Справа № 509/3451/15-к
УХВАЛА
08 грудня 2015 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: стягувача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь заяву

Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 ,
заінтересовані особи:
Боржник ОСОБА_5 ,
Стягувач ОСОБА_3 ,
Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
Служба справах дітей Іллічівської міської ради Одеської області,
про встановлення способу і порядку виконання рішення суду,
ВСТАНОВИВ:
Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, яка була уточнена під час судового розгляду.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні в відділі державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області перебувають виконавчі листи по справі № 509/677/14-к, видані Овідіопольським районним судом Одеської області 12.11.2014 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1646633,20 грн. відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 100000 грн. заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди. У добровільному порядку боржник не виконує рішення суду і відповідні постанови державного виконавця. В результаті вжитих заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», грошових коштів та цінностей належних боржнику не виявлено. Також, в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що за боржником зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Державним виконавцем складено акт опису й арешту вказаного об`єкта нерухомого майна, а також здійснено заходів щодо визначення його ринкової вартості. Разом з цим, в квартирі за вищезазначеною адресою зареєстровані неповнолітні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що унеможливлює передачу арештованого майна на примусову реалізацію без дозволу органу опіки та піклування або вмотивованого рішення суду. Державний виконавець посилається на пункт 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, згідно якого, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону. На виконання вищевказаного пункту Інструкції державний виконавець звернувся до виконкому Іллічівської міської ради Одеської області, як представника органу опіки та піклування, з проханням розглянути питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають малолітні діти, та прийняти відповідне рішення про надання дозволу на примусову реалізацію арештованого нерухомого майна боржника, однак позитивної відповіді не отримав, що і зумовило його звернутися до суду із відповідною заявою. На думку державного виконавця вказані обставини є винятковими, та такими, що ускладнюють виконання вироку та рішення Овідопольського районного суду Одеської області від 17.06.2014 року по справі № 509/677/14-к, в зв`язку з чим, просить встановити подальший спосіб виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника. Також, державний виконавець просив зазначити у судовому рішенні, що чотирикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., яка належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_5 , не підпадає під заборону примусової реалізації, встановленої Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже, боржник та члени його родини за вказаною адресою не мешкають.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду з заявою, відповідно до якої заяву підтримає та просить її задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явилась, але звернулась до суду з заявою, відповідно до якої заяву державного виконавця підтримує та просить її задовольнити в повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_3 заяву державного виконавця підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Боржник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Представник служби у справах дітей Іллічівської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення стягувача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наданні докази у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що встановленні слідуючи факти та відповідні правовідносини.

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.. 190 ч. 4 КК України та призначено йому покарання 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна, строк відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано з моменту затримання з 27.10.2011 року, на підставі ст.. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_5 звільнено від невідбутої частини призначеного судом основного покарання та від додаткового покарання у вигляді конфіскації всього належного йому особистого майна, як такого, що відбув більше однієї чверті призначеного строку основного покарання, запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду, цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1646633,20 грн. відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 100000 грн. заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди, а всього 1746633,20 грн. (один мільйон сімсот сорок шість тисяч шістсот тридцять три гривні 20 копійок), в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.09.2014 року зазначений вирок залишено без змін.

12.11.2014 року Овідіопольським районним судом Одеської області було видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, які були пред`явленні на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області.

Постановами Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 від 14.11.2014 року відкрито виконавчі провадження з виконання вищевказаних виконавчих документів та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду.

Боржник належним чином ознайомлений з постановами про відкриття виконавчих проваджень, однак, добровільно рішення суду не виконує.

В результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», грошових коштів та цінностей належних боржнику на які може бути звернено стягнення для погашення заборгованості за вищезазначеними виконавчими документами не виявлено, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Зокрема, згідно відповідей Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України, отриманих державним виконавцем з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, інформації про джерела отримання доходів або пенсії боржника не знайдено, у боржника відсутні відкриті розрахункові рахунки у банках та інших фінансових установах.

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно акту державного виконавця від 10.02.2011 року, за адресою: АДРЕСА_3 , майна належного боржнику не виявлено.

Згідно акту державного виконавця від 09.06.2015 року, гр. ОСОБА_5 та члени його родини за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкають вже тривалий час.

Згідно довідки центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Іллічівськ та Овідіопольського району при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області, транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Згідно довідки відділу Держземагентства у м. Іллічівську Одеської області, земельні ділянки за боржником не зареєстровані.

Згідно довідки управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області, земельні ділянки за боржником не зареєстровані.

Згідно довідки відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області, земельні ділянки за боржником не зареєстровані.

Згідно довідки територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області, великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів за боржником не зареєстровано.

Згідно довідки КП «БТІ» у м. Іллічівську Одеської області, боржнику на праві приватної власності належить чотирикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м.

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, вищевказаний об`єкт нерухомого майна переданий в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк».

Листом від 25.09.2015 року № 08.506-297/37-13698, ПАТ «Укрсоцбанк» надав дозвіл на примусову реалізацію предмета іпотеки в рамках виконавчого провадження.

Постановою від 24.11.2014 року, виконавче провадження за № В-10/409/2014 (№ за ЄДРВП 44805090) з примусового виконання виконавчого листа по справі № 753/16274/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 11.07.2014 року, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту та судових витрат у розмірі 1 580 422, 38 грн., та виконавчі провадження № В-10/470/2014 (№ за ЄДРВП 45460785), № В-10/471/2014 (№ за ЄДРВП 45460890) з примусового виконання виконавчих листів по справі № 509/677/14-к, виданих Овідіопольським районним судом Одеської області 12.11.2014 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1646633,20грн. відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 100000 грн. заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди, були об`єднанні в зведене виконавче провадження за № В-10/409/2014 (№ за ЄДРВП 44805090.

Згідно виконавчого листа по справі № 753/16274/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 11.07.2014 року, сума заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Укрсоцбанк» складає 1 580 422, 38 грн.

Згідно звіту про оцінку майна від 14.07.2015 року, вартість нерухомого майна складає 1 713 310,00 грн.

Згідно п.1.11 іпотечного договору від 19.02.2007 року, Іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження Предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь які інші особи, яких за законом повинен утримувати Іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування Предметом Іпотеки.

20.03.2015 року державним виконавцем складено акт опису й арешту чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., яка належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_5 .

Згідно довідки від 30.03.2015 року, в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані неповнолітні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом від 22.05.2015 року № 03-5046, державний виконавець звернувся до виконкому Іллічівської міської ради Одеської області, як представника органу опіки та піклування, з проханням розглянути питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають малолітні діти, та прийняти відповідне рішення про надання дозволу на примусову реалізацію чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., яка належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_5 , та в якій зареєстровані неповнолітні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом від 02.06.2015 року за вих.. № 343/01-18, начальник служби у справах дітей Іллічівської міської ради повідомила, що у відповідності до ст. 173-179 Сімейного кодексу України, ст.ст. 29, 32, 33, 67, 71, 405, 224 Цивільного кодексу України, ст.150 Житлового кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», пп. 65-68 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», дозвіл органу опіки і піклування на вчинення правочинів надається виключно при особистому звернені батьків дітей на умовах, зазначених в наведених законодавчих і нормативних документах.

За приписами ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Принцип обов`язковості рішень суду закріплено також в п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних, адміністративних, господарських справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначений в главі 4 Закон України «Про виконавче провадження».

Зокрема, згідно ч. 2, 5 ст. 52 цього Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Аналізуючи норми Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що згаданим Законом не передбачено обов`язку державного виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти, та реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання/неотримання такого дозволу. Це обумовлено тим, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника здійснюється в примусовому порядку як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів у разі невиконання їх у добровільному порядку (преамбула та ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто майно, на яке звертається стягнення у виконавчому провадженні реалізується без волевиявлення власника майна (боржника), або осіб, які мають право на користування цим майном, в тому числі і неповнолітні діти.

Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях вищих судових інстанцій України, зокрема в ухвалі колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 11.12.2013 року; ухвалах колегій суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 року, 29.01.2014 року, 18.06.2014 року.

Разом з цим, згідно п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Суд наголошує, що невиконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили ще 30.09.2014 року, порушує положення ст. 124 Конституції України, ст.. 14 ЦПК України, суперечить практиці Європейського суду з прав людини у справах проти України щодо тривалого невиконання рішень національних судів та відсутність ефективних національних засобів юридичного захисту в розумінні ст.. 6 та 13 Конвенції та ст.. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що виконати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2014 року можливо лише звернувши стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_5 , в тому числі і на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , адже, боржник самостійно рішення суду не виконує та у нього відсутні грошові кошти та інші цінності на які можливо звернути стягнення для погашення боргу за виконавчим документом.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що дія мораторію на примусову реалізацію майна, введеного Законом України від 03.06.2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на данні правовідносини не розповсюджується, адже, згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 30.03.2015 року № 1029, боржник ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 не зареєстрований, а згідно акту державного виконавця від 09.06.2015 року, гр. ОСОБА_5 та члени його родини за вказаною адресою не мешкають вже тривалий час.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

За приписами ст.. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява державного виконавця є обґрунтованою та доведеною, обставини, викладенні у заяві, дають підстави для її задоволення та встановлення подальшого способу і порядку виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст.208-210, 373 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, задовольнити.

Встановити подальший спосіб виконання вироку та рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2014 року по справі № 509/677/14-к, шляхом звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_5 , в тому числі і на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., в якій зареєстровані неповнолітні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зупиняючи звернення стягнення на грошові коти та інші цінності боржника.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1