Справа № 750/545/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/795/25/2016
Категорія - санкція Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою та обрано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з використанням електронного засобу контролю. Заборонено ОСОБА_8 цілодобово залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Строком до 17 березня 2016 року на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю; не відлучатися з м. Чернігова без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Своє рішення суд мотивував тим, що ч.1 ст.183 КПК України визначає тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Під час розгляду клопотання прокурором та слідчим не надано доказів щодо наявності зазначених в клопотанні ризиків того, що після викриття підозрюваного, останній може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого та свідків, експертів. Обираючи запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вказав на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу підозрюваного, наявності у нього постійного місця проживання, тяжкість покарання, його попередню поведінку, а тому прийшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю не відповідає всім обставинам, що характеризують особу підозрюваного. Зазначає, що слідчим суддею не враховано те, що ОСОБА_8 є учасником бойових дій і, що військові дії можуть знову розпочатися і його навики гранатометника можуть знадобитися, також те, що він проходить реабілітацію у психіатра за місцем розташування військової частини, а при обраній мірі запобіжного заходу зробити це неможливо.

Заслухавши доповідача, позицію захисника та ОСОБА_8 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, думку прокурора та слідчого, які вважали ухвалу слідчого судді обгрунтованою, перевіривши матеріали справи та кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню. Таке рішення суду обґрунтовується наступним чином.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 20 січня 2016 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру (а.с.42 кримінального провадження) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, цей злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а відомості про нього внесені до ЄРДР за № 0009446 від 28 листопада 2015 року (а.с.1 кримінального провадження).

Тримання під вартою, згідно ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років,- виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дали достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Підозра ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою, що зокрема, підтверджується протоколом його допиту від 20 січня 2016 року (а.с. 41-44 кримінального провадження), протоколом допиту потерпілого від 14 грудня 2015 року (а.с.11-12 кримінального провадження).

За змістом ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч.1 ст. 178 КПК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, і прийшов до обґрунтованого висновку про застосування підозрюваному запобіжного заходу, але не у вигляді тримання під вартою, як вказано в клопотанні слідчого, а у вигляді домашнього арешту, що може запобігти вказаним ризикам. оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування щодо ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як домашній арешт, не зменшилися та не перестали існувати, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, не має.

Беручи до уваги фактичні обставини справи, особу підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, стан здоровя та його сімейний стан, те, що він є учасником бойових дій, відсутність даних щодо незаконного впливу на свідків, потерпілого, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, слідчий суддя обґрунтовано вказав на відсутність доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, та обрав відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного додаткових обов`язків, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України, який буде достатнім стимулюючим фактором для забезпечення належної поведінки підозрюваного, а тому доводи захисника щодо обрання підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задоволенню не підлягають.

Доводи захисника, що слідчим суддею не враховано те, що ОСОБА_8 є учасником бойових дій і, що при загостренні ситуації в зоні АТО його навики гранатометника можуть знадобитися, а також те, що він проходить реабілітацію у психіатра за місцем розташування військової частини, а при обраній мірі запобіжного заходу зробити це неможливо не заслуговують на увагу. На думку колегії суддів, міра запобіжного заходу обрана з врахуванням усіх вищевказаних в апеляції даних про особу підозрюваного і не зважаючи на наявність підозри в іншому кримінальному провадженні ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, по якому він оголошувався в розшук, суд не застосував до нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш того, як з`ясовано в ході апеляційного розгляду провадження, слідчий підтвердив, що при письмову зверненні підозрюваного з клопотанням про надання можливості проходження реабілітації в медичному закладі це питання може бути вирішено.

Таким чином, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 181, 193 КПК України і підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 181, 194, ч. 2 ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2016 року, якою обрано стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4