Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/1046/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_7 -

ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000093 стосовно ОСОБА_10 за апеляційною скаргою заступника прокурора прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_11 на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2015 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровограда, українку, громадянку України, з неповною середньою освітою, що не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_10 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь Кіровоградської дитячої обласної лікарні - 7 027, 82 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

На користь держави з ОСОБА_10 стягнуто 491, 04 грн. процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватою та засуджено за те, що вона вчинила умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило інший розлад здоров`я потерпілої, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину за таких обставин.

06 квітня 2015 року близько 15.00 год., малолітня ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 , рухаючись у північному напрямку від будинку домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , в балці на відстані 500 м, де мала намір пиляти дрова для опалення пічної плити, та в цей час разом з ОСОБА_12 потайки від дорослих палили цигарки.

В цей час, від вказаного домоволодіння підійшла мати малолітньої ОСОБА_7 - ОСОБА_10 , яка побачивши, що її донька палить сигарети, не стримуючи гніву з приводу не вподобання її схильності до паління, супроводжуючи гнів нецензурною лайкою, вихопила з рук ОСОБА_7 металеву ручну пилку типу «ножівка» з лезом довжиною 45 см та тримаючи вказану ручну пилку долонею правої руки, завдала останній близько 4-5 ударів гострою «робочою» частиною пилки, один з яких прийшовся по обличчю, а інші в лобно-тім`яну та потиличну ділянки голови малолітньої потерпілої.

Відразу після чого, малолітня ОСОБА_7 прикрила голову та обличчя обома руками, а ОСОБА_10 продовжуючи свій злочинний намір на заподіяння їй тілесних ушкоджень завдала ще два удари вказаною ручною пилкою типу «ножівка» в області обох кистей рук малолітньої потерпілої, таким чином спричинивши їй тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта № 665 від 15.07.2015 року малолітній ОСОБА_7 в результаті злочинних дій ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, множинних переломів зовнішньої пластини лівої тім`яної кістки з наявністю сторонніх тіл, множинних скальпованих, колотих ран в лобно-тім`яній потиличній ділянці голови зліва з наявністю сторонніх тіл (зуб`я металевої пилки), проникаючого поранення рогівки, травматичної катаракти лівого ока та зниження гостроти зору до 0,06 (на момент огляду 07.07.2015 року), які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, множинних ран обох кистей з ушкодженнями сухожиль розгиначів 5 пальця правої кисті, 2-3-4 пальців лівої кисті з утворенням колоїдних рубців (станом на 07.07.2015 року), які відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин провадження, юридичної кваліфікації дій обвинуваченої та доведеність її вини, просить скасувати вирок районного суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та її особі, ухвалити новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_10 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі та виключити з мотивувальної частини вироку обставину, яка пом`якшує покарання - вчинення злочину вперше.

В якості обґрунтування з посиланням на положення ст. 65 КК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначає, що при призначенні ОСОБА_10 покарання районним судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, її особу та наслідки, які настали в результаті злочинних дій обвинуваченої.

Крім того, зазначає, що при ухваленні вироку, судом першої інстанції в порушення вищезазначених вимог Закону взагалі не взято до уваги та не враховано обставини при яких ОСОБА_10 умисно, із застосуванням металевої пилки, лезом довжиною 45 см., нанесла 4-5 ударів в область голови своєї неповнолітньої дитини, а після того, як її дитина намагалася прикрити голову та обличчя руками, ОСОБА_10 продовжила жорстоке та безжальне побиття власної дитини.

Прокурор також вказує, що судом необґрунтовано визнано обставину, яка пом`якшує покарання - вчинення злочину вперше, оскільки зазначене відноситься до обставин, що характеризують особу обвинуваченої та у будь-якому випадку враховується при призначенні покарання як особі, що раніше не судима.

Вважає, що повторне врахування зазначеної обставини як пом`якшуючої є безпідставним, підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор стверджує, що призначене ОСОБА_10 покарання із застуванням ст. 75 КК України є безпідставним та необґрунтованим, а виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з відбуттям покарання у виді реального позбавлення волі.

Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченої ОСОБА_10 та дослідження її характеризуючи даних, заслухавши в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_10 , захисника - адвоката ОСОБА_9 , а також законного представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 , як і на правильність кваліфікації її дій ч.1 ст. 121 КК України.

В апеляційні скарзі кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному прокурором вироку зазначив про те, що враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, її розкаяння та повне визнання вини, вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення вперше та позитивні характеристики за останнім місцем роботи та проживання.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 суд визнав вчинення кримінального правопорушення стосовно малолітньої особи.

Разом з тим, фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що за рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2006 року ОСОБА_10 позбавлена батьківських прав стосовно свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зі стягненням аліментів, вчинила тяжке кримінальне правопорушення стосовно своєї малолітньої доньки ОСОБА_7 , 2002 року народження, спричинивши останній тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, в тому числі тяжкі, які викликали стійку втрату працездатності та тривалий розлад здоров`я, із застосуванням металевої пилки.

Відповідно до ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчанні розвиток дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя.

В порушення загальних норм та привал виховання дитини, обвинувачена ОСОБА_10 замість проведення з малолітньою дочкою виховної та роз`яснювальної роботи щодо шкідливості паління, безпідставно, умисно, застосовуючи побутовому пилку, зухвало та жорстоко нанесла своїй дочці множинні удари в різні частини тіла, з яких 4-5 ударів в життєво важливий орган голову, спричинивши своїй дитині тяжкі тілесні ушкодження.

З метою уникнення кримінальної відповідальності за свої злочинні дії ОСОБА_10 повідомила органу досудового слідства, що тілесні ушкодження її дитині були завдані незнайомим чоловіком, чим вела працівників органів внутрішніх справи в оману.

Крім того, колегія судів відмічає, що ОСОБА_10 раніше була позбавлена батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_7 , 2003 року народження, що свідчить про її негативне ставлення до своїх дітей, а стосовно ОСОБА_7 вчинила насильство.

Наведені обставини, характер тілесних ушкоджень, спосіб їх заподіяння та поведінка обвинуваченої ОСОБА_10 після вчинення даного кримінального правопорушення та наслідки, а також дані про її особу, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_10 покарання, в порушення вимог ст. 65 КК України не враховані та безпідставно звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частино юстатті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненного злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено группою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком не відповідатиме загальній меті покарання, яка, згідно із положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, полягає у виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора в частині безпідставного застосування судом до обвинуваченої ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а також необхідності виключення з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 вчинення злочину вперше.

З огляду на викладене, колегії суддів дійшла до переконливого висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції її від суспільства з реальним відбуванням покарання, призначеного в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_10 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_10 ч.1 ст. 121 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

З мотивувальної частини вказаного вироку виключити посилання на обставину, яка пом`якшує ОСОБА_10 покарання - вчинення злочину вперше.

В решті вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 121 КК України - залишити без змін.

ОСОБА_10 взяти під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 24 грудня 2015 року.

Вирок апеляційного суду Кіровоградської області може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4