УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/3037/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 263 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2015 року.
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі: прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , секретаря судового засідання ОСОБА_9 , -
Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурорів в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд, -
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, - на 1 рік тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.
Вирішено стягнути із ОСОБА_7 на користь держави 1228 грн. 80 коп. витрат за проведення вибухо-технічної експертизи.
Згідно вироку, в період часу з 02 години 18 хвилин по 02 годину 30 хвилин 08 серпня 2015 року у вагоні пасажирського потягу №126 сполученням Слов`янськ-Київ, на залізничній станції «Полтава-Південна» за адресою майдан Слави, 1, у м. Полтаві, військовослужбовець ОСОБА_7 , який проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України, під час вибуття у щорічну основну відпустку терміном 28 діб з 08.08.2015 року по 05.09.2015 року, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1,2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, без дозволу, передбаченого Положенням про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженого наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, незаконно придбав у подарунок від невстановленої слідством особи бойовий припас - ручну наступальну гранату РГН. Після цього він, перебуваючи у вказаному потягу на згаданій залізничній станції, поклав дану гранату РГН у свій рюкзак та діючи умисно, всупереч вищевказаним нормативно-правовим актам, без передбаченого законом дозволу, незаконно носив вищевказаний бойовий припас, подорожуючи громадським транспортом до місця свого проживання до будинку АДРЕСА_1 , куди він прибув 10 серпня 2015 року близько 23 години та незаконно зберігав його в пакеті на кухні вказаного домоволодіння до 09 годин 33 хвилин 11 серпня 2015 року, а саме до часу вилучення цієї гранати працівниками міліції в ході огляду місця події.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині призначення покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України. Посилається на те, що судом не враховані ті обставини, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, визнав свою вину, щиросердно розкаявся, сприяв слідству у встановленні істини по справі, є учасником бойових дій та має на утриманні неповнолітню дитину.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 263 КК України є обгрунтованими та не оспорюються в апеляційному порядку.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та сприяння у розкритті злочину.
З врахуванням цих обставин суд першої інстанції обгрунтовано застосував ст. 69 КК України та перейшов до іншого, більш м'якого покарання, не зазначеного у санкції ч. 1 ст. 263 КК України, - тримання в дисциплінарному батальоні військовослужбовців.
За своїм видом та розміром це покарання є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, та не може бути визнано явно несправедливим внаслідок суворості.
Тому підстав для застосування ст. 75 КК України, яка не передбачеє звільнення від відбування покарання у виді тримання в дисциплінарному батальоні військовослужбовців, немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді :