Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
при секретарі ОСОБА_11,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210, за касаційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_4 та представника потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Горлівки Донецької обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого АДРЕСА_2, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12,

представника потерпілої ОСОБА_5,

обвинуваченого ОСОБА_6,

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 квітня 2015 року ухвалу щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_4 просять скасувати ухвали щодо ОСОБА_6 у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилаються на ту обставину, що останній ухилявся від слідства, у зв'язку із чим був оголошений у розшук, що підтверджено матеріалами кримінального провадження, а тому суд безпідставно звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності. Вказує, що апеляційним судом вказані порушення усунуті не були.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій за підстав, аналогічних викладеним у скарзі представника потерпілої та потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та пояснення представника потерпілої, які підтримали касаційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які вважають судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 24 листопада 2009 року приблизно о 20 год. 50 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння у буд. АДРЕСА_3, з метою залякування потерпілої та її родичів, умисно заподіяв ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров'я менш як на одну третину.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилялася від слідства або суду. Перебіг давності відновлюється з дня з'явлення особи із зізнанням або її затримання. Зупинення спливу строку давності у випадку ухилення особи від досудового слідства або суду є посткримінальною санкцією, заходом кримінально-правового характеру, покликаним забезпечувати здійснення кримінального переслідування і реалізацію кримінальної відповідальності.

Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез'явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв'язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з'явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

Відповідно, не визнається такою, що ухиляється від слідства або суду, невідома правоохоронним органам особа, яка вчинила злочин і переховується після цього, а також особа, хоч і відома компетентним органам, але причетність якої до вчинення злочину на момент її зникнення ще не встановлено.

При з'ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, яка вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов'язана з'являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов'язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов'язку. Разом з тим, на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обов'язок самовикриття, а тому, якщо вона, до моменту виникнення вказаного обов'язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, у провадженні слідчого СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області Лавренюк О.П. перебувало кримінальне провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Зі змісту вказаної статті випливає, що процесуальними документами, на підставі яких особа набуває процесуального статусу підозрюваного, є повідомлення про підозру, зміст якого встановлено у ст. 277 КПК України, та протокол затримання особи за підозрою у вчиненні злочину, який складається відповідно до вимог ст. 208 КПК України.

Як убачається із наданих матеріалів кримінального провадження, повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України було складене слідчим 18 листопада 2013 року та повідомлене ОСОБА_6 25 листопада 2014 року.

Дані про те, що ОСОБА_6 затримувався за підозрою у вчиненні злочину або слідчим вживались заходи для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений Главою 6 КПК України, у матеріалах кримінального провадження відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо ненабуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні до 25 листопада 2014 року та відсутності перешкод для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

На вимогу ст. 419 КПК України, при перегляді кримінального провадження апеляційним судом, належним чином перевірено наведені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілої доводи та прийнято рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_4 та представника потерпілої ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_10 ОСОБА_9