Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/656/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0009910 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, смт. Новгородка Новгородківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, батька малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , освіта повна загальна середня, інваліда 3 групи, одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.02.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі. 11.08.2014 року на підставі п. «а» ст. 4 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненого від відбування призначеного покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. Також вироком суду стягнено з ОСОБА_8 на користь держави 786 грн. 24 коп. судових витрат за проведення експертних досліджень та вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння при наступних обставинах.

12.11.2014 року у вечірню пору доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_2 перебував у гостях свого знайомого ОСОБА_10 , з яким вживав алкогольні напої. Згодом до вказаного будинку зайшов ОСОБА_11 , де в кухні, на ґрунті неприязних відносин між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 , з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, металевою гирею для вагів, масою 1 кг., завдав один удар в обличчя ОСОБА_11 , а саме, у ліве око потерпілого, чим спричинив останньому, згідно висновку судово-медичного експертизи №1471 від 23.12.2014 року тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми повіки лівого ока, саден лобної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 12.11.2014 року через деякий проміжок часу ОСОБА_8 , перебуваючи у вищезазначеному будинку, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , схопив потерпілого руками за верхній одяг, вивів його з кухні в спальню та штовхнув у кут кімнати, де останній втративши рівновагу впав на підлогу правим боком. ОСОБА_8 підібрав з підлоги іншої кімнати молоток, повернувся до спальні, де ОСОБА_11 продовжував лежати на підлозі в кутку, та діючи умисно, стискаючи в руці молоток, завдав ним ОСОБА_11 три удари в ліву частину грудної клітини чим спричинив останньому, згідно висновку судово-медичного експерта №1471 від 23.12.2014 року тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, лівостороннього гемотораксу зліва, які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя за своїм клінічним перебігом.

В апеляційних скаргах та доповнені до них:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати, матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд при винесені вироку не врахував покази свідка ОСОБА_10 власника будинку, куди потерпілий ОСОБА_11 проник без дозволу господаря будинку та показання свідка ОСОБА_13 . Зазначає, що потерпілий під час сварки кинувся на нього з ножем, що підтвердив в судовому засіданні, тому він боячись за своє життя, з метою захисту був вимушений нанести молотком тілесні ушкодження потерпілому які вважає не є тяжкими, так як ОСОБА_11 не скаржився на біль і лише на третій день звернувся до лікаря. Де перебував потерпілий після цього конфлікту з 11 по 14 липня 2014 року ні досудовим ні судовим слідством не встановлено. Вважає, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 , який є безхатченком, веде антисоціальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, заробляє собі на життя на смітниках, могли спричинити інші такі ж самі як і він особи. Однак суд першої інстанції не з`ясував походження тілесних ушкоджень у потерпілого який, як вбачається із його медичних карток, в лікарні пояснював, що був побитий невідомими особами, чим завів суд в оману. Також суд не врахував, що він як особа має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина 2004 року народження та є інвалідом 3 групи, щиро кається у вчиненому, так як був вимушений захищатися від дій потерпілого ОСОБА_11

- захисник-адвокат ОСОБА_7 з уточненими вимогами апеляції просить вирок районного суду змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання. Призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 121 КК України у мінімальному передбаченому санкцією розмірі, пом`якшити покарання призначене за сукупністю злочинів та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що призначене ОСОБА_8 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому є явно несправедливим. Так, судом не було враховано поведінку потерпілого, який вночі без дозволу проник до будинку, де проживав ОСОБА_10 , а коли був помічений ОСОБА_8 то почав погрожувати останньому ножем, чим спровокував обвинуваченого до застосування насильства. Також судом не враховано те, що обвинувачений став на шлях виправлення та зробив для себе відповідні висновки, а тому не можливо погодитись з висновком суду про те, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Під час апеляційного перегляду адвокат ОСОБА_7 уточнила вимоги апеляції і просила вирок суду першої інстанції скасувати, матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд за обставин, викладених в апеляції її підзахисного ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які в дебатах, а також обвинувачений в останньому слові просили задовольнити подані ними апеляційні скарги з уточненнями і доповненнями щодо скасування вироку суду першої інстанції та направлення справи на новий судовий розгляд, висновок прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав частково і пояснив що дійсно, 12.11.2014 року у вечірній час в домі знайомого ОСОБА_10 , по АДРЕСА_2 , разом вживали алкогольні напої, куди без дозволу зайшли потерпілий з його співмешканкою та матірю співмешканки. Під час словесного конфлікту, потерпілий стверджував про законність його проникнення до будинку, при цьому перешкоджав йому у законних спробах викликати міліцію, за що він правою рукою з затиснутою у долоні металевою гирею, завдав один удар в обличчя ОСОБА_11 . Потерпілий знову продовжував перешкоджати телефонувати до правоохоронних органів, вихопив ніж, тому він був змушений захищатися молотком. Вибив ніж, заштовхав ОСОБА_11 в кут спальної кімнати, та наніс три удари молотком по тулубу потерпілого. У вчиненому розкаюється. Раніше вину не визнавав, так-як орган досудового розслідування приховав від суду факт перебування в руці потерпілого розкладного ножа, який ОСОБА_11 хотів використати проти нього.

Потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що у домоволодінні АДРЕСА_2 , мешкає ОСОБА_10 , до якого він, ОСОБА_14 та її мати ОСОБА_15 , прийшли щоб зігрітися та переночувати. Він постукав у вікно, але ніхто не відкрив. Знаючи як відчиняти замок, він особисто відкрив вхідні двері, а ОСОБА_14 зайшла в дім просити про ночівлю. Разом з ОСОБА_15 вони довго чекали на повернення ОСОБА_14 , яка не виходила, тому він вирішив піти за нею. Зайшовши всередину будинку побачив злякану ОСОБА_14 , яку бив ОСОБА_8 . У ночівлі їм ОСОБА_10 відмовив, а ОСОБА_8 взяв в руку з стола металеву вагову гирю, якою вдарив його ліве око, при цьому пояснив, що це покарання за вхід у дім без дозволу. Згодом всі разом продовжили вживати алкогольні напої. Коли ОСОБА_15 зайшла в дім ОСОБА_8 її вигнав і повідомив, що має намір вступити у статеві відносини з ОСОБА_14 на що він заперечив намагаючись захистити свою знайому. При цьому не зміг пояснити яким чином у нього опинився ніж з розкладеним лезом, який ОСОБА_8 одразу вибив, вдаривши молотком по руці, в якій він тримав ніж потім поклав молоток на стіл, силою заштовхав його обома руками в кут спальної кімнати між телевізором та диваном, внаслідок чого він опинився у положенні лежачи на правому боці. Потім ОСОБА_8 взяв молоток, яким наніс йому три удари по тулубу після чого він вже рухатись не міг, тому ОСОБА_14 чи ОСОБА_10 викликали по телефону швидку медичну допомогу. У лікарні черговий лікар бачив ушкодження від молотка, але рентген не робив, виписав тільки медичні препарати для лікування. Повернувшись з лікарні, ОСОБА_8 забрав у нього та порвав медичні призначення на лікування та цікавився, чи не запитували при яких обставинах у нього утворились ці тілесні ушкодження, та чи не повідомив він про ці обставини в міліцію.

Свідок ОСОБА_14 суду підтвердила обставини, зазначені потерпілим ОСОБА_11 за яких вона опинилась в вищезазначеному будинку. Також пояснила, що коли зайшли всередину будинку то господар їх вигнав, а чоловік на ім`я ОСОБА_16 її побив. Також ОСОБА_16 вдарив в лице і ОСОБА_11 , згодом побачила в руці ОСОБА_16 вагову гирю. Потім всі продовжили вживати алкогольні напої. ОСОБА_11 як міг намагався захистити від намагань ОСОБА_16 зґвалтувати її. За це ОСОБА_16 силою заштовхав ОСОБА_11 обома руками в кут кімнати між телевізором та диваном, а потім взяв молоток яким наніс удари ОСОБА_11 по тулубу. Вона чи ОСОБА_10 викликали по телефону швидку медичну допомогу. Під час перебування ОСОБА_11 у лікарні ОСОБА_16 її зґвалтував. Коли ОСОБА_11 повернувся з лікарні ОСОБА_16 забрав медичні призначення на лікування, порвав їх і викинув та цікавився, чи не запитували при яких обставинах у нього утворились тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що приблизно на початку грудня 2014 року, у вечірній час, в будинок АДРЕСА_2 , де він мешкає, зайшов без дозволу його знайомий ОСОБА_11 разом з сусідкою ОСОБА_14 , які знали як відчиняти вхідні двері. Він, як господар будинку їх через це вигнав, а ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння ще й вдарив ОСОБА_11 рукою в лице. Він випив ще алкогольний напій і ліг спати у сусідню кімнату, тому не бачив, що відбувалось дальше. Прокинувшись, побачив синець і припухлість над оком ОСОБА_11 , яких до приходу на його лиці не було, при цьому ОСОБА_11 тримався за бік і казав, що йому погано. Вранці наступного дня ОСОБА_14 викликала бригаду швидкої медичної допомоги і за допомогою ОСОБА_13 вивели ОСОБА_11 з дому. Через декілька днів під час прибирання під столом, за яким вживали алкогольні напої, в розкладеному стані знайшов ніж який згодом забрав ОСОБА_11 пояснивши, що ніж належить йому, а металеву вагову кілограмову гирю, що стояла на столі, в подальшому вилучили працівники міліції.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що навпроти належного їй будинку знаходиться домоволодінні АДРЕСА_2 де мешкає ОСОБА_10 . В кінці 2014 року, точно не пам`ятає, вона разом з дочкою ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , у темну пору доби зайшли в двір ОСОБА_10 щоб зігрітись всередині його дому. ОСОБА_11 постукав у вікно, але ніхто не відгукнувся, а тому він сам відкрив вхідні двері. Дочка зайшла всередину дому, попросити дозволу для ночівлі, яка довго не виходила, а тому вона попросила ОСОБА_11 зайти перевірити, чи все гаразд. Згодом вибіг ОСОБА_8 і силою заштовхав її до коридору будинку, де вона особисто побачила залякану дочку та була очевидцем як ОСОБА_8 двічі вдарив ОСОБА_11 правою рукою в голову. Після ударів побачила в долоні руки ОСОБА_8 металеву вагову гирю, а на поставлене нею питання, для чого так робити, ОСОБА_8 почав висловлювати погрози гирею і в її бік, але вона злякалася і вибігла з хати. Через день до домоволодіння ОСОБА_10 приїхала карета швидкої медичної допомоги, в яку ОСОБА_14 допомогла заводити ОСОБА_11 , який тримався за лівий бік тулубу. Зі слів дочки дізналась, що ОСОБА_8 бив ОСОБА_11 молотком в ліву частину тулубу. До входу в дім ОСОБА_10 на тілі ОСОБА_11 вона не бачила ніяких тілесних ушкоджень. Наполягає на даних нею у судовому засіданні поясненнях.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що фактично орендує частину домоволодіння АДРЕСА_2 , де зберігає власні речі. Приблизно 15 числа точно не пам`ятає в жовтні чи листопаді 2014 року, зайшов у двір орендованої ним садиби, де побачив двох малознайомих жінок, які просили його дізнатись про долю ОСОБА_11 , який напередодні пізно ввечері зайшов в приміщення будинку погрітись, але до ранку не виходив. Зайшовши в середину будинку побачив ОСОБА_11 з синцем на лиці, який від болю також тримався і за ребра. ОСОБА_8 , який останніх приблизно 5 днів постійно ночував в будинку, харчувався і вживав алкогольні напої пояснив, що один раз він вдарив ОСОБА_11 кулаком в голову і один раз кулаком в груди, тому що вважав останнього грабіжником, який хотів викрасти з дому холодильник. Удари ОСОБА_11 спричинив для самозахисту, так-як ще двоє спільників чекали його на вулиці, при вході в будинок. В будинку на столі в кухні бачив металеву гирю, там же була пластикова пляшка з-під горілки і три стакани, молотків, ножів, не бачив. Після бесіди ОСОБА_11 викликали бригаду швидкої медичної допомоги.

Також вина ОСОБА_8 підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:

- результатами протоколу огляду місця події від 14.11.2014 року - приміщення будинку АДРЕСА_2 , під час якого були виявлені та вилучені з шпалери сліди бурої речовини, а також два молотки, кілограмова гиря та молоток з дерев`яною ручкою (т. 1 а.п. 18);

- протоколом огляду місця події від 14.11.2014 року, під час якого з приміщення будинку за адресою АДРЕСА_1 виявлена і вилучена куртка синього кольору (т.1 а.п. 21);

- висновком судово-імунологічної експертизи № 884 від 19.11.2014 року, згідно з яким на фрагменті шпалери з місця події знайдено кров людини, виявлена кров людини, походження якої можливе від потерпілого ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 61-62);

- результатами зафіксованими в протоколі проведення слідчого експерименту від 11.12.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , під час якого він розказав і показав де та при яких обставинах йому ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження та за участю свідка ОСОБА_10 про обставини, які мали місце 12.11.2014 року за адресою АДРЕСА_2 (т. 1 а.п. 96-98 100-101);

- висновком судово-медичної експертизи № 1471 від 15.12.2014 року, згідно з яким у ОСОБА_11 мались пошкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми повіки лівого ока, саден лобної ділянки утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, лівостороннього гемотораксу зліва утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя за своїм клінічним перебігом.

Враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень виключається можливість утворення всього комплексу ушкоджень при падінні з положення стоячи. Не виключається можливість утворення вищезазначених тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_11 , а також і утворення тілесного ушкодження у потерпілого у вигляді синця навколо лівого ока при обставинах на які вказує і свідок ОСОБА_10 в протоколах проведення з кожним слідчого експерименту від 11.12.14 року (т. 1 а.п. 70-72);

- оглянутими у судовому засіданні речовими доказами та переглянутим відеозаписом з фіксацією протоколів слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 (т.1 а.п.102).

З урахуванням досліджених доказів під час судового розгляду справи, суд першої інстанції правильно оцінив критично показання обвинуваченого про те, що він перевищив межі необхідної оборони, через необхідність захисту від агресивних дій ОСОБА_11 у якого був ніж, а також і про те, що не відповідають дійсності і припущення ОСОБА_8 про вимушеність його удару гирею в око потерпілого для необхідності виклику міліції, про що обґрунтовано і вмотивовано зазначив у вироку.

Аналізуючи зібрані та безпосередньо досліджені у судовому засіданні по кримінальному провадженню докази в їх сукупності, суд першої інстанції, відповідно до ст. 337 КПК України, діючи у межах висунутого ОСОБА_8 обвинувачення правильно визнав доведеною його вину і вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, віднесене до невеликої тяжкості та тяжке які характеризуються як умисні та закінчені.

Як особа, ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується негативно, раніше судимий, є батьком малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працездатний, але не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра, не перебуває. Згідно довідки комунального закладу "Обласний наркологічний диспансер" знаходиться на обліку з 2011 року з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, осудний (т.1а.п.127,131). До 25.02.2015 року обвинуваченому була встановлена третя група інвалідності. Шкоду завдану злочином не відшкодував, не вибачився перед потерпілим.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд не встановив, а обставинами, які обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів, а також вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перелік наведених обставин по кримінальному провадженню, особистість обвинуваченого, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, правильно переконали суд, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а застосування до нього ст. ст. 69, 75 КК України, є неможливим.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно вирішив про необхідність реального відбування призначених ОСОБА_8 покарань за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 121 КК України у межах санкцій наведених статей, із врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, застосувавши принцип повного складання покарань. При складанні покарань за сукупністю злочинів, суд першої інстанції також правильно застосував вимоги п. «б» ч. 1 ст. 77 КК України відповідно якого менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Доводи обвинуваченого та сторони захисту про те, що вирок суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд за обставин, викладених в апеляціях, є необґрунтованими і такими, що не підтверджені будь-якими доказами.

Так, доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність захисту ОСОБА_8 від застосування ножа, який ОСОБА_11 тримав в руці, а тому обвинувачений завдав потерпілому тілесні ушкодження внаслідок необхідної оборони, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
З правових позицій Верховного Суду України, викладених в ухвалі № 5-27кс14, слідує, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. При цьому право на необхідну оборону виникає лише за наявності певної підстави вчинення особою суспільно-небезпечного посягання.
Так, судом першої інстанції не встановлено будь-яких реальних дій з боку потерпілого, які б загрожували життю та здоров`ю ОСОБА_8 або посягали на інші суспільні інтереси.

Як вбачається із матеріалів справи допитані в судовому засіданні ОСОБА_11 та ОСОБА_14 наполягають, що ОСОБА_8 вимагав від потерпілого не чинити перешкод у намаганні вступити у статеві відносини з ОСОБА_14 . У свою чергу ОСОБА_11 в категоричній формі заперечив таку можливість. Після чого ОСОБА_8 вибив молотком ніж з рук потерпілого ОСОБА_11 , руками силоміць вивів його з кухні в спальню, штовхнув у кут кімнати де останній втративши рівновагу впав на підлогу, а в свою чергу обвинувачений почав наносити йому удари молотком.

Таким чином судом було достовірно встановлено, що саме на момент заподіяння тілесних ушкоджень в руках ОСОБА_11 , ножа не було, потерпілий не рухався. Тобто ОСОБА_8 мав значну фізичну перевагу перед ОСОБА_11 , остаточно подавив супротив потерпілого, силою змусив його залишатись без руху на підлозі. Усвідомлював відсутність для нього будь-якої загрози, мав час для прийняття рішення, для чого повернувся до іншої кімнати, умисно взяв молоток, при цьому передбачав, що від ударів молотком можуть утворитись тілесні ушкодження, але свідомо методично безперешкодно завдав три удари в ліву частину грудної клітини потерпілого, тобто бажав настання суспільно-небезпечних наслідків (ст. 24 КК України).

Наведені обставини є переконливими і насамперед підтверджуються показаннями свідків, які узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 та виявленими при проведенні огляду місця подій від 14.11.2014 року речовими доказами (частина шпалери зі слідами крові потерпілого ОСОБА_11 та молотком), а також висновками вищезазначених судових експертиз про існуючий причинний зв`язок між ударами і утворенням тілесних ушкоджень. Жоден з учасників кримінального провадження не заперечував, що під час бійки підсудний мав значну перевагу над потерпілим. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять інформації щодо заподіяння потерпілим обвинуваченому тілесних ушкоджень, чи спроб нанесення ударів.

В основу доказування судом першої інстанції були взяті свідчення потерпілого та свідків, які неупереджено повідомили об`єктивні обставини по кримінальному провадженню. З фактичної поведінки потерпілого вбачається відсутність у нього бажань оговорювати обвинуваченого. Доказом цього є той факт, що ОСОБА_11 не звернувся з цивільним позовом до суду, хоча обвинувачений вибачень перед ним не попросив, шкоду відшкодовувати не намагався, при цьому у потерпілого сформувалося байдуже ставлення до процесуальних наслідків розгляду по цьому провадженню (т.1 а.п. 79).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1471 від 15.12.2014 року вбачається, що з локалізації та взаєморозташування тілесних ушкоджень виключається можливість утворення всього комплексу ушкоджень при падінні з положення стоячи. Не виключається можливість утворення вищезазначених тілесних ушкоджень і при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_11 в протоколі проведення слідчого експерименту, а також можливість утворення тілесного ушкодження у потерпілого у вигляді синця навколо лівого ока і за обставин вказаних в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 (т. 1 а.п. 70-72).

Крім того, як вбачається із показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_11 вони повідомили спосіб утворення і механізм виникнення тілесних ушкоджень на тілі потерпілого. Отже внаслідок умисних дій обвинуваченого, на тілі ОСОБА_11 судово-медичним експертом були зафіксовані наявні тілесні ушкодження. Сукупність беззаперечних належних і допустимих доказів свідчить про те, що існує причинний зв`язок між ударами нанесеними обвинуваченим, внаслідок чого на тілі ОСОБА_11 утворилися перераховані тілесні ушкодження. Крім того, всі свідки одностайно підтвердили про неможливість пересування ОСОБА_11 після завданих йому ударів, тому потерпілий фізично не мав можливості отримати тотожні тілесні ушкодження будь-де в іншому місті.

Викладене вище, сукупність обставин, обстановки та умов, за яких було вчинене кримінальне правопорушення щодо потерпілого та характер нанесених йому ударів спростовує доводи апелянтів щодо перебування ОСОБА_8 у стані необхідної оборони.
Також матеріалами справи спростовуються доводи апелянтів про вимушеність ОСОБА_8 удару гирею в око потерпілого для необхідності виклику міліції, а саме фактично встановленими обставинами по кримінальному провадженню. Так матеріалами справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи тимчасово в будинку АДРЕСА_2 , вже п`ятий день вживав алкогольні напої. Власник будинку і майна, яким є ОСОБА_10 , згодом не заперечував проти присутності потерпілого в будинку та не ініціював процедури виклику представників правоохоронних органів. Після того як ОСОБА_11 проник в будинок ОСОБА_8 не здійснив до міліції жодного телефонного повідомлення. Навпаки, після повернення потерпілого з лікарні, обвинувачений наполегливо цікавився, чи не повідомив ОСОБА_11 в правоохоронні органи про обставини утворення тілесних ушкоджень. Такі очевидні суперечності спростовують висунуту версію апелянтів, що удар гирею в око потерпілого був викликаний ймовірним перешкоджанням ОСОБА_11 зателефонувати до міліції, через його незаконне проникнення в будинок ОСОБА_10 .

Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені під час судового слідства докази по справі, керуючись вимогами ст. 65 КК України врахувавши особу обвинуваченого ОСОБА_8 в тому числі і те, що він має постійне місце проживання, одружений, утримує сина 2004 року народження та є інвалідом 3 групи, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції при призначенні покарання дійшов обґрунтованого висновку щодо його розміру та, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив йому майже мінімальне покарання з відбуванням у місцях позбавлення волі, яке є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_8 , а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Вказане спростовує доводи адвоката про те, що обвинувачений став на шлях виправлення та зробив для себе відповідні висновки, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а також доводи обвинуваченого про те, що суд при призначенні покарання не врахував, що він має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина 2004 року народження, є інвалідом 3 групи та щиро кається у вчиненому, так як був вимушений захищатися від дій потерпілого ОСОБА_11 .

Будь яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2