АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
----------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

представника МВ КВІ ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієве Донецької області, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 р.,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 р. задоволено подання інспектора Голосіївського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції в м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , та засудженому вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 р. за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, ОСОБА_7 скасовано звільнення від покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання, призначеного вироком суду.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 в рамках виконання зазначеної ухвали, а саме з 07 серпня 2015 р.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні подання інспектора кримінально-виконавчої інспекції. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначав, що суд першої інстанції при розгляді подання не взяв до уваги ті обставини, що засуджений не міг з`явитися до відділу виконавчої інспекції у зв`язку з фізичними травмами, про що в матеріалах особової справи є відповідні довідки, має на утриманні неповнолітню доньку та матір пенсійного віку, повістки з вимогою з`явитись до відідлу виконавчої інспекції він не отримував.

До початку розгляду апелянт доповнив апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, в задоволенні подання кримінально-виконавчої інспекції відмовити, а його звільнити з під-варти в залі суду, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням вимог кримінального і кримінально-процесуального законодавства.
Апелянт зазначав, що він є наркозалежним, фактично не ухилявся від виконання покладених на нього вироком суду обов`язків, після постановлення вироку постійно проживав у м. Києві, перебуває у цивільному шлюбі, виховує малолітню доньку ОСОБА_9 2000 року народження, працює, має позитивну характеристику за місцем проживання. Подання кримінально-виконавчої інспекції було розглянуто судом першої інстанції у відсутності захисника, участь якого при вирішенні таких питань є обов`язковою.
Крім того, він не був належним чином повідомлений про дату та час його явки до Голосіївського PB КВІ м. Києва ДПС України в м. Києві та Київської області, в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені повістки з викликом, а наявні в справі повідомлення про виклик носять формальний характер. Апелянт зазначав, що будь-які дані, які підтверджують факт вручення йому повістки про виклик або ознайомлення з її змістом в матеріалах справи відсутні. При цьому, він постійно знаходився за місцем свого проживання, та підтримував зв`язок з інспектором в телефонному режимі. Однак, суд першої інстанції не надав оцінку цим обставинам, належним чином не з`ясував дані про особу засудженого і відсутність в нього умислу на невиконання покладених вироком суду обов`язків, та без законних і обгрунтованих підстав задовольнив подання кримінально-виконавчої інспекції.
Також апелянт зазначав, що матеріали справи не містять даних про вручення йому копії оскаржуваної ухвали і протягом тривалого часу він був позбавлений можливості її оскаржити у апеляційному порядку.
Крім того, що згідно ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 р., він не з`явився на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції 10 лютого 2015 р., 10 березня 2015 р., 12 березня 2015 р. та 17 березня 2015 р. Між тим, як убачається з листка реєстрації, неявка на реєстрацію мала місце лише 10 лютого 2015 р. та 10 березня 2015 р., а відмітки про неявку 12 березня 2015 р. та 17 березня 2015 р. в листку реєстрації взагалі відсутні. Підтверджень про застосування до нього застережень через неявку у вказані дні у виді письмових попереджень про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування покарання, особова справа також не містить. Разом з тим, відмітку в листі реєстрації про неявку до кримінально-виконавчої інспекції 10 лютого 2015 р. було зроблено не уповноваженою на це особою (інспектором ОСОБА_10 ), оскільки, згідно з розпорядженням начальника кримінально-виконавчої інспекції від 21 жовтня 2014 р., здійснювати контроль за явкою ОСОБА_7 для реєстрації було уповноважено інспектора ОСОБА_6 .
В матеріалах особової справи наявні довідки, складені інспектором КВІ ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 10 лютого 2015 р., 13 лютого 2015 р. та 16 лютого 2015 р. з власної ініціативи телефонував інспектору, повідомляв про стан його здоров`я та зобов`язався з`явитися на реєстрацію після одужання, що свідчить про його активні дії, спрямовані на виконання покладених на нього обов`язків.
Також апелянт зазначав, що листок реєстрації не містить даних про його неявку до кримінально-виконавчої інспекції 10 березня 2015 р., проте є відмітка про неявку 18 березня 2015 р., хоча цей день не є другим вівторком місяця, як передбачено постановою кримінальної виконавчої інспекції від 27 січня 2014 р. про затвердження днів явки засудженого на реєстрацію.
12 березня 2015 р. та 17 березня 2015 р. також не є днями, в які засуджений був зобов`язаний з`явитися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, та документальних підтверджень про додатковий виклик ОСОБА_7 інспектором для явки в ці дні, або про винесення нової постанови зі зміненим графіком явки, матеріали особової справи не містять. Крім того, в матеріалах особової справи відсутній виклик до кримінально-виконавчої інспекціїна 17 березня 2015 р., натомість наявна лише копія виклику на 16 березня 2015 р., однак без підтвердження про його поштове відправлення та отримання засудженим або про повідомлення його в телефонному режимі.
Апелянт зазначав, що про неможливість явки на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю він повідомляв інспектора по телефону та надавав довідки про виклик швидкої медичної допомоги та травматологічного пункту з діагнозом «забій правої стопи». Про тривале лікування засудженого свідчать і довідки центральної поліклініки Голосіївського району м. Києва, що підтверджує його неявку на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції з поважних причин.
Крім того, як вказував апелянт, в своїх поясненнях від 28 квітня 2015 р. він підтверджував, що самостійно з`явився до кримінально-виконавчої інспекції для вручення йому повістки до Голосіївського районного суду м. Києва для вирішення питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком танаправлення для відбування призначеного покарання. В цих же поясненнях він зазначав, що виклики на 28 січня 2015 р., 05 лютого 2015 р., 14 лютого 2015 р., 16 березня 2015 р., 25 березня 2015 р., 22 квітня 2015 р. та 23 квітня 2015 р. він не отримував, а підтвердження про відправлення чи вручення йому цих викликів в матеріалах справи відсутні. В доповненнях до апеляційної скарги зазначав, що копії зазначених викликів також відсутні в матеріалах справи, що викликає підозру в упередженості органів кримінально-виконавчої інспекції. Крім того, самі собі неявки на реєстрацію не можуть свідчити про небажання апелянта стати на шлях виправлення, оскільки він продовжує з`являтися на реєстрацію.
Також апелянт в доповненнях зазначав, що суд першої інстанції безпідставно обґрунтував свої висновки даними витягів з кримінального провадження №0001806 та №0003513 про внесення в ЄРДР відомостей за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України та ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки досудове розслідування цих кримінальних проваджень не закінчене і його вину не доведено в порядку, передбаченому чинним Кримінальним процесуальним кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Крім того, в матеріалах судового розгляду відсутня копія витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження №0001806, а в копії витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження №0003513 не вказана кваліфікація кримінального правопорушення і особу, якій повідомлено про підозру. З листа першого заступника начальника Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_11 від 13 травня 2015 р. убачається, що слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0003513.
Апелянт також зазначав, що суд першої інстанції в своїй ухвалі послався на протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_7 від 13 квітня 2015 р., 13 липня 2015 р. та 14 липня 2015 р., однак в матеріалах справи відсутні рішення уповноважених законом осіб про притягнення засудженого до адміністративної відповідальності 13 липня 2015 р. та 14 липня 2015 р. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення від 13 квітня 2015 р. зазначено адресу ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 , при цьому ОСОБА_7 відомостей про себе не повідомляв та протокол про адміністративне правопорушення не підписував, а документом, на підставі якого встановлено особу ОСОБА_7 , як зазначено в протоколі, було посвідчення водія, в якому не вказується адреса його володільця. Копія постанови в справі про адміністративне правопорушення за даним протоколом засудженому не надсилалась.
Апелянт також зазначав, що у порушення вимог п.5.2. «Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», затвердженої Наказом ДДУзПВП МВС України від 19.12.2003 р. № 270/1560 (надалі - Інструкції), за вищевказані порушення кримінально-виконавчою інспекцією Голосіївського району м. Києва не виносилося жодне застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання та вони відсутні в матеріалах особової справи.
Крім того, апелянт зазначав, що у відповідності до вимог закону, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, якщо засуджений систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, проте суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив, які саме порушення чи невиконання яких конкретно обов`язків допустив засуджений, та які з цих порушень мають систематичний характер.
При направленні до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням були порушені вимоги п. 5.4 Інструкції щодо місячного строку для направлення подання до суду, саме подання не відповідає вимогам п. 5.3 і додатку 44 Інструкції, а також вимогам п. 5.5 Інструкції, оскільки до суду надано лише особову справу з матеріалами від 21 січня 2014 року на 156 аркушах, без матеріалів, які свідчать про невиконання засудженим покладених на нього обов`язків. Крім того, у поданні наведені підстави, які вже були розглянуті Голосіївським районним судом міста Києва при розгляді подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням від 10 грудня 2014 року.
Крім того, апелянт зазначав, що в матеріалах судового провадження відсутні документи на підтвердження повноважень прокурорів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також повноважень представників кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які брали участь у розгляді справи в Голосіївському районному суді м. Києва.
Також представником кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_15 в судовому засіданні від 07 серпня 2015 року надавалися суду для огляду матеріали відносно ОСОБА_7 , проте для ознайомлення засудженому перед судовим засідання вони надані не були, що, на думку апелянта, є порушенням його права на захист.
Апелянт зазначав, що при постановленні ухвали судом першої інстанції не було враховано характеристики ОСОБА_7 та рапорти дільничного інспектора міліції, у відповідності до яких він характеризується позитивно, громадський порядок не порушував, спиртними напоями не зловживав, має на утриманні малолітню дитину та хвору матір і батька, які, крім того, є особами, переміщеними з тимчасово окупованої території України. Зазначене свідчить про відсутність достатніх даних, які підтверджують небажання засудженого стати на шлях виправлення, а тому висновок суду першої інстанції про направлення ОСОБА_7 для відбування покарання у виді позбавлення волі є передчасним.
Захисник засудженого подав доповнення до апеляційної скарги засудженого, навівши в ній доводи, аналогічні доводам ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника кримінально-виконавчої інспекції, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали подання та особової справи засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.
Як убачається з матеріалів особової справи №18/2014 стосовно ОСОБА_7 , вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2013 р. ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки та на нього покладено обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи /а.с. 2-5 особової справи/.

Розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, надійшло 21 січня 2014 р. для виконання до Голосіївського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва /а.с. 1 особової справи/.

Постановою інспектора Голосіївського МВ КВІ м. Києва ОСОБА_6 від 27 січня 2014 р., з якою ОСОБА_7 письмово був ознайомлений того ж дня, йому встановлено обов`язок з`являтися на реєстрацію другого вівторка кожного місяця /а.с. 15 особової справи/.

30 квітня 2015 р. до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло подання інспектора районного підрозділу Голосіївського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в м. Києві та Київській області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_7 .

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 допустив неодноразове порушення порядку та умов відбування покарання, а саме 10 лютого 2015 р., 10 березня 2015 р., 12 березня 2015 р. та 17 березня 2015 р. не з`явився на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції без поважних причин та не надав документів, які підтверджують поважність неявок, за що останньому в черговий раз винесено застереження у виді письмового попередження.

Крім того, наявні в матеріалах провадження витяги з кримінальних проваджень №0001806 та №0003513, а також протоколи про адміністративні правопорушення від 13 липня 2015 р., 13 квітня 2015 р. та 14 липня 2015 р., складені відносно ОСОБА_7 , свідчать про невиконання останнім покладених на нього судом обов`язків.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Згідно частин 2-4 ст. 166 КВК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

У відповідності до п. 5.3 Інструкції, якщо засуджена особа не виконує покладених на неї судом обов`язків після застереження у виді письмового попередження або три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, а також коли засуджена особа не з`являється до інспекції два і більше разів без поважних причин (що повинно бути підтверджено матеріалами), то інспекція вносить до суду подання (про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.

Згідно п. 5.4 вказаної Інструкції, невиконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одного з обов`язків, які було покладено на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два і більше разів підряд без поважних причин).
Як убачається з оскаржуваної ухвали, як на одну з двох передбачених законом підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_7 для відбування призначеного судом покарання, суд першої інстанції послався на невиконання засудженим покладених на нього судом обов`язків, яке вмотивував наявністю в матеріалах справи витягів з кримінальних проваджень № 0001806 і № 0003513, та протоколів про адміністративні правопорушення від 13 квітня 2015 р., 13 липня 2015 р. та 14 липня 2015 р., складених відносно ОСОБА_7 .
Разом з тим, таке обґрунтування не узгоджується з вимогами п. 5.4 Інструкції та обов`язками, покладеними на ОСОБА_7 вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2013 р., а також не підтверджується даними особової справи засудженого.
Так, витяг з кримінального провадження №0001806, на який посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, в матеріалах особової та судової справи відносно ОСОБА_7 відсутній. Також в матеріалах судової справи наявнийлист першого заступника начальника Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_16 від 13 травня 2015 р., вих. № 53/вх.-5460, з якого убачається, що у кримінальному провадженні №0003513 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження /а.с.14/.
Колегією суддів встановлено, що у матеріалах судового провадження відсутні дані про накладення адміністративних стягнень на ОСОБА_7 за протоколами про адміністративні правопорушення від 13 липня 2015 р. та 14 липня 2015 р., а тому самі по собі вказані протоколи не можуть свідчити про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та не є підставою для звернення до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Крім того, копії зазначених протоколів, на які суд послався як на підставу для задоволення подання, не були предметом дослідження під час судового розгляду судом першої інстанції, оскільки відсутні у матеріалах судового провадження.

Із матеріалів судового провадження убачається, що за протоколом про адміністративне правопорушення серії КИ №0027398 від 13 квітня 2015 р. постановою заступника начальника Лінійного управління в метрополітені від 14 квітня 2015 р. ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 178 ч. 1 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді попередження /а.с. 41-43/.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не перевірив та не навів в ухвалі мотивів, з яких він відхилив доводи ОСОБА_7 про те, що 13 січня 2015 р. він отримав забій правої стопи, а 10 лютого 2015 р. - отримав травму правого ліктьового суглобу, у зв`язку з чим звертався за отриманням медичної допомоги до лікарів, надавши при цьому наявні у матеріалах судового провадження та особової справи довідки. Зазначені тривалі хвороби, на переконання засудженого, фактично позбавили його можливості своєчасно прибути за викликом до кримінально-виконавчої інспекції /а.с.а.с. 32, 37 судового провадження /.

Проте, на зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, належним чином їх не перевірив, та дійшов передчасного висновку про наявність підстав про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Окрім того, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив про неодноразове порушення ОСОБА_7 порядку та умов відбування покарання, оскільки 10 лютого 2015 р., 10 березня 2015 р., 12 березня 2015 р. та 17 березня 2015 р. він не з`явився на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Однак, із даних особової справи відносно ОСОБА_7 убачається, що 12 березня 2015 р. та 17 березня 2015 р. не є днями, у які, згідно постанови інспектора Голосіївського МВ КВІ м. Києва ОСОБА_6 від 27 січня 2014 р., ОСОБА_7 зобов`язаний був з`явитися на реєстрацію до Голосіївського МВ кримінально-виконавчої інспекції м. Києва. Відмітка в листі реєстрації про необхідність явки ОСОБА_7 у зазначені дні до органів кримінально-виконавчої інспекції також відсутня /а.с. 16/.

Крім того, в розумінні положень ч. 2 ст. 78 КК України та ч. 2 ст. 166 КВК України, порушення порядку та умов відбування покарання не є підставою для скасування звільнення від відбування покарання та направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Відповідно до п. 1 ст. 372 КПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з вступної частини із зазначенням, зокрема, прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що подання інспектора Голосіївського РП Голосіївського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в м. Києві та Київській області ОСОБА_6 від 29 квітня 2015 р. було внесено до Голосіївського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 , тоді як судом першої інстанції ухвалено рішення щодо ОСОБА_7 , а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 р., який набрав законної сили, був ухвалений відносно ОСОБА_7 .

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 372 КПК України у резолютивній частині ухвали має бути зазначено строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Згідно п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Зазначених вимог кримінального процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався та не вказав порядок набрання ухвалою законної сили; у резолютивній частині помилково вказав про те, що саме на постанову, якої суд не приймав, може бути подано апеляцію; не визначив для засудженого, який перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги; строк апеляційного оскарження визначив не у днях, а у добах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в іншому складі суду, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Під час нового розгляду суд першої інстанції має усунути зазначені недоліки, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, та перевірити наявність підстав для скасування звільнення від відбування покарання та направлення ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання.
Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне звільнити засудженого з-під варти в залі суду.
З огляду на наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :

_________________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3