20.08.2015 Єдиний унікальний № 371/1392/15-к
Провадження 1-кп/371/100/15

ВИРОК
Іменем України
20 серпня 2015 року Миронівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яловець, Кишинівської області, Молдова, громадянина України, українця, одруженого, освіта середня, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
10 червня 2015 року близько 17 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , їдучи на мотоблоці по вул. Яровій, с. Яхни, Миронівського району, Київської області, побачив на дорозі потерпілого ОСОБА_5 , який йшов назустріч, та в цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, бажаючи нанести тілесні ушкодження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, припускаючи можливість спричинення шкоди здоров`ю, але не бажаючи його смерті, ОСОБА_4 , зупинившись поряд зі своїм будинком, розташованим в АДРЕСА_1 , підійшов до ОСОБА_5 та наніс один удар долонею лівої руки в область голови потерпілого, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю. Після цього обвинувачений знову підійшов до потерпілого та наніс ще один удар кулаком правої руки в область голови останнього.
Згідно висновку №36 експерта КОБ СМЕ від 18.07.2015 року, ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: невизначеної форми синці в ділянках верхніх і нижніх повік обох очей, з переходом на надбрівну ділянку зліва; крововилив у сполучну оболонку правого ока; не менше восьми невизначеної форми ділянок невеликих і дрібних внутрішньо шкірних крововиливів у щічно-білявушній ділянці справа, вилично-щічно-білявушній ділянці зліва, завушно-шийній ділянці зліва; два невизначеної форми синці у форми синці в ділянці бокової поверхні тазу зліва і на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в його середній третині. Усі наявні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Враховуючи викладене, ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєному, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення за обставин викладених розділі 2 угоди про примирення, зазначив, що він розуміє надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Потерпілий ОСОБА_5 , підтвердив обставини викладені у розділі 2 угоди, зазначив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і просить затвердити угоду.
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що угода відповідає нормам КПК України та КК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угоди, тому вважає, що є підстави для затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим, і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами угоди покарання у виді 150 громадських робіт.
З`ясувавши думку учасників судового засідання, перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.
Згідно із ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про примирення, дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, яка, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як злочин невеликої тяжкості.
Зміст угоди про примирення від 24 липня 2015 року, укладеної між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпілий розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що укладена угода між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого, що виразилися у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим - наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, особі винного.
При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття, та обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, і вважає, що дане покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відтак суд прийшов до висновку, що укладена між потерпілим ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 угода про примирення підлягає затвердженню на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні і обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами покарання.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 471, 473-475 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ :
Затвердити угоду про примирення від 24 липня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання за цією статтею КК України у виді 150 годин громадських робіт.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не обиралися.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України - 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_1