Дата документу Справа № 314/2612/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1812/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/2612/15-к Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження щодо засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська-на-Кубані Слов`янського району Краснодарського краю Російської Федерації, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії № 101 УДПтСУ в Запорізькій області,

встановила:
З апеляційною скаргою /а.п. 50/ до суду апеляційної інстанції звернувся засуджений ОСОБА_7 , в якій просить переглянути ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.08.2015 року /а.п. 43-45/ та прийняти законне рішення.

В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що у 2013 році йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні та вирішення цього питання було перенесено на один рік, проте, у 2014 році це питання не вирішувалось.

Також зазначив, що у перших судових засіданнях у 2015 році, суддя робила зауваження адміністрації колонії з приводу того, чому у 2014 році не ставилось питання про його умовно-дострокове звільнення, акцентуючи увагу на його позитивну характеристику та на відсутність порушень, проте, в останньому судовому засіданні суддя повідомила, що було отримано довідку з колонії, згідно з якою, він має порушення у травні 2015 року, що він проходив комісію та йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, крім того, що він за характеристикою адміністрації колонії є злісним порушником режиму утримання, хоча, це не відповідає дійсності, оскільки останній раз він був на комісії з приводу застосування щодо нього ст. 81, ще у 2013 році, тому вважає всі ці факти сфальсифікованими.

Згідно із оскаржуваною ухвалою суду, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_7 по даному провадженню засуджений 08.12.2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; початок строку відбування покарання - 26.07.2008 року, кінець строку - 26.01.2016 року.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що засуджений ОСОБА_7 з 25.05.2009 року відбуває покарання у Кам`янській ВК № 101 УДПтСУ в Запорізькій області, відбув більше ? частини строку покарання, за цей час мав 9 стягнень, за що його два рази було переведено до ДІЗО на 15 діб, останній раз 29.05.2015 року він був затриманий у стані алкогольного сп`яніння, є злісним порушником режиму відбування покарання, тому його клопотання про умовно-дострокове звільнення є сумнівним та передчасним.

Також суд зазначив, що відбуття засудженим ? частини строку покарання, не є обов`язковою підставою для його звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що він довів своє виправлення та перевиховання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і просить залишити її без задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд, розглядаючи клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення, дотримався вимог закону і обґрунтовано дійшов висновку, що на час розгляду питання в суді, засуджений не проявив себе як такий, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, вмотивувавши це своє рішення належним чином.

Так, з матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 по даному провадженню засуджений 08.12.2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; початок строку відбування покарання - 26.07.2008 року, кінець строку - 26.01.2016 року, з 25.05.2009 року відбуває покарання у Кам`янській ВК № 101 УДПтСУ в Запорізькій області, відбув більше ? частини строку покарання, за цей час мав 10 стягнень, за що його два рази було переведено до ДІЗО на 15 діб, останній раз 29.05.2015 року він був затриманий у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з характеристикою та довідками, наданими суду адміністрацією колонії, засуджений не довів своє виправлення і вони не вбачають підстав для його умовно-дострокового звільнення згідно з нормами ст. 81 КК України.

З такими висновками та рішенням суду погоджується і колегія суддів і не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Не наведені такі підстави і в апеляційній скарзі засудженого, доводи якої не спростовують обставини, встановлені судом, у зв`язку з чим, вона підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4