В И Р О К
іменем України
"18" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю захисника: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва кримінальне провадження №0008324 від 09 червня 2015 року за обвинувальним актом по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:

16 жовтня 2013 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

27 березня 2014 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ст.ст.190ч.2, 185ч.2, 185ч.3 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 та ч.4 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі з випробування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 08 червня 2015 року, приблизно о 22 годині 55 хвилин, знаходячись в приміщенні Київської міської клінічної лікарні №2, що розташована за адресою: м.Київ, вул.Краківська, 13, зайшов в палату №3, де помітив на ліжку потерпілої ОСОБА_6 , належний останній, мобільний телефон марки «LG» ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 400 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора «Лайф», вартістю 15 гривень, на рахунку якої було 28 гривень, при цьому у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з ліжка вищезазначений мобільний телефон, який поклав в кишеню своїх штанів, однак, в цей час злочинні дії ОСОБА_5 були помічені потерпілою ОСОБА_6 , яка намагалась зупинити ОСОБА_5 та стала вимагати повернення мобільного телефону. Разом з тим, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії викриті потерпілою та стали носити відкритий характер, незважаючи на вимогу потерпілої повернути належне їй майно, став тікати з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення, при цьому під час втечі викинув викрадений мобільний телефон на землю. В подальшому, ОСОБА_5 , знаходячись в коридорі на третьому поверсі Київської міської клінічної лікарні №2, що розташована за адресою: м.Київ, вулиця Краківська, 13 був затриманий свідком ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав, вищезазначені обставини підтвердив та детально і послідовно пояснив, що дійсно 08 червня 2015 року, приблизно о 22 годині 55 хвилин, він, знаходячись в приміщенні Київської міської клінічної лікарні №2, що розташована за адресою: м.Київ, вул.Краківська, 13, зайшов в палату №3, де помітив на ліжку, як з`ясувалось в подальшому паціентки ОСОБА_6 , належний останній, мобільний телефон марки «LG» з сім-картою, який вирішив викрасти. З цією метою, він, скориставшись тим, що в приміщенні палати нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, взяв з ліжка вищезазначений мобільний телефон, який поклав в кишеню своїх штанів, однак, в цей час його дії були помічені потерпілою ОСОБА_6 , яка намагалась його зупинити та стала вимагати повернення мобільного телефону, але він, незважаючи на те, що його дії викриті потерпілою та на вимогу останньої повернути належне їй майно, став тікати з викраденим майном з місця вчинення злочину, при цьому під час втечі викинув викрадений мобільний телефон на землю. В подальшому, коли він знаходився в коридорі на третьому поверсі вказаної лікарні, то був затриманий свідком ОСОБА_7 .

Свою винність ОСОБА_5 визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що зробив для себе відповідні висновки, послався на те, що вчинив злочин через скрутне матеріальне становище, а також зазначив, що з доказами зібраними по справі, в тому числі з показаннями потерпілої, свідків по справі та вартістю викраденого майна, що зазначена в обвинувальному акті, згоден повністю, фактичні обставини справи не оспорював.

Дані обвинуваченим ОСОБА_5 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186ч.2 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також даних протоколу огляду місця події, протоколу огляду предметів, які ОСОБА_5 намагався викрасти, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Винність ОСОБА_5 , який не оспорював фактичні обставини справи знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст.186ч.2 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, вчинене повторно.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не має постійного джерела доходів та постійного місця проживання, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, раніше неоднарозово судимий.

Обставиною, яка пом`якшє покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вищезазначених даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий вчинив новий корисливий злочин, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості під час іспитового строку випробування, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність, а тому вважає, що виправлення ОСОБА_5 неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив злочин, за який засуджується по даній справі під час іспитового строку відбування покарання з випробування за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 березня 2014 року, остаточне покарання останньому слід призначити за правилами ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Поряд з цим, також суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, в редакції, що діє на момент постановлення вироку, зарахувати в строк відбуваня покарання ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту фактичного затримання 03.09.2015 року по дату постановлення вироку включно - 18.01.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази по справі: мобільний телефон марки «LG», який належать потерпілій ОСОБА_6 та переданий останній на зберігання під розписку слід залишити у володінні та розпорядженні потерпілої ОСОБА_6 .

Процесуальних витрат немає.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,-

засудив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст.186ч.2 КК України і призначити йому покарання за цей злочин у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного йому вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.03.2014 року і остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної Пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області залишити без змін до набрання вироком законної сили та важати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 03.09.2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуваня покарання ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту фактичного затримання 03.09.2015 року по дату постановлення вироку включно - 18.01.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази по справі: мобільний телефон марки «LG», який належать потерпілій ОСОБА_6 та переданий останній на зберігання під розписку - залишити у володінні та розпорядженні потерпілої ОСОБА_6 .

Процесуальних витрат немає.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: