Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_3.,

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7.,

засудженого ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000099 відносно ОСОБА_1 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 лютого 2015 року.

Вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Вербовець Лановецького району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням звання - капітан міліції.

На підставі ст. 75 ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст. 76 КК.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та про речові докази.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, працюючи на посаді оперуповноваженого сектору ДСБЕЗ КМ Лановецького РВ УМВС України в Тернопільській області та виконуючи обов'язки начальника зазначеного сектору, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, та будучи працівником правоохоронного органу, шляхом вимагання одержав від голови Лопушненської сільської ради ОСОБА_213 червня 2014 року близько 13 год. 1000 грн. та 14 червня 2014 року близько 16 год. - 3000 грн. неправомірної вигоди за нереєстрацію в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 240 КК, а саме за використання на території Лопушенської сільської ради Лановецького району водонапірної башти без спеціального дозволу на водокористування та за не проведення ОСОБА_1 з цього приводу перевірки і скерування матеріалів для початку досудового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 лютого 2015 року зазначений вирок місцевого суду змінено. Ухвалено вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 3 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки зі спеціальною конфіскацією 1000 грн. без конфіскації майна і без позбавлення звання «капітан міліції». На підставі ст. 75 КК Гуменюка звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст. 76 КК.

В решті вирок залишений без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 04 лютого 2014 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що ухвала апеляційного суду про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК є немотивованою, також судом апеляційної інстанції не враховано, що ОСОБА_1 засуджений за тяжке правопорушення, пов'язане з корупцією, і що у скоєнні правопорушення вини не визнав. Зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно виключено вказівку суду першої інстанції про застосування ст. 54 КК та позбавлення ОСОБА_1 звання «капітан міліції».

У доповненнях до касаційної скарги прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду від 04 лютого 2015 року не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Вказує, що апеляційний суд не дав відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності застосування ст. 54 КК, а також, призначаючи засудженому спеціальну конфіскацію 1000 грн., погіршив становище засудженого без ухвалення вироку.

Доведеність вини засудженого ОСОБА_1 і кваліфікація його дій у касаційній скарзі та доповненнях до неї не оспорюються.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу з доповненнями, пояснення засудженого ОСОБА_1, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора з доповненнями підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з положеннями ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не виконав.

Доводи касаційної скарги прокурора щодо невмотивованості застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 75 КК, на думку колегії суддів суду касаційної інстанції, є обґрунтованими.

На вирок місцевого суду відносно ОСОБА_1 прокурором подано апеляційну скаргу, в якій прокурор порушував питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення апеляційним судом свого вироку і наводив відповідні доводи.

Ухвала апеляційного суду не містить будь-яких мотивів, з яких суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, а також не містить і висновків щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК.

Поряд з зазначеним апеляційний призначив ОСОБА_1 спеціальну конфіскацію 1000 грн., проте жодних висновків, чому зазначене питання суд апеляційної інстанції вирішив шляхом постановлення ухвали, а не вироку, апеляційний суд в ухвалі не навів.

Крім того, мотивуючи своє рішення щодо виключення з вироку суду першої інстанції вказівки про застосування ст. 54 КК, апеляційний суд своїх висновків щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування положень ст. 54 КК відносно ОСОБА_1 в ухвалі не навів.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню як постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора з доповненнями - частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги прокурора мають бути предметом ретельної перевірки судом апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження.

Поряд з цим, апеляційний суд, навівши в ухвалі мотиви неправильності призначення судом першої інстанції покарання у виді конфіскації майна, зазначив про необхідність виключення такого покарання із обвинувачення, що не узгоджується ні з вимогами кримінального, ні з положеннями кримінального процесуального закону.

Крім наведеного ухвала апеляційного суду викладена хаотично, без логічної послідовності і з ухвали апеляційного суду неможливо зробити жодних висновків, з яких мотивів суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності постановлення вироку є безпідставними.

Разом з цим колегія суддів суду касаційної інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК, вважає за необхідне зазначити, що на вирок місцевого суду засуджений ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та закриття кримінального провадження відносно нього і наводив при цьому відповідні доводи щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення. Крім того ОСОБА_1 посилався на відсутність наказу, згідно якого на нього покладено виконання обов'язків начальника сектору ДСБЕЗ КМ Лановецького РВ УМВС України, у зв'язку з чим він не є службовою особою, яка займає відповідальне становище та порушував питання про повторне дослідження матеріалів провадження.

Зазначені доводи апеляційної скарги засудженого також належними чином апеляційним судом не розглянуті.

За наведених обставин, висновки апеляційного суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та про правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 368 КК є передчасними.

У зв'язку з наведеним, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_1 також мають бути ретельно перевірені апеляційним судом при новому розгляду кримінального провадження.

Наведені порушення, допущені апеляційним судом, на думку колегії суддів суду касаційної інстанції, є такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали кримінального провадження, перевірити обґрунтованість доводів апеляційної скарги як прокурора, так і апеляційної скарги засудженого і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Крім того колегія суддів суду касаційної інстанції наголошує на необхідності належного виконання судом апеляційної інстанції вимог ч. 2 ст. 418 КПК, оскільки і прокурору, і засудженому були направлені копії ухвали апеляційного суду по даному кримінальному провадженню, які датуються 04 лютого 2014 року, при цьому в матеріалах провадження міститься ухвала апеляційного суду, яка датується 04 лютого 2015 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 лютого 2015 року відносно ОСОБА_1 - скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5