Справа № 727/1528/14-к
Провадження № 1-кс/727/404/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в м. Чернівці скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

24.02.2014 року заявниця ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 від 12.02.2014 року про відмову у визнання потерпілим.

В скарзі зазначено наступне.

Нею було одержано постанову від 12.02.2014 року слідчого в особливо важливих справах відділу прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000037.

Також нею була отримана постанова слідчого прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 від 12.02.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000037 від 03.06.2013 року у зв`язку з відсутністю в діях старшого інспектора групи контролю за виконанням судових рішень Чернівецького СІЗО ОСОБА_6 та інших посадових осіб СІЗО.

Вважає постанову слідчого ОСОБА_5 необґрунтованою, оскільки не досліджено в кримінальному провадженні № 0000021 всі ухвали суду про утримання її під вартою, а також подані нею клопотання про зміну запобіжного заходу.

Зокрема, її було затримано 09.10.2012 року в 11 год. 30 хв. після проведення в її господарстві обшуку в с. Глинниця Кіцманського району Чернівецької області і доставлено в ІТТ УМВС України в Чернівецькій області.

12.10.2012 року постановою судді Шевченківського райсуду м. Чернівці їй було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, хоча вона просила суд з врахуванням її стану здоров`я та матеріального стану не обирати такий запобіжний захід.

05.12.2012 року слідчим ОСОБА_7 їй був вручений обвинувальний акт, однак при цьому її захисника не було. Цього ж числа з СІЗО вона направила клопотання до Шевченківського райсуду м. Чернівці про зміну запобіжного заходу стосовно неї. Тоді ж від слідчого судді Шевченківського райсуду м. Чернівці надійшло повідомлення про те, що її захисник відсутній, тому судове засідання було перенесено, у неї не було можливості надати матеріали, які би підтверджували її клопотання.

27.12.2012 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці своєю ухвалою відмовив їй в клопотанні про зміну запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_8 повідомив, що кримінальне провадження направлено до Кіцманського райсуду Чернівецької області для розгляду по суті.

Попередній розгляд кримінального провадження відбувся в Кіцманському райсуді Чернівецької області 16.01.2013 року.

16.01.2013 року вона подала мотивоване клопотання до Кіцманського районного суду Чернівецької області про зміну запобіжного заходу, однак суддею їй було відмовлено, мотивуючи тим, що з моменту винесення ухвали від 27.12.2012 року слідчого судді Шевченківського райсуду м. Чернівці не пройшло 30 днів, однак суддя Кіцманського райсуду самої ухвали як документу не виніс.

До 25.04.2013 року видавались супровідні листи про подальше тримання її під вартою, однак з 27.12.2012 року до 25.04.2013 року жодної ухвали про застосування стосовно неї запобіжного заходу не видавалося.

25.04.2013 року суддею Кіцманського райсуду ОСОБА_9 було видано ухвалу згідно якої було продовжено строк тримання її під вартою до 16.05.2013 року.

14.05.2013 року вона знову заявила клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно неї, однак ухвалою від 14.05.2013 року відмовив їй у клопотанні і продовжив строк тримання під вартою до 16.07.2013 року.

11.06.2013 року суддя Кіцманського райсуду ОСОБА_9 виніс аналогічну ухвалу, відмовив їй у зміні запобіжного заходу і продовжив строк тримання її під вартою до 11.08.2013 року.

06.08.2013 року вже інший суддя Кіцманського райсуду ОСОБА_10 відмовив їй у клопотанні про зміну запобіжного заходу, 16 вересня 2013 року вона подала знову клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, однак суддя ОСОБА_10 відмовив їй у клопотанні.

09.10.2013 року суддя ОСОБА_10 продовжив строк тримання її під вартою до 11.12.2013 року.

Після кожного із судових засідань її завжди направляли в СІЗО із супровідними листами і працівники СІЗО виконували вказівки суду.

Слідчий ОСОБА_5 не дослідив вищезазначені обставини кримінального провадження, а тому його постанова від 12.02.2014 року не об`єктивна та не законна.

Вона неодноразово в поданих нею клопотаннях звертала увагу прокурора та суду, що кримінальне провадження сфальсифіковане працівниками ВБНОН заради високих показників, впевнена, що не було необхідності у прийняті стосовно неї такої крайньої міри запобіжного заходу як взяття під варту, тому просила скасувати постанову слідчого від 12.02.2014 року про відмову у визнанні її потерпілою.

В судовому засіданні заявниця підтримала свою скаргу у повному обсязі і дала свої пояснення, вважаючи, що всі судді які відмовляли їй у зміні запобіжного заходу поступили стосовно неї незаконно. При цьому працівники СІЗО змушені були виконувати ті вказівки, які надавалися судом.

Прокурор в судовому засіданні скарги не визнав, вважав, що слідчий правомірно та законно прийняв рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки під час перевірки доводів ОСОБА_4 про вчинення злочину стосовно неї не встановлено, кримінальне провадження № 0000037 закрито, тому підстав проводити додаткову перевірку немає.

Заслухавши сторін за скаргою, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000037 суд вважає, що заявнику слід відмовити в задоволенні скарги.

Сама заявниця посилається на те, що її права були порушені тим, що суддями не було вирішено питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, як вона просила у своїх клопотаннях.

Судом встановлено, що кримінальне провадження було відкрите за заявою її сина ОСОБА_11 , який на теперішній час засуджений і відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Він вважав, що як стосовно нього, так і його матері ОСОБА_4 не було дотримано строків утримання під вартою і працівники СІЗО зобов`язані були звільнити їх з-під варти.

Судом встановлено, що в ході перевірки обставин викладених в скарзі, а також вказівок зазначених в ухвалі апеляційного суду Чернівецької області не було встановлено, що з боку суддів як Шевченківського районного суду м. Чернівці, так і суддів Кіцманського районного суду Чернівецької області було вчинено дії, які би свідчили про вчинення ними злочинних дій стосовно заявниці.

Сама заявниця ОСОБА_4 не зверталася з заявою про вчинення злочину і кримінальне провадження за її заявою не відкривалося, вона була залучена в якості потерпілої тільки після того, як була допитана слідчим за заявою її сина ОСОБА_11 ..

12.02.2014 року слідчий прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 на підставі здобутих доказів вніс постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 , оскільки підстав для цього не було.

Суд вважає, що постанова слідчого ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_4 за кримінальним провадженням № 0000037 є законною, обґрунтованою, вона відповідає вимогам закону, будь-яких дій які би завдали їй шкоди чи порушили би її законні права з боку суддів чи працівників СІЗО не було вчинено, а тому підстав для її скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303,304,306,307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні скарги на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 від 12 лютого 2014 року про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_4 за кримінальним провадженням № 0000037 від 03.06.2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає .

Слідчий суддя ОСОБА_1