Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів:ОСОБА_12, ОСОБА_13,
розглянула в судовому засіданні 16 вересня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2015 року.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Грузії,

такого, що не мав судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією Ѕ частини майна, що є його особистою власністю.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_7, зазначені судові рішення щодо якого не оскаржуються.

За вироком суду, 07 квітня 2014 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та двома невстановленими слідством особами, домовившись на АДРЕСА_1 вчинити розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров'я ОСОБА_9 та членів його сім'ї, на автомобілі марки ВАЗ червоного кольору виїхали з м. Києва в напрямку м. Коростеня Житомирської області, розподіливши між собою злочинні ролі та знаряддя вчинення злочину.

Зупинившись неподалік домоволодіння АДРЕСА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та двоє невстановлених слідством осіб, дочекались, коли ОСОБА_9, і члени його сім'ї ляжуть спати, та 08 квітня 2014 року о 01.33 год., відкривши за допомогою металевої монтировки шляхом віджиму вікно, проникли до зазначеного будинку.

Користуючись тим, що потерпілі спали, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та двоє невстановлених слідством осіб здійснили напад на ОСОБА_9 та ОСОБА_9, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із проникненням у житло, який виразився у тому, що вказані особи нанесли численні удари в голову ОСОБА_9 та шляхом демонстрації у них зброї, виказували погрози фізичної розправи та вбивства у випадку невидачі їм грошей та інших цінностей, які потерпілі сприйняли як такі, що можуть бути реально виконаними, та, попередньо зв'язавши руки та ноги потерпілим липкою стрічкою, яку принесли з собою, вимагали у них передати їм грошові кошти та інші матеріальні цінності, чи вказати на їх місцезнаходження.

Крім того, з метою подолання опору потерпілих, їх залякування та отримання від них грошових коштів і інших цінностей, вказані особи застосували фізичне насильство до їх малолітнього сина ОСОБА_10, завдавши йому легких тілесних ушкоджень.

Отримавши від подружжя інформацію про місцезнаходження грошових коштів та інших цінностей, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та двоє невстановлених слідством осіб обшукали будинок та викрали грошові кошти та інше майно потерпілих, завдавши їм матеріальної шкоди на загальну суму 143 149,34 грн.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги вказує на істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, яке убачає у здійсненні кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за відсутності перекладача грузинської мови.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника щодо істотного порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 КПК слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 в суді першої інстанції приймали участь як його захисник, так і перекладач російської мови. При цьому, жодних клопотань ОСОБА_5 чи його захисником з приводу залучення перекладача грузинської мови не заявлялось, а всі документи засудженим були підписані в присутності захисника власноручно на російській мові та без зауважень.

Крім того, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи захисника за своїм змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги і на них надано обґрунтовані відповіді, у тому числі і щодо розуміння ОСОБА_5 вимог ч. 3 ст. 349 КПК.

Так, ОСОБА_5, погоджуючись на спрощений порядок дослідження доказів по кримінальному провадженню щодо нього, власноручно добровільно підписав відповідну заяву, а в суді апеляційної інстанції, погодившись з тим, що під час судового розгляду йому буде більш зрозуміла російська мова, пояснив причини надання ним згоди на судовий розгляд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК, оскільки розраховував на те, що суд, зваживши на визнання ним вини, призначить значно менший строк покарання.

До того ж, викладені судом обставини про спрощений порядок розгляду кримінального провадження були переведені перекладачем на російську мову та роз'яснені ОСОБА_5 і його захиснику, про що слушно зазначив суд апеляційної інстанції, дослідивши звукозапис судового засідання.

Крім того, зважено апеляційним судом і на те, що ОСОБА_5 зі своєю сім'єю довгий час проживає на території України, де до того ж закінчив вищий учбовий заклад.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів апеляційних скарг ОСОБА_5 та його захисника щодо порушення судом першої інстанції права на захист засудженого.

Таким чином, залишаючи вирок суду першої інстанції без зміни, апеляційний суд належним чином мотивував прийняте рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13