АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1764/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 186 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0005289 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_11 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Голованівськ, Голованівського району, Кіровоградської обл., громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Лікарівки, Олександрійського району, Кіровоградської обл., громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, одруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

які обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановила:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки;

ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та їй призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 28.05.2015 року, приблизно о 22:30 перебуваючи по вул. Малокитаївській у м. Києві, біля будинку № 73, вступили в змову між собою з метою викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи. В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в цей же день, перебуваючи за тією ж адресою, приблизно о 22:40 помітили раніше невідомого чоловіка, котрий в подальшому виявився потерпілим ОСОБА_12 , у якого в руках був мобільний телефон «Бравіс». ОСОБА_7 , підійшов до ОСОБА_12 та вдарив його кулаком по голові, від чого ОСОБА_12 втратив свідомість. ОСОБА_8 після того, як ОСОБА_12 втратив свідомість підійшла, та забрала з рук ОСОБА_12 мобільний телефон «Бравіс» вартістю 420 грн. В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишили місце вчинення злочину.

В апеляції заступник прокурора м. Києва ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання і постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на неправильне застосування кримінального закону, а саме ст.75 КК України, яка, на його думку, не підлягала застосуванню. Доводи апеляції прокурор мотивує тим, що суд при призначенні покарання обвинуваченим недостатньою мірою врахував дані про особу обвинувачених, тяжкість злочину, їх суспільну небезпечність, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого призначив обвинуваченим невиправдано м`яке та явно несправедливе покарання, незаконно застосувавши ст. 75 КК України та звільнивши обвинувачених від призначеного покарання з випробуванням від відбування покарання з іспитовим строком.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченими, досліджувались судом за їх згодою та інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками процесу змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.

Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і в суді апеляційної інстанції, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, та дані про особу кожного з обвинувачених.

Так, суд врахував, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації, характеризується з позитивної сторони, в силу ст. 89 КК України не судимий, має на утриманні матір ОСОБА_13 1957 року народження, яка потребує стороннього догляду, врахував обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття у вчиненому, і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд врахував, що вона на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце реєстрації, характеризується з позитивної сторони, раніше не судима, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необхідно призначити покарання з урахуванням вимог ст. 68 КК України у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, зі звільненням кожного з них від відбування покарання з випробуванням з відповідним іспитовим строком.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що суд повністю врахував вимоги ст. 65 КК України та призначив обвинуваченим покарання, необхідне та достатнє для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів виходячи з наступного.

Одним із доводів апеляції прокурора є м`якість призначеного обвинуваченому покарання, оскільки, на його думку, застосування до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ст.ст. 75, 76 КК України є незаконним, необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, однак колегія суддів з позицією прокурора не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як видно з вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог закону, врахував дані про те, що ОСОБА_8 не судима, а ОСОБА_7 не судимий в силу ст.89 КК України, крім цього врахував дані, які позитивно характеризують обвинувачених, про що зазначив у вироку.

Врахував суд і пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття у вчиненому, ОСОБА_8 врахував як пом`якшуючу покарання обставину відшкодування потерпілому причиненої шкоди, думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинувачених волі, а тому вважав за можливе виправлення обвинувачених без ізоляції їх від суспільства і обґрунтовано застосував до кожного з них положення ст.ст. 75, 76 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим судом враховані всі обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував вимоги закону про кримінальну відповідальність та не вбачає законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_11 на цей вирок без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення даної ухвали, а засудженим з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4