Справа № 11-149/12 Головуючий у І інстанції Цигура Н.А.
Категорія - Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач Лазоренко М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів Карнауха А.С., Акуленко С.О.

з участю:

прокурора Левченка А.В.

засудженого - ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2011 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, одружений, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючий, раніше судимий: 28.07.2010 року Срібнянським районним судом за ч. 1 ст. 122 КК України, ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17.08.2011 р. призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, -

засуджений за частиною 2 статті 185 КК до покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Срібнянського районного суду від 28.07.2010 року - 1 рік обмеження волі і остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, не одружений, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючий, пенсіонер, раніше не судимий, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6,

засуджений за частиною 2 статті 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2011 році" від 08.07.2011 року ОСОБА_4 звільнено від покарання.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 81 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді підписки про невиїзд.

Як встановлено вироком місцевого суду, 20.04.2011 року, близько 21-00 год., ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_4, прибули на територію стоянки сільськогосподарської техніки ОСОБА_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7, що розташована поблизу господарства останнього, де ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_4, шляхом вільного доступу, скоїли крадіжку колінчастого валу до двигуна Д-65 трактора "ЮМЗ-6", вартістю, за ціною металобрухту, станом на момент вчинення крадіжки 65 грн. 25 коп. та металевого диску колеса автомобіля "ЗІЛ-130", вартістю, за ціною металобрухту, станом на момент вчинення крадіжки 53 грн. 40 коп., а всього на загальну суму 118 грн. 65 коп. Після скоєння злочину ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникли та розпорядилися викраденим за власним розсудом.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 05.05.2011 року, близько 23-20 год., ОСОБА_2 гужовою повозкою прибув в с. Калюжинці, підїхав до господарства ОСОБА_6 по вул. Шевченка 4, с. Калюжинці, де поблизу господарства останнього, шляхом вільного доступу, попередньо розібравши за допомогою гайкового ключа, якого заздалегідь взяв з собою, скоїв крадіжку нової навісної тракторної гребки К5, придбаної 10.04.2011 року, вартістю 3900 грн. Після скоєння злочину ОСОБА_2 з місця злочину зник та розпорядився викраденим за власним розсудом.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його упередженим, занадто суворим, таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину і особі засудженого та незаконним, ОСОБА_2 звернувся з апеляцією, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність його вини у скоєних крадіжках, просив вирок суду змінити, закрити провадження за ч. 2 ст. 11 КК України та ч. 2 ст. 6 КПК України по епізоду викрадення металевого диску та колінчастого валу в силу малозначності і остаточно призначити йому більш мяке покарання ніж визначено судом першої інстанції, не повязане з обмеженням волі. Зазначав, що його дії по епізоду викрадення навісної гребки слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, Також апелянт вважав, що судом не було враховано стан його здоровя та його дружини, а також, що він оплачує навчання свого сина за контрактом.

В запереченнях на апеляцію засудженого прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вважаючи вирок суду законним, справедливим та обґрунтованим, просив його залишити без змін, а апеляцію без задоволення.

Вирок суду щодо ОСОБА_4 ніким не оспорюється.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_2 та його захисника, які підтримав подану апеляцію, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені злочинів за які його засуджено, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах справи доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та обєктивно оцінені у вироку в сукупності з іншими зібраними у справі доказами, що не оспорюється в апеляції.

Доводи апелянта про закриття провадження в кримінальній справі в частині обвинувачення по епізоду викрадення металевого диску та колінчатого валу на підставі ч. 2 ст. 11 КК України та за ч. 2 ст. 6 КПК України колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки з урахуванням предмету крадіжки, вартості викраденого майна та інших обставин справи, відсутні підстави для закриття провадження в кримінальній справі по вказаному епізоду за малозначністю діяння.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки відповідно до матеріалів справи, 20.04.2011 року ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна, яке належить ОСОБА_5І, а 05.05.2011 року ОСОБА_2 вчинив крадіжку майна, яке належить ОСОБА_6, тому суд його дії вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, безпідставними є доводи апелянта, що вирок суду є упередженим, а призначене судом покарання занадто суворим, таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину і особі засудженого, так як при обранні засудженому ОСОБА_2 виду та міри покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, вірно врахував суспільну небезпеку, характер та ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, обставини, за яких скоєно злочини, їх наслідки, особу засудженого, а саме те, що він раніше судимий, скоїв злочин в період призначеного судом іспитового строку, за місцем проживання характеризувався негативно, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності, прийняв до уваги обставини, які помякшують його покарання, якими суд визнав щире каяття, зявлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_2 покарання в межах санкції, визначеної частиною статті за інкримінований злочин, у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Остаточне покарання - 2 роки 6 місяців обмеження воді призначене ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 71 КК України, оскільки засуджений вчинив злочини в період іспитового строку визначеного вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 28.07.2010 року.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2, порушив умови застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбуття покарання з випробуванням, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» повторне звільнення від відбуття покарання з випробуванням є неприпустимим, а тому не можуть бути задоволенні доводи апелянта про призначення йому більш мякого покарання, не повязаного з обмеженням волі.

За таких обставин, порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судових рішень, у справі не вбачається, призначене засудженому ОСОБА_2 покарання, у виді обмеження волі, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для його помякшення, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 365, 366 Кримінально-процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 на вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2011 року, залишити без задоволення, а вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2011 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 Акуленко .С.О.