Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2694/15-к
У Х В А Л А
Іменем України
20 травня 2015 року м. Полтава
Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 06 травня 2015 року, -
ОСОБА_3 18 травня 2015 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на постанову старшого слідчого Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 06 травня 2015 року.
В поданій скарзі посилався на те, що слідчим СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 здійснювалося досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та 06 травня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження.
З таким рішенням слідчого не погоджується.
Під час розгляду скарги в судовому засіданні заявник повністю підтримав її вимоги, посилаючись на викладені обставини.
Слідчий СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 щодо задоволення скарги заперечував.
Встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 від 06 травня 2015 року кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зазначеної постанови слідчий суддя виходить з наступного.
Як вбачається із заяви ОСОБА_3 від 29 грудня 2014 року про вчинення кримінального правопорушення, заявник посилався на те, що проникнення до його житла в квартиру АДРЕСА_2 хоча і було здійснено на підставі рішення суду про його виселення, але за відсутності ухвали суду про примусове проникнення, тому в діях державних виконавців та інших посадових осіб наявний склад кримінального правопорушення, що передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 162 КК України.
Кримінальне провадження здійснювалося органами досудового розслідування за попередньою кваліфікацією за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
За нормами ч. 1 ст. 162 КК України кримінальним правопорушенням є незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян. За частиною 2 даної статті настає відповідальність, якщо ці самі дії вчинені службовою особою або із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування.
Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Дослідженими матеріалами кримінального провадження встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2014 року по справі № 552/3868/14-ц, провадження № 2/552/1510/14, виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 .
Також встановлено, що зазначене заочне рішення ОСОБА_3 виконано не було та по справі видано виконавчі листи, які позивачем по справі КЕВ м. Полтави були пред`явлені на примусове виконання до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, згідно з постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 27 жовтня 2014 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 .
В межах кримінального провадження слідчим також вірно встановлено, що в даному випадку державними виконавцями Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції виконані всі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, що свідчить про належне виконання службових обов`язків та про відсутність об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України чи ч. 2 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян, в тому числі вчинені службовою особою.
З цих підстав слідчим 06 травня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Слідчий суддя при розгляду скарги ОСОБА_3 повністю погоджується з даним висновком слідчого.
При цьому слідчий суддя виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".
За нормами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Звертаючись до органів досудового розслідування з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності державних виконавців та інших осіб, які були присутні під час проведення виконавчих дій, заявник фактично не погоджувався з процесуальними рішеннями та діями державного виконавця, який є самостійною процесуальною особою, та інших посадових осіб.
Відповідні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби підлягають оскарженню у встановленому законом процесуальному порядку, зокрема в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень.
Посилання заявника на ту обставину, що виселення хоча і здійснювалося на підставі судового рішення, але за відсутності ухвали суду про примусове проникнення не заслуговує на увагу.
Порядок та умови виконання рішення суду про виселення боржника врегульовано ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», за нормами якої державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.
Частиною 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням.
При цьому виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов`язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов`язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем.
Норми Закону України «Про виконавче провадження» в разі примусового виконання рішення суду про виселення боржника надають право державному виконавцеві з дотриманням вимог, встановлених ст. 78 Закону, примусово входити до такого житла та не вимагають наявність додатково ухвали суду про примусове проникнення.
Наявність судового рішення про виселення, яке перебуває на примусовому виконанні в провадженні державного виконавця, само по собі є правовою підставою для вчинення державним виконавцем дій, встановлених ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження.
Скасування заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2014 року рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2015 року не може свідчити про наявність в діях державного виконавця та інших осіб, які здійснювали примусове виселення ОСОБА_3 , ознак кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, оцінив зібрані в кримінальному провадженні докази з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв відповідне обґрунтоване процесуальне рішення щодо закриття кримінального провадження.
Оскаржуване рішення слідчого ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
При цьому слідчий суддя також виходить з того, що слідчий в кримінальному провадженні в силу норм ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, уповноважений приймати рішення про закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 284 КПК України. При цьому слідчий оцінює докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Тому скарга ОСОБА_3 є необґрунтованою, в задоволенні скарги слід відмовити.
Порушені ОСОБА_3 питання можуть бути вирішені шляхом оскарження процесуальних дій та рішень державного виконавця в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та Цивільного процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 303 310, 372 КПК України, -
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 06 травня 2015 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області.

Слідчий суддя /підпис/ ОСОБА_1

Слідчий суддя ОСОБА_1

20.05.2015