1-о/336/1/2014
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року місто Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із заявою про перегляд вироку, який постановлений щодо нього 12.07.2005 року.

На обґрунтування заяви зазначив, що його було засуджено вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.07.2005 року за ст.ст. 27 ч. 4, 15, 369 ч. 2, 190 ч. 2, 358 ч. 2 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із випробуванням строком 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.01.2006 року вирок було змінено: іспитовий строк був зменшений до 2 років та заявника було звільнено від обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою від 04.05.2006 року Верховний суд України відмовив у задоволенні касаційної скарги.

14.08.2006 року ОСОБА_3 направив скаргу до Європейського суду з прав людини, скарга була прийнята до провадження.

17.09.2013 року Європейський Суд з прав людини постановив рішення. Згідно стислого викладу рішення справи «Міщенко проти України» вбачається, що заявник скаржився за п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) на надмірну тривалість провадження у його справі та відсутність ефективного національного засобу юридичного національного юридичного захисту у цьому зв`язку. Після невдалих спроб досягти дружнього врегулювання, Уряд повідомив Європейський суд про намір подати односторонню декларацію з метою врегулювання скарги заявника. Так, Уряд визнав порушення прав заявника, гарантованих п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції і запропонував сплатити заявникові 900 євро відшкодування.

Заявник не погодився із запропонованими умовами.

Європейський суд, взявши до уваги характер визнання Уряду держави відповідача, яке міститься в декларації, а також те, що сума відшкодування, запропонована Урядом заявникові, співмірна з сумами, які присуджуються Європейським судом в подібних справах, вирішив, що немає підстав продовжувати розгляд заяви заявника у цій частині.

Дослідивши заяву в частині скарг заявника про порушення його права негайно предстати перед суддею після його затримання та арешту та про несправедливість судового розгляду, Європейський суд дійшов висновку про відсутність ознак будь яких порушень прав і свобод, передбачених Конвенцією чи протоколами до неї, У цій частині заява була визнана Європейським судом неприйнятною.

Розглянувши умови вирішення скарги, запропоновані Урядом, Європейський суд одноголосно: «Бере до уваги умови декларації Уряду держави відповідача за п. 1 ст. 6 та ст.13 Конвенції та засоби забезпечення дотримання зазначених у ній зобовязань.

Вирішує відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції вилучити заяву з реєстру справ в частині вищезгаданої скарги.

Оголошує решту скарг у заві неприйнятною.»

Заявник, посилаючись на ст. 459 КПК України, вважає, що рішення Європейського суду є підставою для перегляду вироку постановленого щодо нього за нововиявленими обставинами.

Суддя у відповідності до правил ст. 464 КПК України вирішує питання про відкриття провадження.

Умовою відкриття провадження за нововиявленими обставинами є відповідність заяви ст. 462 КПК України, скарга відповідає вимогам зазначеної норми права, з огляду на те, що заявник обставиною для перегляду вироку вважає рішення Європейського суду.

Керуючись ст. ст. 462, 464, КПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відкрити кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Призначити кримінальне провадження до судового розгляду на 30 січня 2014 року на 10 годину ранку, викликати сторони.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Судді: