Справа № 159/3311/15-к Провадження №11-кп/773/383/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.185 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000439 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, українець, громадянин України, одружений, не працюючий, раніше судимий: - 19 вересня 2002 року Авдіївським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 27 березня 2003 року Апеляційним судом Донецької області за ч. 2 ст. 296 КК України, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років;
- 22 серпня 2014 року на підставі ст. 81 КК України відповідно до ухвали Свердловського міського суду Луганської області від 14.08.2014 року звільнений з місць позбавлення волі умовно достроково на строк 3 роки 1 місяць, засуджений:
- за ч. 1 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі;
У відповідності до ст.71 КК України до покарання призначеного за вказаним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком апеляційного суду Донецької області від 27.03.2003 року та ухвали Свердловського міського суду Луганської області від 14.08.2014 року у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць, і остаточно до відбування ОСОБА_7 визначено три роки 2 (два) місяці позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати,
В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 20 квітня 2015 року, у період часу з 00 год. 55 хв. по 00 год. 58 хв., перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Кіно», що по вул. Театральній, 18 в м. Ковелі, керуючись корисливою метою, умисно, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю належного нагляду за особистим майном, а саме за жіночою сумкою чорного кольору, що стояла на дивані, який розміщений другим зліва від входу до розважального закладу, таємно викрав мобільний телефон марки «Lenovo S650», ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 2507 (дві тисячі п`ятсот сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, з полімерною накладкою білого кольору, що не становить будь-якої цінності для потерпілої ОСОБА_9 , в якому знаходились сім карти операторів мобільного зв`язку фірми «МТС» з абонентським номером НОМЕР_3 вартістю 10 гривень на рахунку якої перебувало 10 гривень та фірми «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 вартістю 10 гривень на рахунку якої перебувало 10 гривень, що не становлять будь-якої цінності для потерпілої ОСОБА_9 , чим завдав їй майнової шкоди на загальну суму 2507 гривень 50 копійок.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду змінити, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що суд першої інстанції постановив суворий вирок, взявши до уваги, як обтяжуючу обставину, рецидив злочинів. На його думку, така обставина відсутня, оскільки при повторності злочинів не може бути застосована вказана обтяжуюча обставина. Просив взяти до уваги пом`якшуючі обставини його вину, які не були враховані судом першої інстанції, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність претензій з боку потерпілої, наявність малолітньої дитини, позитивна характеристика від адміністрації СІЗО, а також стан його здоров`я.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, відповідає фактичним обставинам справи й обґрунтований сукупністю досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів. Засуджений у своїй апеляційній скарзі цього не оспорює. Кваліфікація таких його дій за ч.1 ст.185 КК України є правильною.
Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання обвинуваченого на неврахування судом при призначенні йому покарання обставин, що його пом`якшують, та даних, які характеризують його особу, колегія суддів вважає безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вчинив злочин віднесений до середньої тяжкості, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком, вчинив новий умисний корисливий злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Враховано судом також і обставини, що пом`якшують його покарання, зокрема і ті, на які він посилається у своїй апеляції, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність претензій з боку потерпілої, наявність малолітньої дитини, позитивна характеристика від адміністрації СІЗО, а також стан його здоров`я.

Обставиною, що обтяжує покарання засудженого підставно визнано - рецидив злочинів.

Посилання ОСОБА_7 в цій частині на роз`яснення постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки.» є не доречним, оскільки з висунутого ОСОБА_7 обвинувачення вбачається, що кваліфікуюча ознака повторність, йому не інкримінувалась, а тому в конкретній ситуації, суд першої інстанції підставно визнав обтяжуючою вину обвинуваченого обставиною рецидив злочинів, оскільки ним вчинено новий умисний злочин і при цьому він має судимість за інший умисний злочин.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_7 діяння, його суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, з врахуванням думки потерпілої, прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому підставно призначив йому покарання у виді позбавлення волі за сукупністю вироків, зважаючи на не відбуте покарання за попереднім вироком у виді 3 років і 1 місяця позбавлення волі, остаточно визначивши при вказаних обставинах покарання мінімально можливе.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить, що призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим, а тому не вбачає підстав для його пом`якшення та задоволення апеляції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2015 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Головуючий:

Судді :