Єдиний унікальний номер (справа №) 216/1517/15-к
Номер провадження у суді 1-кп/216/271/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003476 від 21 жовтня 2014 року

про обвинувачення ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі, є українцем та громадянином України, не працює, має середньо-спеціальну освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, м.т. НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2014 року, приблизно о 22.20 годині, на площадці сходів під`їзду, біля квартири АДРЕСА_2 між громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відбулась сварка, приводом до якої стало те, що ОСОБА_4 порушував тишу у під`їзді зазначеного будинку. В результаті сварки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 склалися неприязні відносини.

11.12.2014 року, приблизно о 14.00 годин, ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання - в квартирі АДРЕСА_2 . В цей час до його квартири з метою з`ясування стосунків щодо подій, які мали місце 10.12.2014 року прийшов ОСОБА_7 та постукав у двері. ОСОБА_4 , знаючи що до нього прийшов ОСОБА_7 , та припускаючи, що наступні дії можуть перейти в бійку, взяв за місцем свого мешкання ніж та тримаючи його в правій руці, відчинив вхідні двері своєї квартири. В цей час між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник намір, направлений на заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_9 , перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_2 , не маючи на меті спричинити смерть потерпілому, завдав клинком ножа, який тримав в правій руці, один удар в ліву частину грудної клітини ОСОБА_7 , таким чином, спричинивши потерпілому відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №52 від 10.03.2015 року тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини ліворуч на рівні 5-го міжребер`я на 1,5 см від середньої лінії, яке переходить у раньовий канал, що має напрямок спереду-назад, зліва-направо, кров у правій плевральній порожнині.

Згідно вказаного висновку комісійної судово-медичної експертизи №52 від 10.03.2015 року виявлене у ОСОБА_7 проникаюче колото-різане поранення відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується визнав повністю, підтвердив свої показання, які давав під час досудового розслідування, фактичні обставини обвинувачення і пояснив, що дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які вірно встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, пояснив, що показання давав і дає добровільно. Пояснив, що цивільний позов визнає частково, а саме, визнає лише розмір завданої матеріальної шкоди.

Обвинувачений заявив клопотання про застосування ч.3 ст.349 КПК України, просив не досліджувати обставини справи, оскільки він фактичні обставини злочину визнає повністю. Прокурор дане клопотання підтримав, інші учасники також.

Суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому декілька разів роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить те, що обвинувачений цю позицію заявив і під час підготовчого судового засідання і під час судового розгляду, а також про це свідчать його письмове клопотання.

Фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені вірно, обвинуваченим підтверджуються.

Ухвалюючи вирок, суд вважає, що мало місце діяння, яке інкримінується обвинуваченому. Це діяння містить склад злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за ознаками навмисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння.

Призначаючи покарання, суд виходить з меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно ст. 66 КК України є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який під наглядом лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, за час проживання по АДРЕСА_1 скарг від сусідів не надходило (т.1 а.п. 48), суд вважає, що досягти мети покарання та виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції останнього від суспільства і йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.2), 3) та 4) ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та/або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, з урахуванням усіх обставин справи, в тому числі особи обвинуваченого, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Суд відхиляє доводи сторони обвинувачення про неможливість застосування ст.75 КК України за необґрунтованістю. Крім того, визначене судом покарання дозволить обвинуваченому працювати з метою відшкодування завданої шкоди, що є в інтересах насамперед потерпілого.

При призначенні саме такого покарання суд враховує як фактичну обставину у справі значну різницю у фізіологічному розвитку між потерпілим та обвинуваченим. Очевидно, що за цими ознаками обвинувачений є більш слабкою людиною, а тому суд вважає, що при намаганні з`ясувати стосунки з боку потерпілого, обвинувачений перебував у сильному душевному хвилюванні з огляду на фізіологічні переваги організму обвинуваченого.

В той же час обвинувачений не визнає моральну шкоду, визнаючи вину та матеріальну шкоду, чим фактично продовжує завдавати моральну шкоду потерпілому. З огляду на це відшкодування моральної шкоди фактично є єдиним змістовним за суттю компенастором для потерпілого. І тому судове рішення повинне компенсувати завдану моральну шкоду та віру потерпілого у соціальну справедливість.

Крім того, обвинувачений не відшкодував на момент судового розгляду ні моральної, ні матеріальної шкоди.

Тому, з огляду на поведінку обвинуваченого у питаннях оцінки ним моральної шкоди та у бездіяльності щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, суд вважає справедливим цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 задовольнити частково, стягнувши ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 3641 (три тисячі шістсот сорок одну) гривню 61 копійку завданої матеріальної шкоди у зв`язку з визнанням позову у цій частині та 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень завданої моральної шкоди, 1000 (одну тисячу) гривень витрат на правову допомогу адвоката.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який застосовано ухвалою від 31.03.2015 року, припинив свою дію та у встановленому порядку не продовжувався через відсутність відповідного клопотання (т.2 а.п. 45, 46).

Суд вирішує питання про речові докази та документи в порядку ст.100 КПК України, та приймає рішення щодо процесуальних витрат в порядку ст.126 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 374 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України і призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.2), 3) та 4) ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та/або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Речові докази, а саме, пневматичний пістолет «M40 Model», переданий на зберігання до камери схову речових доказів Центрально-Міського РВ, повернути ОСОБА_10 (т.1 а.п. 36, 37), чоловічу сорочку, передану на зберігання в камеру схову Центрально-Міського РВ, повернути потерпілому ОСОБА_7 (т.1 а.п. 64, 65); медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_7 , що перебуває у матеріалах провадження, повернути до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР (т.1 а.п. 125, 126); ніж, вилучений в ході огляду місця події, переданий на зберігання в камеру схову речових доказів Центрально-Міського РВ, повернути ОСОБА_4 (т.1 а.п. 157, 158).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 306 (триста шість) гривень 90 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта (т.1 а.п. 150).

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 3641 (три тисячі шістсот сорок одну) гривню 61 копійку завданої матеріальної шкоди та 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень завданої моральної шкоди, 1000 (одну тисячу) гривень витрат на правову допомогу адвоката.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити право обвинуваченого подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Суддя ОСОБА_1