Справа № 369/5644/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1069/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 08.10.2015

ВИРОК
Іменем України
08 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , -

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2015 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання призначено у вигляді 5 років позбавлення волі; на підставі 75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше

не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за те, що вони 28 лютого 2015 року близько 02 години, повторно та за попередньою змовою між собою, в АДРЕСА_1 із застосуванням фізичної сили відкрито викрали у потерпілої ОСОБА_10 телефон марки LG D-618, вартістю 2 624 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ст. 75 КК України, та - невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор зазначає, що при визначенні міри покарання ОСОБА_7 у порушення вимог ст. 65 КК України суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема того, що обвинувачений в період умовно-дострокового звільнення за вчинення тяжкого злочину повторно вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності, поєднаний із застосуванням насильства, за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про його явне небажання ставати на шлях виправлення.

На думку прокурора, висновки суду про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення є необґрунтованими, оскільки з моменту умовно-дострокового звільнення він не працевлаштувався, а тільки після обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту почав вчиняти дії щодо працевлаштування, а шкоду відшкодував потерпілій лише з метою уникнення покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

Прокурор просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати, провести повторно судове слідство в частині дослідження документів, характеризуючих особу обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, до набрання вироку законної сили застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши останнього під варту в залі суду; в решті вирок просить залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 ОСОБА_11 вважає вирок законним та просить залишити його без змін. Захисник стверджує, що доводи апеляційної скарги є лише суб`єктивною думкою прокурора, оскільки суд першої інстанції у відповідності ст. 65 КК України врахував наявність ряду обставин, які пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченого та призначив справедливе покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, захисника ОСОБА_11 , яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила у її задоволенні відмовити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який в своїх поясненнях, дебатах і в останньому слові підтримав позицію свого захисника і просив вирок суду залишити без зміни, засудженого ОСОБА_8 , що проти апеляційної скарги прокурора заперечував, перевіривши вирок суду, матеріали справи і доводи апеляції, судова колегія вважає її частково обґрунтованою.

Як вбачається з вироку суду і матеріалів справи, суд повно, всебічно і неупереджено дослідив всі обставини і докази по справі, надав їм належну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вина обвинуваченого доведена власними показами обох підсудних, показами потерпілої, яка підтвердила обставини справи, протоколами слідчих дій, висновками експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, а згідно ч. 2 вказаної норми особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Однак при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог вказаної норми. Так, призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше був судимий, щиро розкаюється у скоєному, характеризується позитивно, працевлаштований та добровільно відшкодував завдану потерпілій шкоду.

Разом з тим, судом не достатньо враховано, що ОСОБА_7 скоїв новий злочин у період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність засудженого, який на шлях виправлення став і відповідних висновків для себе не зробив.

Таким чином, приймаючи рішення про призначення покарання ОСОБА_7 , суд не достатньо обґрунтував свій висновок про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства при застосуванні стосовно нього ст. 75 КК України.

При таких обставинах, судова колегія вважає за необхідне вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і застосування стосовно нього звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати, оскільки лише відбування ним покарання в умовах реального позбавлення волі буде відповідати вимогам ст. 50, 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, судова колегія, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково. Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2015 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України засудити до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2011 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4