Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011958 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Яблунівка Путильського району Чернівецької області,

громадянина України, працюючого водієм в Українському

науково-дослідному інституті продуктивності

агропромислового комплексу, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.04.2015 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і йому

_____________________________________

Справа № 11-кп/796/1154/2015
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1
призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу (далі УНДІ продуктивності АПК) та Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування (далі ПрАТ СК АХА Страхування) задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК АХА Страхування на користь ОСОБА_10 13 194 гривні 76 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 929 гривень 80 копійок моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні старший прокурор прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_9 і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вказує, що суд не врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, суспільну небезпечність і наслідки діяння, а також особу винного, який, працюючи на посаді водія, несе підвищену відповідальність і, маючи можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , не скористався нею та грубо порушив Правила дорожнього руху, що, на думку прокурора, свідчить про нехтування ОСОБА_9 правилами та законами, встановленими у суспільстві.

Потерпіла ОСОБА_10 , яка є одночасно цивільним позивачем, в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції в частині рішення про цивільний позов змінити, повністю задовольнити її позов і стягнути на її користь з УНДІ продуктивності АПК 2 441 гривню 24 копійки у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 50 000 гривень моральної шкоди, а з ПрАТ СК АХА Страхування 16 944 гривні 76 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 929 гривень 80 копійок моральної шкоди.

Потерпіла не погоджується з рішенням суду, який відмовив у позові до УНДІ продуктивності АПК з підстав недоведеності, що обвинувачений, який працює у відповідача водієм, під час ДТП виконував трудові обов`язки. Зазначає, що обґрунтовувала свої вимоги положеннями не ст.1172 ЦК України, а ст.1184 ЦК України, у відповідності з якими шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується його володільцем, яким є УНДІ продуктивності АПК.

Що стосується визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ СК АХА Страхування, то, як вказує ОСОБА_10 , суд безпідставно відкинув витрати в сумі 3 800 гривень на придбання препарату Синокром Форте, що підтверджуються товарним чеком і довідкою про його введення.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ СК АХА Страхування ОСОБА_8 зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції в частині рішення про цивільний позов фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого з цивільного відповідача на користь ОСОБА_10 безпідставно стягнуто внесок в розмірі 50 гривень за госпіталізацію та лікарняний лист, обов`язковість внесення якого не передбачена жодним нормативно-правовим актом, та витрати в розмірі 790 гривень за медичні послуги згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 309 від 03.04.2014 року, які були отримані цивільним позивачем через кілька місяців після проведення лікування і необхідність яких не підтверджена документально відповідним закладом охорони здоров`я. За таких обставин, за твердженням представника цивільного відповідача, ці витрати не можна визнати обґрунтованими в розумінні ст.ст.23, 24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Оскільки ПрАТ СК АХА Страхування не оспорює обґрунтованість витрат на лікування потерпілої в розмірі 12 354 гривні 76 копійок, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка може бути стягнута з відповідача відповідно до вимог ст.26-1 вказаного Закону, не може перевищувати 617 гривень 74 копійки.

З огляду на викладені обставини, просить вирок суду першої інстанції в частині рішення про цивільний позов змінити і зменшити суму, які підлягає стягненню з ПрАТ СК АХА Страхування на користь ОСОБА_10 , визначивши матеріальну шкоду в сумі 12 354 гривні 76 копійок і моральну 617 гривень 74 копійки.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої цивільний відповідач УНДІ продуктивності АПК зазначає, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 вчиняв усі можливі дії для уникнення її страждань, як то терміново надав допомогу з госпіталізації, підтримував моральний стан, цікавився станом здоров`я, оплачував необхідні процедури та послуги медичного персоналу, передаючи кошти безпосередньо ОСОБА_10 або купуючи медичні препарати та продукти харчування. Ці обставини підтверджуються розпискою потерпілої від 13.10.2014 року про відсутність претензій до обвинуваченого. Обставини, що обтяжують покарання, не встановлені, за місцем роботи ОСОБА_9 характеризується позитивно. Як зазначає відповідач, потерпіла отримала незначні тілесні ушкодження, всі можливі дії з метою полегшення її стану були вчинені, а тому відсутні правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_10 з УНДІ продуктивності АПК, працівником якого є ОСОБА_9 , моральної шкоди.

Також відповідач погоджується з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання.

А тому просить у задоволенні апеляційних скарг потерпілої і прокурора відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і не заперечував проти задоволення апеляційних скарг інших учасників судового провадження; доводи представника потерпілої ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги потерпілої, прокурора та проти вимог представника цивільного відповідача; доводи представника цивільного відповідача ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, і доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про необхідність їх часткового задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_9 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

9 жовтня 2014 року близько 19 години 20 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen д/н НОМЕР_1 в районі будинку № 55 на вул. Дегтярівській в м. Києві, всупереч вимогам п.п.2.3 б, 18.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та не відреагував на її зміну, не зменшив швидкість та не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, на якому перебувала пішохід ОСОБА_10 . Внаслідок цього ОСОБА_13 здійснив наїзд на ОСОБА_10 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому 9-го тіла грудного хребця, травматичного пошкодження лівого колінного суглобу, забійної рани тім`яної області голови, забою лівого стегна, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_9 основного покарання суд першої інстанції урахував дані про особу винного, який за місцем роботи характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що його обтяжують.

Тому рішення суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_9 основного покарання обмеження волі на строк 2 роки колегія суддів вважає правильним.

Разом з тим, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано не призначив ОСОБА_9 додаткове покарання, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримав не повною мірою.

Злочин, який вчинив ОСОБА_9 , хоча і є злочином невеликої тяжкості, але посягає як на суспільні відносини в сфері безпеки дорожнього руху, так і на здоров`я людини. Так, своїми діями обвинувачений грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілій було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Поза увагою суду також залишилася думка потерпілої та поведінка обвинуваченого, який одразу після вчинення кримінального правопорушення вживав заходи, які свідчили про його бажання виправити ситуацію, що склалася, шляхом надання потерпілій матеріальної допомоги на лікування, однак після написання ОСОБА_10 розписки від 13.10.2014 року про відсутність претензій до ОСОБА_9 останній зайняв позицію, що підтверджує його байдуже ставлення до суспільно небезпечних наслідків, що сталися з його вини.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про можливість не призначати ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не ґрунтується на законі і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.414, 420 КПК України невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, а саме, призначення ОСОБА_9 додаткового покарання, однак не на максимальний строк, і задоволення в цій частині апеляційної скарги прокурора.

Водночас, з огляду на зазначені раніше дані про особу винного та обставини справи, висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування призначеного покарання у виді обмеження волі є правильними, і у вироку наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора про протилежне.

Посилання прокурора на вчинення обвинуваченим тяжкого злочину не ґрунтуються на вимогах закону, а твердження про наявність можливості уникнути наїзду на потерпілу та нехтування ОСОБА_9 правилами та законами, встановленими у суспільстві, є суб`єктивними міркуваннями, які не відносяться до загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, а тому не можуть бути враховані судом.

Слушними є і доводи потерпілої, а так само представника цивільного відповідача, про необґрунтованість вироку суду в частині рішення про цивільний позов.

Згідно з ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Тобто у вироку суд має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відмову у задоволенні цивільного позову, зазначивши, яким діянням обвинуваченого заподіяно матеріальну та моральну шкоду, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Вказаним вимогам закону вирок суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Згідно з ст.3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закону) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ст.5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вірно встановив суд першої інстанції, і це підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6457926 терміном дії з 01.11.2013 року по 31.10.2014 року включно, УНДІ продуктивності АПК застрахував свою цивільну відповідальність у ПрАТ СК АХА Страхування і під час вчинення злочину, внаслідок якого потерпіла отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, ОСОБА_9 , який є працівником відповідача, керував забезпеченим транспортним засобом Volkswagen Passat д/н НОМЕР_1 (т.1 а.с.145).

Договір страхування укладений з дотриманням вимог ст.ст.979-982, 985, 999 ЦК України і страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000 гривень.

Згідно з п.23.1 ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до положень п.24.1 ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Як встановив суд першої інстанції, розмір витрат на лікування потерпілої, який знайшов документальне підтвердження, становить 13 194 гривні 76 копійок, яка не перевищує ліміту відповідальності страховика.

Разом з тим, доводи потерпілої про те, що суд безпідставно не врахував її витрати на суму 3 800 гривень, пов`язані з придбанням препарату Синокром Форте, і не стягнув їх з ПрАТ СК АХА Страхування, заслуговують на увагу.

Розмір витрат на придбання вказаного лікарського засобу підтверджується копією товарного чеку № 1751 від 02.12.2014 року, а також довідкою ДУ Інститут травматології та ортопедії НАМН України від 03.04.2015 року про його введення з приводу післятравматичного лівостороннього гонартрозу 2 ступеню, ушкодження медіального меніска лівого колінного суглоба, стану післяоперативного лікування (артроскопічної ревізії лівого колінного суглоба), розповсюдженого остеохондрозу, консолідованого неускладненого компресійного перелому тіла 9-го хребця (т.1 а.с.75, 126).

Погоджується колегія суддів і з доводами представника цивільного відповідача ПрАТ СК АХА Страхування, що внесок за госпіталізацію та лікарняний лист в розмірі 50 гривень не є обґрунтованими витратами, пов`язаними з лікуванням потерпілого (т.1 а.с.81).

А тому вказані суми враховуються колегією суддів при визначенні розміру матеріальної шкоди (13 194, 76 50 + 3 800 = 16 944, 76), і стягненню з страховика на користь потерпілої підлягає 16 944 гривні 76 копійок.

При цьому колегія суддів не погоджується з твердженнями в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача про необґрунтованість витрат ОСОБА_10 в сумі 790 гривень, оскільки ці витрати за МРТ з приводу консолідованого перелому тіла 9-го хребця, отриманого внаслідок ДТП, пов`язані з діагностикою, тобто передбачені п.24.1 ст.24 Закону (т.1 а.с.138, 139).

З огляду на викладені обставини колегія суддів приходить до висновку і про необхідність зміни розміру моральної шкоди, яку має сплатити ПрАТ СК АХА Страхування.

Згідно з ст.26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ СК АХА Страхування, має бути зменшена до 847 гривень 24 копійок (16, 944, 76 х 0, 05 = 847, 24).

Крім того, відмовляючи в повному обсязі в задоволенні цивільно-правових вимог до УНДІ продуктивності АПК, суд у вироку зазначив, що в судовому засіданні не було встановлено належного обгрунтуввання на підтвердження того, що ОСОБА_9 як водій відповідача у момент скоєння ДТП виконував свої трудові обов`язки.

Однак поза увагою суду залишилася та обставина, що позивач ОСОБА_10 обґрунтувала свої вимоги про стягнення УНДІ продуктивності АПК матеріальної та моральної шкоди не підставами, передбаченими ст.1172 ЦК України, коли юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків, а положеннями ст.1187 ЦК України, якими передбачено відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

І за змістом вказаної норми особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.
Під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , який з 30.08.2012 року працює в УНДІ продуктивності АПК водієм, керував автомобілем Volkswagen Passat д/н НОМЕР_1 , тобто джерелом підвищеної небезпеки, володільцем якого є відповідач (т.1 а.с.46). І вказані обставини ніким з учасників судового провадження не заперечувалися.

А тому вимоги потерпілої про наявність правових підстав для стягнення з УНДІ продуктивності АПК на її користь шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів вважає, що матеріальна шкода в сумі 2 441 гривня 24 копійки, що витрачена ОСОБА_10 за послуги таксі, пов`язані з доставкою потерпілої, яка проживає в м. Вишневе Київської області, до закладів охорони здоровя, не підтверджується допустимим доказами. Зокрема, з долучених нею копій чеків та квитанцій неможливо встановити, кому надавалися вказані послуги та за яким маршрутом (т.1 а.с.85-90).

Між тим, вимоги про необхідність стягнення моральної шкоди є слушними.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує характер і тривалість страждань позивачки, істотність вимушених змін в її життєвих стосунках. Так, ОСОБА_10 терпіла фізичний біль та моральні страждання у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, протягом тривалого час лікувалася, проходила численні обстеження, перенесла хірургічне втручання і потребує подальшої реабілітації. Ці обставини підтверджуються копіями виписок з медичних карт, листків непрацездатності и стаціонарного хворого № 2709/1351, копіями путівки, листків непрацездатності, іншою медичною документацією (т.1 а.с.113-114, 115, 116, 117, 118, 120-122). До того ж, позивач був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя.

А тому суд апеляційної інстанції, виходячи із засад виваженості і розумності, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди на суму 40 000 гривень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що, вирішуючи цивільний позов, суд першої інстанції не взяв до уваги, докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до вимог ст.ст.408, 409, 411 КПК України є підставою для зміни вироку в частині рішення про цивільний позов шляхом зміни сум, які підлягають стягнення з ПрАТ СК АХА Страхування, на користь потерпілої, та часткового задоволення позовних вимог УНДІ продуктивності АПК стосовно відшкодування моральної шкоди і часткового задоволення таким чином апеляційних скарг потерпілої і представника цивільного відповідача ПрАТ СК АХА Страхування, ч.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 /два/ роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 /два/ роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 2 /два/ роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині рішення про цивільний позов.

Змінити суми, які підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування на користь потерпілої ОСОБА_10 , збільшивши суму матеріальної шкоди з 13 194 /тринадцяти тисяч ста дев`ятисот чотирьох/ гривень 76 /сімдесяти шести/ копійок до 16 944 /шістнадцяти тисяч дев`ятисот сорока чотирьох/ гривень 76 /сімдесяти шести/ копійок і зменшивши суму моральної шкоди з 929 /дев`ятисот двадцяти дев`яти/ гривень 80 /вісімдесяти/ копійок до 847 /восьмисот сорока семи/ гривень 24 /двадцяти чотирьох/ копійок.

Позов ОСОБА_10 до Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу задовольнити частково. Стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь потерпілої ОСОБА_10 40 000 /сорок тисяч/ гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3