Провадження № - 1кп/201/465/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0003426 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В кримінальному провадженні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

потерпіла ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2009 (справа 2-5678, 2009) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від доходу ОСОБА_3 , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 28.09.2009 року. ОСОБА_3 , будучи ознайомлений з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2009 про стягнення з нього аліментів, попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська 18.05.2015, 23.06.2015, 09.07.2015, 13.07.2015, достовірно знаючи про відкрите виконавче провадження 47582133 від 18.05.2015 у ДВС Жовтневого району м. Дніпропетровська, будучи працездатним, злісно ухиляючись від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), починаючи з жовтня 2014, діючи умисно, аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки не виплачував, матеріальної та іншої допомоги не надавав. На виклики та попередження державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби про необхідність погашення заборгованості по сплаті аліментів не реагував, при цьому на облік у Жовтневому районному центрі зайнятості у м. Дніпропетровську не став, свідомо знаючи про можливість отримання дотацій від держави і можливість виплачувати аліменти, чим злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів), внаслідок чого його заборгованість по сплаті аліментів складала: за жовтень 2014 - 852 гривні 60 копійок, за листопад 2014 - 852 гривні 60 копійок, за грудень 2014 - 852 гривні 60 копійок, за січень 2015 - 852 гривні 60 копійок, за лютий 2015 - 852 гривні 60 копійок, за березень 2015 - 852 гривні 60 копійок, за квітень 2015 - 852 гривні 60 копійок, за травень 2015 - 852 гривні 60 копійок, за червень 2015- 852 гривні 60 копійок, за липень 2015 - 852 гривні 60 копійок, за серпень 2015 - 715 гривень 08 копійок, а всього станом на 26.08.2015 року заборгованість склала 8 388 гривень 48 копійок.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, а саме, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які повністю підтверджують обставини, викладені в обвинувальному акті, додатково пояснивши, що він без попередження держвиконавця на тривалий час від`їжджав до Донецької області.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим, його винність підтверджується наданими сторонами кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме,
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що обвинувачений являється батьком її дитини. Йому достовірно відомо про наявність рішення Бабушкінського районного суду про стягнення з нього коштів на утримання дитини, однак він всіляко уникає від сплати цих коштів. Потерпіла підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті, зазначивши лише, що реально сума заборгованості по аліментам значно більша, ніж вказана в обвинувальному акті.
З рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2009 року вбачається, що з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від доходу ОСОБА_3 , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 28.09.2009 року.
На підставі вказаного рішення, 01.12.2009 року було видано виконавчий лист, а 18.05.2015 р. було відкрито виконавче провадження по вказаному листу, що вбачається з копії виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 47582133.
Про наявність відкритого виконавчого провадження та необхідність сплати аліментів обвинуваченому було достеменно відомо, що підтверджується його особистими розписками у виклику до держвиконавця та попередженнях від 18.05.2015 р., 23.06.2015 р., 09.07.2015 р., 13.07.2015 р. та не заперечується обвинуваченим в судовому засіданні.
Довідкою Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 17.08.2015 р. встановлено, що обвинувачений на обліку у вказаній установі не перебуває, незважаючи на те, що з жовтня 2014 року не працює, що вбачається з довідки Управління пенсійного фонду України від 20.08.2015 р.
Як вбачається з довідки розрахунку № 1110/15/В13 від 26.08.2015 р., станом на вказану дату у обвинуваченого виникла заборгованість по аліментах на загальну суму 31 653,79 гривень, з яких починаючи з жовтня 2014 року по 26.08.2015 р. - 8 388,48 гривень.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що обвинувачений з 18.05.2015 р. знав про наявність в провадженні Жовтневого ВДВС виконавчого листа про стягнення з нього аліментів, знав про те, що він являється батьком ОСОБА_7 , повинен був знати про свій конституційний обов`язок виконувати судове рішення та обов`язок встановлений Сімейним кодексом України матеріально забезпечувати свою дитину, мав можливість сплачувати аліменти, так як не визнаний не працездатним і не навів обставин, які б перешкоджали йому працювати і забезпечувати свою дитину, однак систематично вчиняв дії направлені на ухилення від сплати аліментів, що виразилось у непрацевлаштуванні, не встановленню на облік у центрі зайнятості, що в своїй сукупності дозволяє прийти до висновку, про доведеність вини обвинуваченого у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно по ч. 1 ст. 164 КК України.

Посилання потерпілої на те, що розмір заборгованості по аліментах значно більший ніж вказано в обвинувальному акті, знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що вбачається з розрахунку заборгованості, однак судом кримінальне провадження розглядається виключно в межах висунутого обвинувачення і судом в даному кримінальному провадженні встановлюється лише сума заборгованості по аліментах за період з жовтня 2014 року по 26.08.2015 р. однак дані обставини не звільняють обвинуваченого від обов`язку сплатити всю суму заборгованості по аліментах.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який, не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, посередньо характеризується.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, КК України, є активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують його покарання відповідно до ст. 67 КК України, в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк один рік.

На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, переіодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1