Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/929/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000115 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області, українки, громадянки України, учениці професійно-технічного училища № 5, не одруженої, має на утриманні малолітню доньку, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України вважається такою, що не має судимості,

визнано винною та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Постановлено про стягнення з ОСОБА_10 на користь Світловодської міської ради 384, 20 грн.

На користь потерпілої ОСОБА_7 стягнуто 8099, 81 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та 3000, 00 грн. моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду обвинувачена ОСОБА_10 27 березня 2015 року близько 20.00 год. перебувала біля торгового кіоску, розташованого по вул. Молодіжна, 17, с. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області. В цей час до кіоску підійшла раніше знайома їй ОСОБА_7 , та на підставі раніше виниклих особистих неприязних відносин виникла словесна сварка.

Під час словесної перепалки, у ОСОБА_10 з мотивів особистої неприязні, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_10 з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , підійшла до останньої та продовжуючи свої злочинні дії, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, скляною пляшкою з-під слабоалкогольного напою «Ром Кола», об`ємом 0,33 л, яка була у неї в правій руці, умисно нанесла шість ударів в область голови ОСОБА_7 , після чого нанесла три удари кулаком руки в область тулуба ОСОБА_7 .

У результаті злочинних дій, ОСОБА_10 спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми у виді струсу головного мозку, трьох забійних ран голови, двох глибоких садна голови, які згідно висновку СМЕ № 74 від 30.03.2015 року відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, згідно якого призначити покарання у виді штрафу, відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілої.

Зокрема, в якості обґрунтування зазначає про те, що районний суд при призначенні покарання у виді громадських робіт не врахував того, що обвинувачена є матір`ю одиначкою, на утриманні має малолітню дитину, навчається на денному відділенні в Світловодському ПТУ №5, а тому фактично не має можливості відпрацьовувати призначене покарання.

Крім того, вважає, що оскаржуваний вирок суду в частині стягнення з обвинуваченої матеріальної та моральної шкоди ухвалений без належного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, що вплинуло на його законність та обґрунтованість.

Так, на думку ОСОБА_10 потерпіла при пред`явленні позову про стягнення матеріальної шкоди, належним чином не обґрунтувала її розмір, не представила суду підтверджуючих документів, які б свідчили про придбання потерпілою медичних препаратів, оскільки в товарних чеках не вказано її прізвища та не підтверджено медичною установою, що вони були придбані саме на лікування потерпілої. Визначена судом моральна шкода в сумі 3000 грн. є необґрунтованою та безпідставною.

Потерпіла ОСОБА_7 в запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 вказує, що висновки суду ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих та оцінених судом доказах, а обвинувачена таким чином бажає уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Заслухавши доповідача, з`ясувавши обставини справи, в межах доводів апеляційної скарги, в дебатах думку прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, обвинувачену ОСОБА_10 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, потерпілу ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які просили залишити апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та належно оціненими судом першої інстанції.

Оскільки учасниками судового провадження, в тому числі самою обвинуваченою не оскаржуються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та його правова кваліфікація в апеляційному порядку, колегія суддів, відповідно до ст.404 КПК України, не входить в оцінку доказів та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_10 винною у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої, та її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Перевіркою матеріалів справи істотних порушень кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України), колегією суддів не встановлено.

При призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії невеликої тяжкості.

Враховано особу обвинуваченої ОСОБА_10 , яка в силу ст. 89 КК України є особою, яка не має судимості, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, навчається у ПТУ № 5 м. Світловодська, не заміжня, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Також при призначенні покарання ОСОБА_10 , судом враховано обставини, що пом`якшують її покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння слідству у розкритті злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Викладені обставини надали суду підстав прийти до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_10 за умови призначення обвинуваченій покарання у межах санкцій частини статті обвинувачення, визначивши остаточне покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Із матеріалів кримінального провадження убачається та як встановлено колегією суддів, обвинуваченою ОСОБА_10 вчинено кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії невеликої тяжкості. Тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення не настало.
Свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_10 визнала, у вчиненому щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину.
Негативні характеристики особи обвинуваченої ОСОБА_10 відсутні, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_10 є матір`ю-одиначкою доньки 2011 року народження, навчається в ПТУ № 5 м. Світловодська.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При фактичних обставинах даної справи та ступеню небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, а також наявністю пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів вважає можливим змінити оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання.
Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про необґрунтоване стягнення судом першої інстанції на користь потерпілої 3000 гривень у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди та 8099,81 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, - свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 .

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_7 відчула приниження честі та гідності, перенесла сильний фізичний біль, а тому з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що 3000,00 грн. в якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди буде справедливим, розумним та виваженим.

Вказані обставини належно враховано судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні, пред`явленому потерпілою ОСОБА_7 , а тому, суд, на підставі ст. ст. 128, 129 КПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, обґрунтовано ухвалив задовольнити частково цивільний позов в частині відшкодування завданої кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_7 моральної шкоди, визначивши її розмір у сумі 3000 гривень.

Нормами кримінального процесуального закону передбачено, що всі документально підтверджені процесуальні витрати, здійснені потерпілим, суд, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого.
Також, суд першої інстанції обґрунтовано постановив про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь потерпілої цивільний позов в частині матеріальних збитків у сумі 8099,81 грн., оскільки визначена сума об`єктивно підтверджується документально, зокрема фіскальними чеками, пов`язаними з витратами понесеними на лікування, процесуальні витрати здійснені потерпілою витрати на правову допомогу та ін. (а.п. 22-29).
Підстав для зменшення вказаної суми відшкодування, з урахуванням доводів, викладених ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням вищенаведеного, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 слід змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2015 року стосовно ОСОБА_10 за ч.2 ст. 125 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 360,00 грн..

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4