Справа №489/7606/15-к 14.01.2016 14.01.2016 14.01.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора, який приймав участь у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , на ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 грудня 2015 року,
- якою у підготовчому засіданні відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нефтеюганська Тюменської області Російська Федерація, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і кримінальне провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КК України,
обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду і призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 у кримінальному проваджені за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України в суді першої інстанції.
Провадження № 11-кп/784/89/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.263 ч.1 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 заявляє такі ж самі вимоги, що й прокурор, який приймав участь у розгляді провадження.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що суд, розглядаючи кримінальне провадження на підставі обвинувального акту з угодою про визнання винуватості, при винесенні оскаржуваної ухвали, керувався п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України. При цьому зазначає, що угода разом з обвинувальним актом до суду не надходила. До суду був направлений затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 263 КК України відносно ОСОБА_4 . Вказує, що угода про визнання винуватості була укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 10 грудня 2015 року, тобто після направлення обвинувального акту до суду. Ця угода була проголошена та надана суду під час судового засідання 18 грудня 2015 року. Тому, на думку апелянта, перевіривши угоду на відповідність КПК України та чинному законодавству та, прийшовши до висновку щодо відмови у затвердженні угоди з підстав, викладених у ч. 7 ст. 474 КПК України, суд був повинен продовжити судове провадження у загальному порядку.
В обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_4 посилається на аналогічні порушення вимог КПК України, допущені судом при розгляді вказаного кримінального провадження.
3.Встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно ухвали суду, ОСОБА_4 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що в період часу з березня по квітень 2015 року, точний час не встановлено, знаходячись за адресою: м. Миколаїв, вул. Херсонське Шосе, 122, поблизу ОГК «Мир-1», у невстановленої особи, без передбаченого законом дозволу придбав 2 бойові наступальні ручні осколкові гранати РГД- 5 з 3 запалами до них УЗРГМ, 132 - патрони з яких: 29 шт. 5,45-мм військових патронів, 1шт. 5,45мм військовий патрон з бронебійною кулею БС, 43 шт. 7,62мм мисливських патронів, 59 шт. 7,62-мм патронів до пістолета зразку 1930-1933р. конструкції Токарева («ТТ»), які у подальшому переніс та зберігав у гаражі № НОМЕР_1 ОГК «Турбініст» за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізнична, 5.
Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в період часу з 2010 року по вересень 2015 року, точний час не встановлено, у невстановленому місці придбав, переніс та у подальшому зберігав, без передбаченого законом дозволу, у гаражі № НОМЕР_1 ОГК «Турбініст» за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізнична, 5, 7,62мм пістолет-кулемет Шпагіна (ППШ) зразку 1940 року з магазином до нього, двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю «НАЕNЕL» та 6 банок з вибуховими речовинами метальної дії.
Ці дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_9 під час досудового розслідування, 10.12.2015 року, уклали угоду про визнання винуватості, у якій в зв`язку з беззастережним визнанням ОСОБА_10 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, зобов`язанням співпрацювати у викритті кримінального правопорушення вчиненого іншою особою, узгодили покарання, яке має бути призначене обвинуваченому за ч. 1 ст.263 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України.
Вирішуючи, на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України, питання щодо можливості затвердження угоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для затвердження угоди не вбачається.
Так, суд послався на те, що злочин, за яким укладено угоду відноситься до категорії тяжких. Суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що створює сприятливі умови для вчинення злочинів з використанням зброї, бойових припасів, вибухових речовин. Приймаючи до уваги кількість вилучених бойових припасів, гранат, вогнепальної зброї, вибухових речовин, які зберігались в гаражі в межах міста Миколаєва, що створювало небезпеку для громадян, а також те, що було узгоджене покарання в мінімальних межах санкції, вказане на думку суду не відповідає вимогам КПК України та суспільному інтересу держави, тобто вимогам п.1 ч.7 ст. 474 КПК України.
За наслідками розгляду судом кримінальне провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КК України.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, обвинуваченого та захисника на підтримку своїх апеляційних скарг, перевіривши їх, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як слідує, з матеріалів кримінального провадження, у підготовчому судовому засіданні 21.12.2015 року при винесенні вказаної ухвали, суд керувався п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, розглядаючи кримінальне провадження на підставі обвинувального акту з угодою про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що угода про визнання винуватості була укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 10 грудня 2015 року, тобто після направлення обвинувального акту до суду і проголошена та надана суду під час судового засідання 18 грудня 2015 року. Таким чином, угода разом з обвинувальним актом до суду не надходила.
Згідно ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Судом не взято до уваги те, що угода про визнання винуватості укладена не під час досудового розслідування, а після надходження обвинувального акту до суду, а тому застосування положень п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України щодо повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, не відповідає вимогам закону.
Таким чином, перевіривши угоду на відповідність КПК України та чинному законодавству та прийшовши до висновку щодо відмови у затвердженні угоди з підстав, викладених у ч. 7 ст. 474 КПК України, суд першої інстанції повинен був продовжити судове провадження у загальному порядку.
На підставі викладеного, в зв`язку з допущенними судом істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч.1 ст.412 КПК України) колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення є таким, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому залишатися в силі не може.
Згідно з правилами п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.п.2,3,4,5,6,7 ч.2 ст. 412 КПК України.
Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального кодексу.
Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч.6 ст.9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальної засади кримінального провадження - законності (п.2 ч.1 ст.7 КПК України), ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст.7,9,314,405,407,412,415,474 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора, який приймав участь у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 грудня 2015 року, якою відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і кримінальне провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КК України, - скасувати.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3