АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1399/15 Справа № 173/640/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 25 січня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осикувате П`ятихатського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого бетонником ПП «РОС ПЛЮС М», одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 ,2012 року народження - інвалід 1групи, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, знаходиться у цивільному шлюбі, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2008року та 2015 року народження, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Осикувате П`ятихатського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого Зорянська сільська рада П`ятихатського району водієм, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - 2012 року народження, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,
визнано винними та засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі кожному.
за участю:
прокурора: ОСОБА_10
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,визнано винними та засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі кожному.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звільнені від відбування покарання з випробуванням, якщо вони протягом трьох років не вчинять нового злочину та виконають покладені на них обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти даний орган про зміну місця проживання і роботи, та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Згідно з вироком суду обвинувачені скоїли кримінальне правопорушення за наступних обставин.

21 січня 2015 року в денний час ОСОБА_6 , працюючи охоронцем служби охорони Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Кольорові метали» маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме міні електростанції, яка належала ТОВ ІІ «Кольорові метали», зателефонував ОСОБА_8 та запропонував йому здійснити відкрите викрадення зазначеного майна, під час виконання ним обов`язків щодо охорони території вказаного підприємства, а саме 24 січня 2015 року, на що ОСОБА_8 погодився, тим самим вступив з ОСОБА_6 у попередню змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна.

Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 домовилися зустрітися та обговорити обставини вчинення.
22 січня 2015 року ОСОБА_6 на автомобілі марки ЗАЗ-1102 державний номер НОМЕР_1 приїхав до місця мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 місце знаходження ТОВ І І «Кольорові метали», а саме на території Верхньодніпровського району біля автошляху Верхньодніпровськ с. Вільні Хутори за м. Вільногірськ Дніпропетровської області. Також ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 як пройти на територію підприємства, розповів, що не зачинить хвіртку, яка веде на територію підприємства, повідомив, що в приміщенні роздягальні ТОВ ІІ «Кольорові метали», яка зачиняється на ключ, знаходиться міні електростанція, якою можна заволодіти з метою отримання матеріальної вигоди. Також ОСОБА_6 повідомив, що з ним працює ще один охоронець, який в час пограбування також буде знаходитись у приміщенні.
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів, домовились між собою, що спочатку потрібно буде зайти до приміщення сторожки ТОВ ІІ «Кольорові метали», де буде знаходитись ОСОБА_6 з ще одним охоронцем, для достовірності залякати охоронця, після чого піти до приміщення, де знаходиться міні електростанція. При цьому ОСОБА_6 пообіцяв в день вчинення кримінального правопорушення передати ключ від приміщення, де знаходиться міні електростанція з метою її викрадення.
23 січня 2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_8 на автомобілі ЗАЗ-1102 державний номер НОМЕР_1 приїхали до ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 запропонували ОСОБА_9 здійснити з корисливих мотивів відкрите викрадення міні електростанції з території ТОВ ІІ «Кольорові метали», на що ОСОБА_9 дав добровільну згоду, тим самим вступив із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у попередню змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів. ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 домовились зателефонувати один одному перед вчиненням злочину, яке вони запланували здійснити 24 січня 2015 року та зустрітися у вказаний день ввечері безпосередньо перед вчиненням злочину на залізничному вокзалі м. Вільногірськ Дніпропетровської області.
24 січня 2015 року близько о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів, належного ТОВ II «Кольорові метали», яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , з метою здійснення грабежу приїхав на автомобілі марки «ЗАЗ - 2111» державний номерний знак НОМЕР_2 із с. Зоря П`ятихатського району Дніпропетровської області на залізничний вокзал м. Вільногірськ Дніпропетровської області, де ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зустрілися із ОСОБА_6 , який у вказаний час знаходився на чергуванні вказаного підприємства, та у робочий час приїхав на залізничний вокзал м. Вільногірська для зустрічі із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , під час якої передав останньому ключі від приміщення ТОВ II «Кольорові метали», в якому знаходилася вказана вище міні електростанція.
Після цього, ОСОБА_6 поїхав на своє робоче місце, а саме на територію ТОВ II «Кольорові метали», яке розташоване за вищевказаною адресою, де чекав на ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які у вказаний день приблизно о 23 годині 40 хвилин, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів, через незачинену хвіртку пройшли, тим самим проникли на територію ТОВ II «Кольорові метали», яке розташоване за вищевказаною адресою, де в приміщенні для охорони їх вже чекав ОСОБА_6 та знаходився охоронець вказаного підприємства ОСОБА_13 .
Після цього, ОСОБА_9 , тримаючи в руках дерев`яний держак від лопати, з метою залякування потерпілого, разом з ОСОБА_8 наказали ОСОБА_6 , який діяв за попередньою змовою з вказаними особами, та охоронцю вказаного підприємства ОСОБА_13 лягти на підлогу, після чого за попередньою змовою між собою, ОСОБА_8 не менше двох разів ногою вдарив по тулубу ОСОБА_13 , який лежав на підлозі та не чинив опору, тим самим застосувавши до охоронця ОСОБА_13 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього, а ОСОБА_14 в цей час повалив своїм тулубом на тапчан ОСОБА_6 , та декілька секунд утримував його лежачим на тапчані.
Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою та ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, наказали ОСОБА_6 та потерпілому ОСОБА_13 рахувати до тисячі, та залишили ОСОБА_13 лежати на підлозі приміщення, а ОСОБА_6 на тапчані, після чого направились до сусіднього приміщення, розташованого на території вказаного підприємства за вищевказаною адресою, та ключем, який їм надав у той же день ОСОБА_6 , відкрили двері приміщення, і відкрито заволоділи міні електростанцією марки «HONDA» модель № 8304147, яка належить ТОВ II «Кольорові метали» вартістю 6 005 гривень 40 копійок, чим спричинили вказаному підприємству матеріальну шкоду на зазначену суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини обвинувачених та кваліфікації їх дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та осіб обвинувачених внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України по 2 роки позбавлення волі кожному.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що призначене судом першої інстанції покарання є надто м`яким, що є недостатнім для виправлення винних та попередження вчиненню обвинуваченими нових злочинів.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просила застосувати при призначенні покарання для усіх обвинувачених вимоги ст.69 КК України, думку обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги,посилаючись на те, що мають на утриманні малолітніх дітей та 4 місяця знаходження обвинувачених під вартою будуть назавжди утримувати їх він скоєння нових злочинів,дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням того, що прокурор в апеляційній скарзі не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за кримінальним законом та доведеність їх вини, тому ці питання колегія суддів не розглядає і не вирішує.

При призначенні обвинуваченим покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ними кримінального правопорушення, особи кожного винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд також врахував, що обвинувачені, відповідно до ст. 12 КК України вчинили тяжкий злочин, але матеріальну шкоду погашено. Крім того, підприємство та потерпілий не мають претензії до обвинувачених та прохали суд не призначати суворого покарання обвинуваченим.

Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.

Згідно до ч.1 цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті( санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ураховуючи ці положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань,підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання, здатні вплинуть на обрання судом певних йому виду і міри.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченим вид та розмір покарання в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України, врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, які раніш не притягалися до кримінальної відповідності, мають сім`ї та малолітніх дітей, донька ОСОБА_15 є інвалідом 1 групи та які знаходяться на утриманні обвинувачених, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, обґрунтовано звільнив обвинувачених від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з урахуванням того, що обвинувачені щиро покаялися у скоєному, сприяли встановленню істини у провадженні, повернули підприємству викрадене майно.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд погоджується з вироком суду першої інстанції.

За таких обставин прокурор не навів достатньо переконливих апеляційних вимог для посилення обвинуваченим кримінального покарання, та застосування вимог ст. 69 КК України, не навів прокурор також в апеляції доводів з приводу що він вважає обставинами які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

При цьому, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових правопорушень. Ухвалюючи таке рішення, колегія суддів також прийняла до уваги, що обвинувачені 4 місяці кожний до постановлення вироку суду першої інстанції знаходилися під вартою, що значно змінило їх ставлення до порушення закону, а тому підстав для скасування вироку та обрання покарання у вигляді позбавлення волі, колегія суддів не встановила.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишити без задовольнити.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду:
----------------------- ----------------------- -------------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 . ОСОБА_4