Справа № 462/8427/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/906/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

апелянта ОСОБА_6

та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 8 грудня 2015 року про накладення арешту на майно

в с т а н о в и л а :
ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 8 грудня 2015 року клопотання слідчого Залізничного відділу поліції (м. Львів) ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 задоволено.

Накладено арешт на об`єкт незавершеного будівництва автозаправної станції на АДРЕСА_1 , що перебуває у володінні ФОП ОСОБА_6 (на підставі договору суборенди землі від 25.06.15 року, укладеного між орендарем земельної ділянки ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_6 ,) та передбачено заборону для ФОП ОСОБА_6 та будь-яких інших осіб використовувати та розпоряджатися будь-яким чином цим об`єктом нерухомого майна та/чи його складовими частинами, у тому числі шляхом: проведення будівельних робіт, реєстрації декларацій про готовність об`єкта до експлуатації в органах Державної архітектурно-будівельної інспекції України, реєстрації майнових прав на нього та/чи його частини в органах Державної реєстраційної служби України, та іншим способом.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 8 грудня 2015 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та просить таку ухвалу скасувати. В обґрунтування клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді зазначає, що не був присутній під час постановлення оскаржуваної ухвали та копію такої ухвали отримав 15 грудня 2015 року у Залізничному відділі поліції (м. Львів) ГУ НП у Львівській області.

Зазначає, що слідчий суддя при винесенні цієї ухвали не застосував вимог ст. 132 КПК України щодо недопустимості застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий не доведе про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 395 КПК України слідує, що на ухвалу слідчого судді апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно здійснювався слідчим суддею 8 грудня 2015 року без виклику ОСОБА_6 . Ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 було отримано 15 грудня 2015 року, отже, строк на її оскарження слід рахувати від дня отримання копії ухвали, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що строк на оскарження в апеляційному порядку ухвали не був пропущений.

При постановленні ухвали про арешт майна слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 170 КПК України (в редакції Закону № 198-VІІІ від 12.02.2015) арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебуває у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Відповідно до положень ч.2 ст. 170 КПК України (в редакції Закону № 198-VІІІ від 12.02.2015) слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України.
Згідно з ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення ба/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Своє клопотання про арешт майна слідчий мотивував тим, що у провадженні Залізничного відділу поліції (м. Львів) ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0002819 від 8 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. До Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що 8 жовтня 2015 року до Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області надійшли матеріали щодо внесення неправдивих відомостей в офіційні документи з метою отримання земельних ділянок на території Залізничного району м. Львова. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 шляхом внесення неправдивих відомостей в офіційні документи в порушення вимог земельного законодавства України незаконно проводить будівництво автозаправної станції по вул. Миру в смт. Рудно Залізничного району м. Львова. А тому виникла необхідність у вжитті заходів по накладенню арешту на об`єкт будівництва з метою унеможливлення подальших будівельних робіт.
Єдиною підставою для арешту майна слідчий визначає те, що його незастосування може призвести до настання тяжких наслідків техногенного характеру, що може призвести до загрози життю і здоров`ю мешканців смт. Рудно Залізничного району м. Львова.
Відповідно до вимог КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна, з метою прийняття законного та справедливого рішення повинен з`ясувати правову підставу для арешту такого майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а, отже, суб`єкт, який ініціює таке, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норми закону.
Відповідно до загальних положень кримінального закону, об`єкт злочину - це охоронювані кримінальним законом суспільні відносини, на які спрямовано суспільно небезпечне діяння і яким заподіюється шкода або створюється реальна загроза заподіяння шкоди. Предмет злочину це матеріальна річ зовнішнього світу, з приводу якої скоюється злочин.
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) щодо кримінального провадження № 0002819 від 8.10.2015, до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 358 КК України.
Предметом злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України є посвідчення або інший офіційний документ, який видається чи посвідчується, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, печатки, штампи чи бланки підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інші офіційні печатки, штампи чи бланки.
Оскільки речі у вигляді об`єкта незавершенного будівництва автозаправної станції на вул. Миру в смт. Рудно Залізничного району м. Львова, не є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, тому й така підстава для накладення арешту на майно в даному кримінальному провадженні відсутня.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0002819, повідомлення про підозру будь-якій особі в даному провадженні не вручалось.
Отже, під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, ні слідчим, ні прокурором не було доведено наявності будь-яких інших, визначених кримінальним процесуальним законом підстав для арешту майна.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про безпідставність клопотання слідчої про арешт майна, оскільки воно не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, і є безпідставним.
Зважаючи на викладене та на вимоги ст. 173 КПК України (в редакції Закону № 198-VІІІ від 12.02.2015), згідно якої слідчий суддя, суд враховуючи правову підставу для арешту майна, відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя з достатньою повнотою не перевірив обґрунтованість заявленого клопотання та постановив судове рішення, яке згідно з ст. 409 КПК України підлягає до скасування у зв`язку з неповнотою судового розгляду.
Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно із ч.1, ч.3 ст. 409, ст. 410 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, яка полягає в тому, що обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення залишилися недослідженими.
За таких обставин клопотання слідчого про арешт майна від 7 грудня 2015 року є необґрунтованим, безпідставним і задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала слідчого судді як така, що постановлена з порушенням вимог закону, підлягає скасуванню, а в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 8 грудня 2015 року про накладення арешту на майно скасувати.

У задоволенні клопотання старшого слідчого Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4