Справа № 344/9292/15-к
Провадження № 11-кп/779/463/2015
Категорія ч.2 ст.289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду від 01 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні за його обвинуваченням за ч.2 ст.289 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чукалівка Тисменицького району Івано-Франківської міської ради, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засуджено,-

ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід обвинуваченому обрано тримання під вартою.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 01.10.2015 року.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в дохід держави 306,90 грн. судових витрат у кримінальному провадженні за проведення автотоварознавчої експертизи.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за таких обставин.

11 червня 2015 року у період часу з 03:00 до 04:00 обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на подвір,ї будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп,яніння, побачив транспортний засіб марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, 1976 року випуску, який належить потерпілому ОСОБА_7 , у нього виник умисел на повторне заволодіння вказаним транспортним засобом. Реалізовуючи свій умисел, обвинувачений розбив водійське вікно лівої передньої дверки, просунувши через утворений отвір руку, шляхом відтягування кнопки блокування дверей доверху, відчинив їх та проник у салон автомобіля та, від,єднавши кришку доступу до проводки, з,єднав проводи запалювання, за допомогою яких запустив двигун автомобіля, і розпочав рух до центральної дороги по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську. Таким чином обвинувачений ОСОБА_9 незаконно заволодів транспортним засобом марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , спричинивши потерпілому ОСОБА_7 згідно висновку експерта №09/18-52 від 24.06.2015 року майнову шкоду на суму 12981,24 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, призначивши йому менш суворе покарання, не пов,язане з реальним позбавленням волі. Вважає, що суд не в повній мірі врахував його негативне ставлення до вчиненого, наявність таких пом,якшуючих обставин: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування потерпілому шкоди та усунення заподіяної шкоди, позитивні характеристики за місцем проживання, а також судом взагалі не взято до уваги те, що він одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та потерпілого, які просили залишити вирок суду без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які вважають вирок в частині призначеного покарання незаконним і просили його змінити, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Оскільки судом першої інстанції проведено обмежений порядок дослідження доказів, тому відповідно до вимог ст.349 КПК України фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із вироку суду, обвинувачений не заперечував щодо проведення обмеженого порядку дослідження доказів, тому відповідно до вимог ст.349 КПК України фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 апеляційним судом не перевіряються.

Згідно вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.п.1,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання , призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004,- покарання за злочин повинно бути домірним злочину і справедливим, тобто має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного особою винного, що є свідченням неупередженості й відповідає принципам гуманізму.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який негативно ставиться до вчиненого, а також обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп,яніння. Суд також врахував повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування потерпілому шкоди, позитивну характеристику за місцем проживання та визнав вказані обставини такими, що пом,якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Покликання обвинуваченого на ті обставини, що він перебуває у шлюбі, а також що має на утриманні двоє малолітніх дітей не можуть бути підставою для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.

Крім того, згідно довідки та характеристики з місця проживання вбачається, що ОСОБА_9 проживає однією сім,єю зі своєю матір,ю, батьком, братом та бабусею.

Разом з тим, призначивши ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі без конфіскації майна, суд застосував ст.69 КК України та призначив основне покарання нижче від найнижчої межі, оскільки санкція ч.2 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від п,яти до восьми років з конфіскацією чи без конфіскації майна.

Таким чином обставини, зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Зважаючи на вище викладене, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 неможливе без його ізоляції від суспільства, а призначення умовного покарання не матиме достатнього виховного і виправного впливу на обвинуваченого, тому підстав для призначення більш м,якого покарання колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 01 жовтня 2015 року відносно нього без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4