА_1 підійшов ОСОБА_7 та став відтягати їх, а також ОСОБА_6 їх розбороняв. Дорогою додому коли він разом із потерпілим повертався, ОСОБА_1 запитав чи немає в нього синців на обличчі; ОСОБА_12 відповів, що в нього було почервоніння під двома очима. По дорозі додому ОСОБА_1 нічого не говорив, що його побили ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а лише був обурений діями ОСОБА_14

Із показань під час судового засідання та аналогічних показів на досудовому слідстві неповнолітніх свідків ОСОБА_10, ОСОБА_18, ОСОБА_19 у присутності соціального педагога ОСОБА_20, безпосередніх пояснень останньої у суді вбачається, що їм відомо про конфлікт у коридорі біля столової між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, а також про те, що були присутні при цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Про таке ж суду підтвердила допитана свідок ОСОБА_17, котра мала розмову із ОСОБА_5 ще 01.12.09р., якому запропонувала наступного дня прийти в ПТУ з батьками. Про те, що була бійка в коридорі між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вона довідалась від працівників міліції.

Судом проаналізовано зазначені вище показання свідків і суд прийшов до висновку про винність підсудних.

Із обєктивної сторони дії підсудних ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грубо порушили громадський порядок, спричинили істотну шкоду інтересам потерпілого ОСОБА_1 Суд констатує, що підсудні проявили нахабне поводження до потерпілого, поєднане з насильством, що спричинило легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоровя. Дане характеризує особливу зухвалість, тобто одну із ознак грубого порушення громадського порядку.

Із субєктивної сторони підсудні вчинили злочин з прямим умислом і мотивами явної неповаги до суспільства. Як потерпілий так і решту присутні громадяни проводили час на свій розсуд і за своїм бажанням, - тривав навчальний процес у навчальному закладі, - однак, в той час підсудні, усвідомлюючи, що порушують громадський порядок, виразили явну неповагу до суспільства і бажали цього; зневажливо поставилися до існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №567/09 від 29.12.2009 року відомо, що у потерпілого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, синець на спинці носа, синець на праві гомілці та синець в лівій поперековій ділянці, які утворились від дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних в постанові про скерування на експертизу і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя (а. с. 69-70).

Аналізуючи раніше наведене та матеріали кримінальної справи в їх сукупності, суд переконаний в доведенні винності підсудних ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганстві), вчиненому в групі осіб, що передбачено ч. 2 ст. 296 КК України. Дії підсудних досудовим слідством вірно кваліфіковані за вказаною нормою Кримінального Закону і за це вони повинні нести відповідальність.

Разом з тим правильною є кваліфікація дій підсудного ОСОБА_5 у втягненні неповнолітніх у злочинну діяльність, що передбачено ч. 1 ст. 304 КК України.

Призначаючи підсудним ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 покарання, суд враховує ступень тяжкості вчиненого злочину; також судом враховано особи винних, їх характеристики, молодий вік, обставини вчинення злочину - хуліганства.

Обставин, які помякшують покарання підсудним окрім вчинення злочину підсудними ОСОБА_6, ОСОБА_7 неповнолітніми, у суді не встановлено, оскільки за час судового розгляду підсудні винними по суті себе фактично не визнали; по закінченню судового слідства ОСОБА_5 висловлював каяття у звязку із участю в бійці з ОСОБА_1, однак, не повідомив про нові обставини, які мають істотне значення для справи.

Неточні показання підсудних на досудовому та судовому слідстві суд розцінює як намір уникнути відповідальності; підсудні не усвідомили протиправності своїх дій, суспільну небезпеку вчиненого злочину в групі осіб, відверто не осудили свою поведінку стосовно потерпілого, який суду однозначно заявив, що має претензії до усіх трьох підсудних. Суд у тому числі переконаний, що підсудний ОСОБА_5 названим ним частковим визнанням вини критично не оцінив свою злочинну поведінку і не показав готовності понести кримінальну відповідальність.

Обтяжуючою обставиною покарання підсудним ОСОБА_5, ОСОБА_7 є вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, що встановлено досудовим слідством та знайшло підтвердження в судовому засіданні.

Розглядаючи кримінальну справу в межах предявленого обвинувачення підсудним, із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, слід призначити ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання необхідне і достатнє для їх виправлення та попередженню нових злочинів. Суд приходить до переконання у необхідності призначити їм покарання у виді позбавлення волі щодо кожного, а стосовно ОСОБА_5 слід призначити покарання за сукупністю злочинів також у виді позбавлення волі за кожен вчинений ним злочин. Із урахуванням цього, аналізуючи матеріали досудового слідства в сукупності із поясненнями підсудних, позиції потерпілого; із урахуванням осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 позитивних характеристик, їх поведінки під час та після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що слід застосувати щодо кожного звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, - що в підсумку є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчиненню ними нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Судом не встановлено обставин і підстав для призначення більш мякого покарання підсудним, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини Кримінального Кодексу України за вчинене.

Цивільний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 1689,9грн. та моральної (немайнової) шкоди на суму 3000грн., що відповідає ступеню тяжкості моральних страждань тоді неповнолітнього потерпілого, принципу справедливості і розумності.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначено про затрати на лікування, про що подано суду підтверджуючі документи. Виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення учасників судового розгляду, суд вважає, що позов у частині стягнення матеріальних збитків слід повністю задовольнити в заявленому позивачем розмірі. Під час провадження в справі підсудними не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування зазначеної суми матеріального збитку; не спростовано поданих ОСОБА_1 як позивачем доводів, які б підтверджували кожну обставину, наведену в позовній заяві.

Потерпілий ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у звязку із ушкодженням здоровя. Виходячи з пояснень учасників судового розгляду в судовому засіданні, аналізуючи матеріали кримінальної справи, - підлягає присудженню до стягнення з підсудних моральна шкода в розмірі трьох тисяч гривень. При визначенні даної суми і підстав її присудження суд виходить з наступних міркувань:

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судом проаналізовано вищенаведені сторонами пояснення і суд вважає за необхідне присудження грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі трьох тисяч гривень. Також судом враховано стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; час та зусилля, необхідні для відновлення стану здоровя; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом зясовано факт заподіяння потерпілому моральних страждань та втрати немайнового характеру, обставини, дії, внаслідок яких вони заподіяні. Суд вважає заявлену в позові вимогу про стягнення 50-ти тисяч гривень значно завищеною грошовою сумою, яку потерпілий разом із матірю оцінює як заподіяну йому моральну шкоду, - вказану нереальною і нічим не доведеною в такому розмірі. У частині цивільного позову ОСОБА_2 (а. с. 259) про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки така може бути заявленою та підлягає відшкодуванню в разі смерті фізичної особи.

Тому, аналізуючи матеріали кримінальної справи, пояснення учасників судового розгляду, - у тому числі допитаних як свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 котрі ствердили про нормальне самопочуття свого товариша ОСОБА_1 відразу після події злочину; експерта ОСОБА_21, який підтвердив висновок та показав суду, що вроджене серцеве захворювання потерпілого «пролапс метального клапана» не виникло та не могло ускладнитись в результаті бійки 01.12.09р. а, наслідки якої найбільш охарактеризовані лікарем невропатологом діагноз: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, і, в результаті суд вважає за необхідне і достатнє частково задовольнити позов ОСОБА_1 до повнолітніх вже на даний час ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і присудити стягнути як відшкодування моральної шкоди в його користь трьох тисяч гривень, враховуючи в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача.

Отже, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховано характер правопорушення, вчиненого підсудними, ступінь їх вини, матеріальне та сімейне становище, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, погіршення здібностей ОСОБА_1, позбавлення можливостей реалізувати здібності потерпілим внаслідок скоєного злочину підсудними.

Судових витрат у справі та речових доказів немає.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 304 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 296 КК України - 2(два) роки позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 304 КК України - 3(три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання 3(три) роки позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання 1(один) рік позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання 1(один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2(два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6, ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1(один) рік.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 повідомляти органи кримінально-виконавчої системипро зміну місця проживання; періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід підписку про невиїзд стосовно підсудних до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Стягнути солідарно із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1 1689,9грн. матеріальної шкоди та 3000грн. моральної (немайнової) шкоди, а всього 4689,9грн. (чотири тисячі шістсот вісімдесят девять гривень 90 коп.).

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Даний примірник вироку виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику та він має силу оригіналу.

Суддя