АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1451/15 Справа № 176/853/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальні провадження №0000325 та №0000326, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2015 року, за апеляцією прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186, ст. 128 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Прокопівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянин України, не одружений, не працюючий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий у відповідності до ст. 89 КК України, -

засуджений за ст. 128 КК України до 1 року обмеження волі, за ч.1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу затримання, тобто з 04.06.2015 року.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 22 березня 2015 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 разом із своєю матір`ю гр. ОСОБА_8 , у якої останній попросив грошові кошти в сумі 100 грн. для власних потреб, на що ОСОБА_8 відмовила йому. Після чого гр. ОСОБА_7 , знаходячись на кухні даної квартири, побачив, що його мати ОСОБА_8 поклала на стіл грошові кошти в сумі 60 грн. купюрами номіналом по 20 грн., та у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення грошових коштів, що належать ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисних мотивів, з метою наживи, ОСОБА_7 всупереч волі ОСОБА_8 , схопив грошові кошти в сумі 60 грн. зі столу, та не зважаючи на те, що потерпіла намагалася забрати у нього свої гроші, він їй їх не віддав, при цьому продовжуючи свої протиправні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, побачивши в руці ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 10 грн. номіналом по 5 грн., вихопив їх з рук потерпілої, та став виходити з квартири, не реагуючи на прохання останньої повернути їй грошові кошти, та з місця скоєння кримінального правопорушення втік, обернувши викрадені гроші у свою власність. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій гр. ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 70 (сімдесят) гривен.

В той же день, а саме 22 березня 2015 року приблизно о 12 годині 10 хвилин намагаючись зупинити ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 обома своїми руками взяла за передню частину куртки в районі грудей ОСОБА_7 , але останній своїми руками відкинув її руки, після чого ОСОБА_8 знову намагалася його зупинити та знову руками хотіла схопити його за одяг, але ОСОБА_7 , не передбачаючи можливості настання наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоч повинен був і міг передбачити настання таких наслідків, зі значною силою своєю рукою відкинув у бік праву руку потерпілої, якою ОСОБА_8 ударилася об ребро дверного отвору квартири. Внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 згідно висновку експерта №23 від 29 квітня 2015 року (а.к.п.№0000326 19-20) заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої третини правової променевої кістки без зміщення кісних відламків, що потягло за собою розлад здоров`я на строк більший ніж 3 тижні та відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

Крім того, ОСОБА_7 , 08 квітня 2015 року приблизно о 09 годині 50 хвилин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 за місцем мешкання його матері гр. ОСОБА_8 , попросив у останньої грошові кошти для власних потреб, на що ОСОБА_8 відмовила. Після чого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно. Реалізуючи свої злочинні наміри, знаючи про те, що в кишені халату його матері ОСОБА_8 знаходяться грошові кошти, вирішив повторно відкрито викрасти майно ОСОБА_8 , діючи з корисних мотивів, з метою наживи, всупереч волі ОСОБА_8 , притиснувши ліву руку потерпілої до її тіла, тим самим обмежив її можливість протидіяти його злочинним діям, своєю рукою з лівої кишені халату, який був одягнений на ОСОБА_8 повторно відкрито викрав грошові кошти в сумі 50 (п`ятдест) грн., купюрами номіналом по 20 та 5 грн., та з місця скоєння кримінального правопорушення втік, обернувши викрадені гроші у свою власність. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій гр. ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 50(п`ятдест) грн. / Т.1 а.п. 61-62 /.
В апеляції:
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини та вірності правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає призначене ОСОБА_7 за вироком суду покарання таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину та особі останнього, є явно несправедливим через м`якість внаслідок застосування судом ст. 69 КК України. Просить вирок суду скасувати частково. Призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, за ст. 128 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишити без змін. /Т.1 а.п.73-75/.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло заперечення на дану апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційні вимоги залишити без задоволення, оскільки вважає, що суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано ухвалив свій вирок щодо нього та призначив покарання з урахуванням положень чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляцію та просила її задовольнити, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення даної апеляції, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, за які він засуджений, кваліфікація його дій за ч.1 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, та за ст. 128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, часткове усунення заподіяної шкоди та повне визнання вини. Обставин, які обтяжують покарання, судом не виявлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Як убачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання із застосуванням ст.. 69 КК України.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення вищезазначених злочинів суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, з урахуванням позиції потерпілої, яка в судовому засіданні першої інстанції та листа до апеляційного суду від 29.09.2015 року, прохала обвинуваченого строго не карати, зазначила що матеріальних претензій до обвинуваченого не має, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується посередньо, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі та остаточне покарання йому слід призначити за сукупністю злочинів за правилами ст. 71 КК України, з реальним його відбуттям.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені показами обвинуваченого в судовому засіданні, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого і необхідності призначення більш суворого покарання, спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186, ст. 128 КК України, без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4