АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/3436/2015 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання начальника відділення СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене із старшим прокурором прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на житлові, нежитлові приміщення та земельні ділянки різних суб`єктів, в тому числі й на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 866,5 кв.м., житловою площею 350,4 кв.м., реєстраційний номер 8, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 199,9 кв.м., житловою площею 75,0 кв.м., кадастровий номер :02:001:0123, земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею0,182 га, кадастровий номер :02:001:0123 та належать на праві приватної власності ОСОБА_7 .
Згідно ухвали суду, слідчий суддя встановивши що вказане у клопотанні слідчого майно відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки на це майно було спрямовано кримінальне правопорушення, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, з огляду на те, що останнім в судовому засіданні було доведено необхідність арешту майна, з метою недопущення порушення законних прав власника.
В апеляційній скарзі представник власника майна вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2015 р. скасувати в частині накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 199,9 кв.м., житловою площею 75,0 кв.м., кадастровий номер :02:001:0123, земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,182 га, кадастровий номер :02:001;0123.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт зазначає про відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_7 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також відсутні будь-які данні, які б свідчили про відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України.
Крім того, представник власника майна, вказує на порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону щодо терміну дії оскаржуваної ухвали та порядку виконання.
Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2015 року. В обґрунтування поважності причин пропущення встановленого законом строку на апеляційне оскарження апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику власника майна або його представника, та отримана ОСОБА_7 лише 18.11.2015 р.

В судове засідання прокурор та власник майна не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 09.07.2015 р. було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0004674, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Як вважає орган досудового розслідування, що підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стала заява представника ОСОБА_10 щодо заволодіння майном останньої шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах, , що попередньо кваліфіковано органом досудового розслідуванням за ч. 4 ст. 190 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесене до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 та інші особи, які є сторонами в договорах забезпечення, а також колишні службові особи банку, незаконно вивели з під заборони з метою реалізації заставного майна за кредитними договорами № 1322-02-1 від 26.09.2012 р. та № 393-02-1 від 14.03.2013 р. Внаслідок цього, володільцю права вимоги за вказаними кредитними договорами ОСОБА_10 заподіяні збитки матеріального характеру в особливо великих розмірах.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що 19 березня 2015 року між ОСОБА_10 , як фізичною особою, ( АДРЕСА_2 ) та TOB "Фінансова компанія "Фактор Плюс", , яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 31, в особі директора ОСОБА_11 укладено два договори про відступлення права вимоги, а саме договір відступлення права вимоги № 19/03-15/3 від 19.03.2015 р. та договір відступлення частини права вимоги № 19/03-15/4 від 19.03.2015 р. Для можливості забезпечення вказаних договорів між ОСОБА_12 , як фізичною особою, та TOB "Фінансова компанія "Фактор Плюс" в особі директора ОСОБА_11 укладено два договори про відступлення права вимоги за договором забезпечення.

Право вимоги, передані ОСОБА_10 , TOB "ФК "Фактор Плюс" по вказаним вище кредитним договорам № 1322-02-1 від 26.09.2012 р. та № 393-02-1 від 14.03.2013 р., в свою чергу отримали відповідно до договору відступлення права вимоги № 20/03-15/1 від 20.03.2015 р., який укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" та TOB "ФК "Фактор Плюс" і № 20/03-15/2 від 20.03.2015 р.
Як встановлено в ході проведення досудового розслідування, на момент укладення вказаних договорів, тобто 20.03.2015 р., у ПАТ "Банк "Київська Русь" відповідно до Рішення № 61 від 19.03.2015 р. виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію.

Орган досудового розслідування зазначено, що на думку ОСОБА_10 , дану обставину (призначення тимчасової адміністрації), деякі особи мають намір використати для заволодіння її майном, оскільки станом на даний час ПП "Прогресфарм" свої зобов`язання за кредитними договорами не виконало. Крім того, заявник вважає, що ОСОБА_7 та інші особи, які є сторонами в договорах забезпечення, а також колишні службові особи банку, мають намір незаконно вивести з під заборони та реалізувати заставне за кредитними договорами майно. В свою чергу такі дії призведуть до неможливості забезпечити кредитні договори № 1322-02-1 від 26.09.2012 р. та № 393-02-1 від 14.03.2013 р., чим порушуються її права.

Так, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2015 р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 до ПАТ "Банк "Київська Русь" про припинення договору іпотеки та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 20/03-15/1 від 20.03.2015 р., що укладений між банком та TOB "ФК "Фактор Плюс"; припинено договір іпотеки, укладений 06.06.13 за реєстром № 2327 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_7 відносно нерухомого майна.

Як вважає орган досудового розслідування, вказане рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.15, цілком зачіпає фінансові інтереси ОСОБА_10 , оскільки фактично судом, без її участі, прийнято рішення про зняття обтяження з нерухомого майна, яким забезпечується виконання кредитного договору № 393-02-1. При цьому, про судові засідання її повідомлено не було. Одночасно із цим, судом визнано недійсним договір № 20/03-15/1 від 20.03.2015 р., який укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" та TOB "ФК "Фактор Плюс", що також зачіпає її права, оскільки відповідно до вказаного договору банк відступив TOB "ФК "Фактор Плюс" право вимоги, а останні в свою чергу відступили такі права ОСОБА_10 . Вона за це сплатила грошові кошти в сумі більше ніж 44000000 грн.

Також, на думку органу досудового розслідування, з мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що станом на 11.06.2015 р., тобто на час коли вже діяли договори відступлення права вимоги № 19/03-15/3 та 19/03-15/4 від 19.03.2015 р. укладені між TOB "ФК "Фактор Плюс" та ОСОБА_10 , в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_13 на виконання кредитного договору укладеного з ПП "Прогресфарм" нібито сплатив, грошові кошти, які перевищують розмір іпотеки, і представник банку, присутній при судовому розгляді, дану інформацію підтвердив. Однак, на даний час на думку органу досудового розслідування всі права за кредитними договорами № 1322-02-І від 26.09.12 та № 393-02-1 від 14.03.13, належать ОСОБА_14 і тому лише вона може стверджувати про те чи виконало ПП "Прогресфарм" свої зобов`язання за ними, що свідчить про те, що ОСОБА_7 , інші особи, які є гарантами виконання кредитних договорів № 1322-02-1 від 26.09.2012 р. та № 393-02-1 від 14.03.2013 р., а також колишні службові особи ПАТ "Банк "Київська Русь" мають намір заволодіти майном, яке є заставним за вказаними вище кредитними договорами.

Крім того, під час проведення досудового розслідування встановлено, що 19 березня 2015 року з розрахункового рахунку ОСОБА_15 на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" було списано грошові кошти в сумі 767 453, 06 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 393- 02-1 від 14.03.2013 р. Ця підстава надала Іллічівському суду прийняти рішення про виведення з під іпотеки нерухомого майна. Майже одночасно із цим, тобто 20.03.15 за платіжним дорученням від 19.03.2015 р., ОСОБА_14 перераховано грошові кошти в сумі 35 500 000 грн. та 9 350 000 грн. в рахунок сплати своїх зобов`язань за договорами відступлення права вимоги по кредитним договорам № 393-02-1 від 14.03.13 та № 1322-02-1 від 26.09.2012 р.

09.07.2015 р. представником ОСОБА_14 заявлено цивільний позов, відповідно до вимог ст. 128 КПК України, про стягнення солідарно з TOB "ФК "Фактор Плюс", ПАТ "Банк "Київська Русь", ОСОБА_7 та ОСОБА_16 заподіяних ОСОБА_10 їх діями збитків у розмірі 44796319,21 грн.

09.07.2015 р. начальник відділення СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із старшим прокурором прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_9 , звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нежитлові та житлові приміщенні, належні, і в тому числі ОСОБА_7 , посилаючись на те, що незастосування заборони розпоряджатися нерухомим майном, яке передано в іпотеку по кредитним договорам може призвести до його виведення з під заборони та реалізацію, що в свою чергу призведе до порушення прав потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
09.07.2015 р. ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на житлові, нежитлові приміщення та земельні ділянки різних суб`єктів, в тому числі й на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 866,5 кв.м., житловою площею 350,4 кв.м., реєстраційний номер 8, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 199,9 кв.м., житловою площею 75,0 кв.м., кадастровий номер :02:001:0123, земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,182 га, кадастровий номер :02:001:0123 та належать на праві приватної власності ОСОБА_7 .

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на нежитлові та житлові приміщення, в тому числі й на ті, які на праві приватної власності належать ОСОБА_17 , оскільки вказане майно, відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність права власності ОСОБА_7 з потребами кримінального провадження.
Посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_7 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, не може прийматися до уваги, оскільки арешт на рахунки накладено з правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, в тому числі й того, що перебуває на праві власності у ОСОБА_7 , апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2015 р.
Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року, якою задоволено клопотання начальника відділення СВ Подільського району РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене із старшим прокурором прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на житлові, нежитлові приміщення та земельні ділянки різних суб`єктів, в тому числі й на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 866,5 кв.м., житловою площею 350,4 кв.м., реєстраційний номер 8, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 199,9 кв.м., житловою площею 75,0 кв.м., кадастровий номер :02:001:0123, земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,182 га, кадастровий номер :02:001:0123 та належать на праві приватної власності ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

__________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4