Справа №578/596/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/566/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №0000088 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Порозок Краснопільського району, мешканець АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга від захисника ОСОБА_6 на вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 , в якій він просить скасувати дане судове рішення та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, а також скасувати обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в закону силу ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз в сумі 306,90грн.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення, допущене судом істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Вказує про непричетність його підзахисного до скоєння інкримінованого йому злочину, оскільки ОСОБА_7 лише надав місце для зберігання майна, не будучи обізнаним про те, що воно є викраденим, проте суд першої інстанції притягнув до кримінальної відповідальності обвинуваченого тільки на підставі його визнавальних свідчень. Вказує, що покази свідків не мають відношення до предмету доказування, а протоколи оглядів приміщень є недопустимими доказами, так як вказані огляди було проведено без дозволу власників домоволодінь та автомобіля. На думку апелянта, судом першої інстанції не було чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, та вирок суду не містить посилання на кваліфікуючі ознаки злочину. Вважає, що судом не з`ясовано, чи дійсно вказані приміщення належать ТОВ «Славгород», як і викрадене з них майно, та чи міг обвинувачений перемістити таку кількість викрадених предметів з току, враховуючи їх вагу. Крім того, зазначає, що суд мав змінити раніше обраний запобіжний захід, а не обирати такий у вигляді тримання під вартою, при цьому належно вмотивувавши своє рішення. На думку захисту, ті обставини, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, має постійне місце проживання, раніше не судимий, навчається, має сім`ю, малолітню дитину, відшкодував заподіяні збитки в повному обсязі, давали суду підстави для застосування вимог ст.75 КК України щодо звільнення його від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 11 січня 2015 року близько 23год., шляхом пошкодження вхідних дверей, таємно проник до току ТОВ «Савгород» в с. Славгород по вулиці Охтирській, Краснопільського району Сумської області, звідки викрав майно на загальну суму 20617грн. 67коп., чим завдав збитків ТОВ «Славгород» на вказану суму.

Крім того 29 березня 2015 року близько 21 години, ОСОБА_7 шляхом розгинання замикаючої скоби вхідних дверей, пошкодивши навісні замки на вхідних дверях, проник до приміщення переробки гречки і соняшника ТОВ «Славгород», розміщеного по вулиці Охтирська Краснопільського району Сумської області, звідки таємно викрав майно на загальну суму 8404грн., чим завдав збитків ТОВ «Славгород» на вказану суму.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який погодився з апеляційною скаргою в частині наявності підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, встановлена у передбаченому законом порядку на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження по факту вчинення ОСОБА_7 повторно таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази, зокрема, надані під час судового розгляду покази обвинуваченого, свідків, представника потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового засідання у суді першої інстанції свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю та докладно пояснив, як при викладених в обвинувальному акті обставинах вчинив крадіжки майна ТОВ «Славгород» 11 січня 2015 року та 29 березня 2015 року.

Представник потерпілого ТОВ «Славгрод» ОСОБА_10 пояснив, що в січні та березні 2015 року було вчинено крадіжки ТМЦ з ТОВ «Славгород». На день розгляду справи в суді частину викраденого обвинувачений повернув правоохоронним органам, а вартість неповернутого майна сплатив ТОВ «Славгород».

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції посвідчив свою присутність в якості понятого при вилученні в господарстві обвинуваченого дерев`яних та металевих ящиків, форм для випічки хліба, вагів, дриля та редуктора, який знаходився за межами подвір`я, а також набору різного інструменту.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що був присутній як понятий, при огляді току та ангару ТОВ «Славгород», коли було виявлено крадіжку.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_13 , яка працює кладовщиком в ТОВ «Славгород», 12 січня 2015 року вона виявила крадіжку матеріальних цінностей з ангару, про що повідомила керівництво товариства.

Свідок ОСОБА_14 суду першої інстанції пояснила, що вона була присутня на території току ТОВ «Славгород», де були виявлені відкриті двері одного із ангарів складу.

Наведені покази обвинуваченого та свідків цілком узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні та покладеними в основу вироку суду першої інстанції: протоколами огляду місця події території складу току (складу №2) ТОВ «Славгород» від 12 січня 2015 року (а.с.85-94) та території ТОВ «Славгород» від 30 березня 2015 року (а.с.97-109); протоколами огляду місця події від 31 березня 2015 року домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.с.77-84); від 09 квітня 2015року автомобіля марки Ford, р/н НОМЕР_1 (а.с.95-96); від 31 березня 2015 року домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.110-113); від 31 березня 2015 року приміщення нежитлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.114-121); від 31 березня 2015 року домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.с.122-130); від 31 березня 2015 року ділянки обочини проїжджої частини дороги по вул. Лебединська в с. Славгород Краснопільського району (а.с.131-136); висновками товарознавчої експертизи від 19 червня 2015 року №№1303,1304 щодо вартості викрадених товарно-матеріальних цінностей в ТОВ «Славгород» (а.с.141-150); листом дирекції ТОВ «Славгород» за фактом крадіжки товарно-матеріальних цінностей (а.с.76).

Колегія суддів вважає, що наведені докази в їх сукупності спростовують доводи захисника ОСОБА_6 про непричетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення, а також неповноту судового розгляду.

Суд першої інстанції на обґрунтування своїх висновків про винність ОСОБА_7 в скоєні інкриміновано йому злочину дав належну оцінку всім дослідженим в судовому засіданні доказам, при цьому, за змістом оскаржуваного вироку було наведено, що протоколи оглядів підтверджують обставини вчинення злочинів, а саме вилучення правоохоронними органами як в господарстві обвинуваченого, так і в місцях, де він особисто вказував, викрадених в ТОВ «Славгород» товарно-матеріальних цінностей.

Посилання апелянта на те, що покази свідків, допитаних у судовому засіданні, є неналежними доказами, є необґрунтованими, оскільки свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 засвідчили, що були присутніми, як поняті, під час проведення огляду домоволодіння обвинуваченого та току товариства відповідно, коли були виявлені та вилучені викрадені речі, а також виявлено крадіжку товарно-матеріальних цінностей з приміщення току. Факт скоєння крадіжки з території току товариства засвідчили також свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Не заслуговують на увагу колегії суддів також доводи захисника ОСОБА_6 з приводу недопустимості доказів у кримінальному провадженні протоколів огляду місця події, оскільки судом не встановлено істотних порушенням вимог КПК України, що тягне за собою визнання цих доказів недопустимими в сенсі ст.ст.87,88 КПК України.

Протоколи за наслідками проведення вказаних процесуальних дій складені у відповідності з вимогами ст.104 КПК України, під час дослідження вказаних протоколів оглядів в судді першої інстанції, головуючим по справі з`ясовувалась думка обвинуваченого ОСОБА_7 , який жодних претензій до зафіксованих в них відомостей та обставин не мав, питання про визнання цих доказів недопустимими перед судом не ставив. Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором надані заяви обвинуваченого про надання дозволу на огляд автомобіля, який перебував у його володінні, домоволодіння, в якому він проживав, та нежилих домоволодінь, земельними ділянками яких він користувався, та обвинувачений підтвердив, що дійсно надавав такі дозволи.

Сумніви захисника ОСОБА_6 щодо приналежності викраденого майна саме ТОВ «Славгород», а не будь яким іншим особам, а також щодо прямого безпосереднього збитку, завданого злочином, спростовуються як показами обвинуваченого, наданого під час судового засідання у суді першої інстанції, так і показами свідків та представника потерпілого, відповідно до яких, викрадене майно належить ТОВ «Славгород», а також відношенням адміністрації вказаного товариства про вчинення крадіжки та перелік викраденого майна, та висновками товарознавчих експертиз. Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що відсутні звернення інших осіб під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження щодо викрадення належних їм речей з приміщення ТОВ «Славгород» в січні та березні 2015 року.

На думку колегії суддів, необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги захисника щодо не чіткого формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, оскільки за змістом вироку відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції чітко і конкретно сформульовані фактичні обставини і правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачується та визнається винуватим, висновки суду щодо оцінки доказів викладені у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

З журналу судового засідання, а також в ході прослуховування носіїв технічної інформації, на яких фіксувався перебіг судового засідання, вбачається, що судом першої інстанції в повній мірі під час допиту обвинуваченого, свідків, дослідження письмових доказів, досліджені обставини даного кримінального провадження, зокрема, щодо переміщення такої кількості вкрадених речей.

Сумніви захисника ОСОБА_6 щодо можливостей його підзахисного перемістити таку кількість викрадених речей з врахуванням їх ваги спростовуються як поясненнями в суді першої інстанції самого ОСОБА_7 про обставини вчинення ним крадіжок та способу переміщення викраденого майна (використання санчат, лантуха), так і фактом виявлення викрадених товарно-матеріальних цінностей саме у вказаних обвинуваченим місцях.

Не заслуговують на увагу колегії суддів та спростовуються змістом вироку суду першої інстанції також доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності вказівки у вироку, за якими саме кваліфікуючими ознаками ст.185 КК України, суд прийшов до висновку про вчинення саме кваліфікованої за ч.3 ст.185 КК України крадіжки.

Крім того, не є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду зазначення в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення по епізоду крадіжки, вчиненій ОСОБА_7 11 січня 2015 року, способу проникнення до току ТОВ «Славгород» шляхом пошкодження вхідних дверей, а не через вікно, оскільки спосіб вчинення злочину шляхом проникнення до приміщення залишається при цьому незмінним.

Є безпідставними також доводи захисту про незаконність вироку в частині обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та взяття його під варту із залу суду, оскільки санкція статті, за якою ОСОБА_7 визнано винним, передбачає позбавлення волі, тому у відповідності до вимог ст.331 КПК України, суд мав право обрати до обвинуваченого такий запобіжний захід та після проголошення вироку взяти його під варту до набрання вироком законної сили, враховуючи призначене йому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально. Вказівка суду першої інстанції про обрання, а не зміну раніше обраного запобіжного заходу, не є підставою для скасування судового рішення відповідно до положень ст.412 КПК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України та, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Відповідно до вимог ст.75 КК України, звільнення від призначеного покарання з випробуванням є правом, а не обов`язком суду. З огляду на те, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, нехтуючи інтересами суспільства неодноразово, переслідуючи особисті інтереси з метою збагачення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку обрати міру покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк. А обставини, на які посилається захисник у своїй апеляції, зокрема те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, має постійне місце проживання, раніше не судимий, навчається, має сім`ю, малолітню дитину, відшкодував заподіяні збитки в повному обсязі, в повній мірі були враховані судом першої інстанції та стали підставою для застосування положень ст.69 КК України та призначення останньому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Істотних порушень норм кримінально - процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4