Справа №1-233/10 10.08.2010 10.08.2010 10.08.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-502/2010р. Головуючий 1-ї інстанції Притуляк І.А.
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючої Погорєлової Г.М.

суддів: Губи О.О., Дзюби Ф.С.,

за участю прокурора Коваль Н.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2010р., яким:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимого:

- 28.12.2009р. Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік,

- засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до 5-ти років позбавлення волі;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України постановлено покарання, призначене ОСОБА_2 за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.12.2009р. у вигляді двох років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, виконувати окремо.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином 12395,19 грн.

Згідно вироку суду ОСОБА_2 визнано винним в тому, що 30.09.2009р. близько 0300 години, він, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_4, знаходячись в дворі будинку № 16 по пр. Леніна в м. Миколаєві, маючи умисел на не законне заволодіння транспортним засобом, за допомогою стамески зламавши запірний засіб бокового скла, проникли до салону автомобіля, після чого замкнувши проводи запалювання та зламавши замок керма зникла з місця скоєння злочину, а викраденим автомобілем розпорядились на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_3 було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 12395,19 грн.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить вирок районного суду скасувати, так як на його думку докази по справі є не прямими і не доводять його вини в скоєному.

Посилається на те, що даного злочину він не вчиняв, а автомобілем керував ОСОБА_4, який повідомив, що цей автомобіль йому дав покататися вітчим.

Свою вину на досудовому слідстві він визнав, оскільки до нього застосовувались незаконні методі ведення слідства з боку працівників міліції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала за необхідне вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів находить її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідженими в судовому засіданні доказами, вина засудженого ОСОБА_2 у скоєнні злочину, за який його засуджено, доказана.

Так, будучи допитаним в судовому в якості підсудного ОСОБА_2 визнав себе винним частково і суду показав, що він ніякого відношення до заволодіння транспортним засобом не має, так як ОСОБА_4 заїхавши за ним на автомобілі переконав його, що автомобіль належить його відчиму. Визнає себе винним в тому, що приймав участь у розкомплектуванні автомобіля.

Під час досудового слідства у вчиненні злочину себе оговорив під впливом фізичного і психологічного тиску з боку працівників міліції.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_2, його вина підтверджується показаннями потерпілого та свідків.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 суду пояснив, що йому на праві приватної власності належить автомобіль НОМЕР_1, за дорученням яким керував ОСОБА_5

29.09.2009 року біля 21 години він з ОСОБА_5 повернулися з роботи та поставили автомобіль біля 4-го підїзду будинку №16 по пр.Леніна. В цю ніч автомобіль був викрадений невідомими.

06.10.2009 року працівники міліції повідомили, що автомобіль знайшли в лісі біля с. Андріївка Миколаївського району і області в розібраному вигляді.

Заявлений цивільний позов на суму 12395 грн. 19 коп. підтримав в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дав аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що 02.10.2009 року біля 19 год. він на прохання своєї знайомої ОСОБА_7 приїхав в с. Андріївку, де на автобусній зупинці крім ОСОБА_7, знаходилися його знайомі ОСОБА_4 і ОСОБА_2, які стояли біля автомобіля ВАЗ зелёного кольору. На його запитання чия автомашина ОСОБА_4 відповів, що йому автомобіль подарував батько.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що 29.09.2009 року він з ОСОБА_2 вирішили викрасти автомобіль. З цією метою вони ходили по дворах по пр. Леніна і шукали автомобіль.

30.09.2009 року у дворі по пр. Леніна вони побачили автомобіль ВАЗ-2106 темно- зеленого кольору, Вони викрали цей автомобіль і поїхали в с. Андріївку Миколаївського району, де знаходилися до 03.10.2009 року.

03.10.2009 року вони з ОСОБА_2 розібрали автомобіль, з якого зняли двигун, коробку передач, які на автомобілі ОСОБА_6 перевезли в сусіднє село, де здали на металобрухт.

Гроші разом потратили на продукти харчування.

Свідок ОСОБА_8, показання якого були досліджені судом, підтвердив, що 03.10.2009 рок незнайомі хлопці здали йому на металобрухт запчастини з автомобіля, за що він їм заплатив 140 грн.

Через деякий час до його приїхали працівники міліції і повідомили, що куплений ним двигун знятий з викраденої автомашини.

Свідок ОСОБА_7, показання якої були досліджені судом, підтвердила причетність ОСОБА_2 до викрадення автомобіля.

Показання потерпілого і свідків підтверджуються письмовими доказами дослідженими судом.

Так, під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_2 не тільки розповів, але й показав на місці, при яких обставинах ним і ОСОБА_4 був викрадений автомобіль, як він ними експлуатувався, як вони його розібрали і здали запасні частини на металобрухт і місце де вони залишили викрадений автомобіль, чим підтвердив свої раніше дані показання, які збігаються з показаннями свідка ОСОБА_4, і підтвердив свою причетність до скоєння даного злочину (а.с. 34-35).

Даними вилучення у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 інструментів та запасних частин із автомобіля потерпілого ОСОБА_3 (а.с. 9, 12), що також підтверджує причетність ОСОБА_2 до вчинення даного злочину.

З урахуванням сукупності досліджених доказів суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ст. 289 ч.2 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Тому, доводи апелянта про відсутність доказів про скоєння ним злочину, є безпідставними і спростовуються вище наведеними доказами.

Твердження апелянта, про те, що на досудовому слідстві він зізнавався у своїй причетності до скоєння злочину під фізичним та психологічним тиском, є надуманими, так як на протязі досудового слідства він жодного разу про це не заявляв, а проведеною перевіркою під час судового розгляду даної справи, фактів будь-якого застосування насильства до ОСОБА_2 з боку працівників міліції не встановлено, а тому прокурором прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутності в діях працівників міліції складу злочину.

Що стосується покарання, то воно ОСОБА_2 призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65, 67, 70 ч.4 КК України, тобто з урахуванням ступені тяжкості скоєного даних про його особу.

Підстав для зміни чи скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає, але вважає, що з вироку, в частині формулювання обвинувачення, підлягає виключенню посилання суду на те, що злочин скоєно за попередньою змовою з ОСОБА_4, а необхідно вважати, що цей злочин вчинено за попередньою змовою з іншою особою.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2010 року відносно ОСОБА_2, без змін, виключивши з формулювання обвинувачення посилання на ОСОБА_4

Головуюча

судді: