ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7698/15-к
провадження № 1-кп/753/427/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , несудимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника: ОСОБА_11 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 5 лютого 2015 року приблизно о 04 год. 10 хв., знаходячись на загальному коридорі 15-го поверху в будинку АДРЕСА_3 , за допомогою заздалегідь заготовлених інструментів зламав серцевину врізних замків двох вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , проник до цієї квартири, звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_10 23600 доларів США, що згідно з інформацією НБУ становить 434952 грн., та чорний ремінь «ZILLI», після чого з місця вчинення злочину зник.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 5 лютого 2015 року о 04 год. ранку, за допомогою заздалегідь заготовлених інструментів проник до квартири, яка знаходилася на 15 поверсі будинку АДРЕСА_3 , звідки викрав приблизно 20-25 тис. доларів США, ще якісь речі та пішов до ліфта. Коли спустився вниз, то там стояли працівники міліції, які його затримали та вилучили викрадене.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину по епізоду від 5 лютого 2015 року при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, потерпілий, захисник не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину по епізоду від 5 лютого 2015 року при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, поєднане з проникненням у житло.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд ураховуючи тяжкість вчиненого злочину, те, що відповідно до вимог ст. 12 КК України він відноситься до особливо тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який несудимий, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має постійне місце проживання, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, уважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 185 КК України.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст.100 та ч. 2 ст.124 КПК України.
Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 22 січня 2015 року в період часу з 13 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв., знаходячись у будинку АДРЕСА_5 , за допомогою заздалегідь заготовлених інструментів зламав серцевину врізаних замків вхідних дверей та проник до квартири АДРЕСА_6 , звідки шляхом злому замка сейфу викрав грошові кошти в сумі 50000 грн. та 50000 євро, що згідно курсу НБУ становить 913971 грн., а всього на суму 963971грн., які належать ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вказані дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, поєднаного з проникненням у житло.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні ним крадіжки 22 січня 2015 року не визнав та пояснив, що він не міг вчинити даного злочин, оскільки в цей день, в період часу, коли було вчинено злочин, він на таксі відвозив дівчину додому, після чого на цьому ж таксі поїхав на Харківське шосе до цивільної дружини, де перебував до 21 год.
Надаючи відповіді на запитання обвинувачений зазначив, що в його телефоні збереглось смс - повідомлення до служби таксі, яке підтверджує факт виклику таксі та його прибуття. Зазначив, що на виклик приїхав чорний Мітсубісі Лансер з водієм чоловіком, приблизно 40 років.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 27 січня 2015 року приблизно о 12 год. він прийшов додому на АДРЕСА_7 , та побачив виламаний верхній замок у дверях, безлад у квартирі, пропажу грошей з сейфу, та викликав міліцію.
Надаючи відповіді на запитання потерпілий зазначив, що слідчий йому повідомив про дату вчинення злочину, а саме, 22 січня 2015 року. Сейф знаходився в коморі у кімнаті, та був розрізаний болгаркою.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що з ОСОБА_6 вона познайомилася на сайті знайомств, де вони домовилися повечеряти в Суші-бар «Євразія». Після цього, 21 січня 2015 року біля 20 год. вони вирішили поїхати на вул. Драгоманова, де перебували до 12 год. наступного дня, а саме 22 січня 2015 року, після чого ОСОБА_6 викликав таксі та відвіз її додому, а сам поїхав далі.
Надаючи відповіді на запитання свідок зазначила, що на виклик приїхало таксі Мітсубісі Лансер чорного кольору приблизно о 12 год. 15 хв. Дома вона була приблизно о 12 год. 35 хв.
Свідок ОСОБА_13 у суді пояснила, що вона зустрічалася з обвинуваченим ОСОБА_6 , якого знає приблизно 2 роки. У той день, 22 січня 2015 року ОСОБА_6 прийшов до неї додому приблизно з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_14 пояснив, що він є водієм таксі «Vip Люкс». Точної дати не пам`ятає, коли біля 12 год. під`їхав до вул. Драгоманова та забрав обвинуваченого і дівчину, які поїхали на Харківське шосе, де дівчина вийшла, а обвинувачений попросив завести його на АДРЕСА_8 . У зв`язку з цим, він подзвонив до диспетчерної служби для перерахування суми замовлення. Після отримання відповіді поїхав на ОСОБА_15 , де залишив обвинуваченого, який пішов у сторону дворів.
Надаючи відповіді на запитання свідок зазначив, що дівчину він висадив приблизно о 12 год. 15 хв., а обвинуваченого після цього віз ще приблизно до 10 хв. та висадив десь біля 12 год. 30 хв.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину сторона обвинувачення також посилається на наступні письмові докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 січня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_9 27 січня 2015 року о 12 год. 00 хв. виявив у своїй квартирі пошкодження замків до вхідних дверей та відсутність 50000 грн. і 50000 євро.;
- протокол огляду місця події від 27 січня 2015 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_9 , де у кімнаті № 2 з дверей та шафи виявлено 3 сліди папілярних узорів;
- висновок експерта № 107 від 7 лютого 2015 року, відповідно до якого сліди папілярних узорів, вилучених при огляді місця події, залишені середнім та безіменним пальцями лівої руки ОСОБА_6 , інші сліди для ідентифікації за ними особи не придатні.
Суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії від 6 грудня 1988 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.
Так, аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що останній тільки підтвердив факт викрадення у нього майна за адресою: АДРЕСА_10 . Однак ці показання ніяким чином не підтверджують, що крадіжку скоїв саме ОСОБА_16 , а тому не можуть бути взяті судом до уваги, як доказ вини останнього. Більш того, потерпілому, навіть, не було відомо, коли саме вчинено злочин, а про дату він дізнався від слідчого.
Те саме стосується й протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 січня 2015 року, де ОСОБА_9 повідомив лише про факт крадіжки його майна.
Що стосується протоколу огляду місця події від 27 січня 2015 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого з квартири потерпілого ОСОБА_9 виявлено 3 сліди папілярних узорів, то суд уважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 5 ст. 237 КПК України передбачено, що при проведенні огляду усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.
Однак, при дослідженні зазначено протоколу судом було з`ясовано, що в ньому відсутні дані про те, що відбувалося опечатування виявлених слідів папілярних узорів, із завіренням підписів понятих. Хоч у висновку експерта № 107 від 7 лютого 2015 року зазначено, що на дослідження надійшли об`єкти, упаковані в паперовий конверт, на лицевій стороні якого барвником синього кольору виконані рукописні записи змісту: 27.01.2015 ЕО сліди папілярних узорів, з підписами понятих, слідчого та експерта.
Вказані обставини не можуть не викликати певні сумніви щодо того, які саме сліди папілярних узорів направлялися на експертизу.
З метою перевірки вказаних фактів, колегією суддів було задоволено клопотання прокурора про допит слідчого та понятих, які були присутні під час складання даного протоколу та проведення огляду.
Проте явку останніх в судові засідання прокурором забезпечено не було, хоч відповідно до вимог ст. 23 КПК України, саме сторона обвинувачення зобов`язана була забезпечити присутність цих свідків, внаслідок чого суд не зміг перевірити достовірність даних, викладених у протоколі за їх участі, а сторона захисту реалізувати своє право на допит.
Отже, ураховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, згідно з яким усі сумніви мають тлумачитися на користь обвинуваченого, суд уважає за необхідне вказаний протокол огляду місця події від 27 січня 2015 року в частині вилучення трьох слідів папілярних узорів визнати недопустимим доказом, а також похідний від нього доказ висновок експерта № 107 від 7 лютого 2015 року.
Крім того, на думку суду, такий протокол огляду місця події, який викликає сумніви в його належності та допустимості, не може бути єдиним доказом, покладеним в основу обвинувального вироку.
Що стосується протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями до нього від 7 лютого 2015 року за участю свідка ОСОБА_17 , то він також не може бути визнаний допустимим доказом, виходячи з вимог ч. 2 ст. 228 КПК України, відповідно до яких, особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статті, яких має бути не менше трьох і які не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Однак, як було встановлено судом при дослідженні вказаних доказів, упізнавальна особа ОСОБА_6 був поставлений в умови, які його явно виділяли з оточення, а саме, найвищій зріст серед присутніх та відсутність осіб грузинської національності, а один з учасників знаходився в шапці.

Також, у зв`язку з незабезпеченням стороною обвинувачення явки свідка ОСОБА_17 , а вжиті судом заходи для його виклику виявилися безрезультатними, оскільки на виклики до суду свідок не з`являвся, рішення суду про примусовий його привід у судові засідання залишилися невиконаними, колегією суддів прийнято рішення про відмову у допиті цього свідка.
Будь-яких інших доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_6 до злочину, за викладених у обвинувальному акті обставинах, стороною обвинувачення надано не було.
Тому, за відсутності інших належних доказів, які б підтверджували факт проникнення та перебування ОСОБА_6 в приміщенні квартири ОСОБА_9 , посилання прокурора на протилежне є безпідставними.
Між тим, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суд уважає, що вони підтверджують доводи обвинуваченого про те, що він не міг бути присутнім під час вчинення злочину 22 січня 2015 року з 13 год. по 14 год. 00 хв. по проспекту 40-річчя Жовтня, оскільки був спочатку зі свідком ОСОБА_12 , а потім з ОСОБА_13 до 21 год. 22 січня 2015 року.
Підстав сумніватися у таких показаннях свідків, у суду не має.
Крім того, судом за клопотанням сторони захисту було досліджено роздруківка виклику 22 січня 2015 року, з якого вбачається, що з номеру мобільного телефону НОМЕР_1 дійсно було отримано виклик таксі «VipLUX» на вул. Драгоманова, 1а об 11 год. 49 хв. Виклик отримав водій ОСОБА_14 . Також вказано, що адресами виклику були: спочатку АДРЕСА_11 , потім АДРЕСА_12 та АДРЕСА_8 .
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 по епізоду крадіжки від 22 січня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що даний злочин вчинено останнім.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України по епізоду від 5 лютого 2015 року, і призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 6 лютого 2015 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити у виді тримання під вартою.

ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 185 КК України по епізоду від 22 січня 2015 року визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення цього злочину останнім.
Судові витрати у справі вартість судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 491 грн. 92 коп., трасологічних експертиз в сумі 982 грн. 08 коп., 2954 грн. 56 коп., а всього на загальну суму 4428 грн. 56 коп., віднести за рахунок держави.
Речові докази по справі, а саме:
- слід від взуття, 2 частини циліндрованих механізмів замків, 3 саморізи та 11 предметів, набір 6-гранників та 9 предметів, які знаходяться на зберіганні в камері схову Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, - знищити;
- батарейки, ключі, електробритва, перчатки, зарядний пристрій, рюкзак, кросівки «Найк», портфель, грошові кошти в сумі 80 грн. конфіскувати в дохід держави.
- 23600 доларів США, ремінь «ZILLI», які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_10 під розписку - залишити у власності останнього.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

___________ ____________ ___________