ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.09.2015 Московський районний суд м.Харкова у складі : головуючої судді - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002754 від 12 червня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова,
громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 1) 24.03.2014 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України Київським районним судом м. Харкова до покарання у вигляді примусової міри виховного характеру у вигляді застереження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.185 КК України , -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Куп`янського району, Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого , не одруженого, раніше судимого: 1) 10.04.2015 за ч.1 ст. 309 КК України Куп`янським районним судом Харківської області до позбавлення волі на строк до 2 років, на підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.185 КК України , -

ВСТАНОВИВ :

11.06.2015 близько 10.00 год. ОСОБА_4 маючи: прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, вступив в злочинний зговір з ОСОБА_5 з метою викрадення чужого майна та перебуваючи на відкритій ділянці місцевості представленої
у вигляді неораного поля, де в цей час знаходився автомобіль марки «ВАЗ 2103» д/з НОМЕР_1 який належить ОСОБА_6 , розташований в 200 метрах від заправки «Газ», за адресою: м. Харків, вул. Сіверська 141.
Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, таємно спільно викрали з автомобіля «ВАЗ 2103» д/з НОМЕР_1 , акумулятор торгової марки «FORD» 12 V. ємністю 60 АН, вартістю 1782,00 гри. згідно судово-товарознавчої експертизи за № 196 від 13.06.2015 року. Після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на свій розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 1782,00 грн., викрадене майно повернуто власнику.
Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, показав, що дійсно сталося так , що він не мав грошей та вирішив скоїти крадіжку. Він був знайомий з ОСОБА_5 з яким вони зустрілися та з яким домовилися піти погуляти . Коли вони знаходилися у полі , біля лісосмуги побачили кимось залишений автомобіль , вони підійшли ближче та побачили , що нікого біля нього немає , автомобіль відчинений , має чисельні пошкодження . Оглянувши його вони відкрили капот та витягли акумулятор , який здали на металобрухт .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе також визнав у повному обсязі. Суду дав пояснення, аналогічні поясненням обвинуваченого ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила , що їй належить автомобіль «ВАЗ 2103» д/з НОМЕР_1 , яким користувався її син ОСОБА_7 12 червня 2015 року син розповів їй , що автомобіль раніше був викрадений , знайшли його у дуже пошкодженому вигляді. Він мав такі пошкодження: були повністю зім`яті обидві ліві дверцята, вибиті всі вікна. Двигун був без навісного устаткування , відсутній акумулятор, відсутня оббивка салону автомобіля, задні сидіння, магнітофон, колонки. Загальну вартість вчиненої матеріальної шкоди оцінює в 8 145 грн. 11 коп. , а моральної шкоди 25 000 грн. При підрахуванні вчиненої моральної шкоди виходить з необхідних зусиль для ремонту автомобіля, великих хвилювань, необхідності витрачати багато нервів та часу, зміни способу життя. Просить стягнути з винних солідарно на її користь відшкодування вчиненої матеріальної та моральної шкоди.

Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов не визнали з тих підстав , що автомобіль вони не викрадали та не руйнували. Акумулятор , що викрали з нього був повернутий потерпілій.

Оцінюючи показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, пояснюють мотив вчиненого, підстав для самообмови судом не встановлено.

Судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності та істинності позицій обвинувачених та інших учасників процесу. Тому, враховуючи думку прокурора, обвинувачених, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, окрім письмових доказів та даних, що характеризують особу обвинувачених . При цьому, розгляд провадження провадився відносно обвинувачених в межах пред`явленого їм обвинувачення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доведена повністю , їх дії кваліфіковані вірно за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченим , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який законодавцем віднесений до злочину середньої тяжкості ; особу винних , обставини , що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не перебувають на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога , посередньо характеризуються за містом проживання.
Як пом`якшуючу покарання обвинувачених обставину , суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину . Обставин, що обтяжують покарання , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі.

Окрім цього, з врахуванням конкретних обставин справи, щирого каяття обвинувачених , які запевняють, що більше ніколи злочинів вчиняти не будуть, ставлення потерпілого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування призначеного покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, з встановленням обмежень згідно ст.76 КК України , оскільки таке покарання не буде порушувати принципи законності, обґрунтованості і справедливості, а стане необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Зважаючи на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, в червні 2015 року, тобто в період відбування покарання за вироком Куп`янського районного суду Харківської області від 10 квітня 2015 року, відповідно до якого він звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на два роки з встановленим іспитовим строком один рік, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_5 суд застосовує положення ст. 71 КК України, враховуючи при цьому, що невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого обвинуваченого звільнено з випробуванням.
Визначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків , суд враховує положення ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої воно має бути більшим від покарання , призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не обирався .
Оскільки обвинувачені не переховуваються від суду, не перешкоджають кримінальному провадженню, суд не вбачає підстав для обрання відносно них більш суворого запобіжного заходу та до набрання вироком законної сили вважає за доцільне залишити запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено , що ухвалюючи обвинувальний вирок , суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов у відшкодування матеріальної та моральної шкоди , що складається з вартості складових , підлягаючих заміні , вартості ремонтних робіт та матеріалів для ремонту автомобіля в сумі 8 145 грн. 11 коп. Але настоящим вироком суду підтверджено тільки викрадення акумулятору з автомобіля «ВАЗ 2103» д/з НОМЕР_1 , який , у відповідності до зберігальної розписки потерпіла ОСОБА_6 одержала від слідчого 13 липня 2015 року ( а.с.45 ) . Що стосується шкоди , вчиненої пошкодженням та викраденням автомобіля , такого обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не висувалося.
Таким чином , в частині відшкодування матеріальної шкоди позов не підлягає задоволенню.
В частині відшкодування моральної шкоди позов підлягає частковому задоволенню . З урахуванням душевних страждань, пов`язаних з переживанням події вчиненого злочину та його негативних наслідків , суд вважає необхідним стягнути з обвинувачених на користь потерпілої ОСОБА_6 2 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову відмовити.
До канцелярії суду надійшов також цивільний позов ОСОБА_7 для розгляду у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Суд вважає за необхідне даний позов залишити без розгляду , оскільки у рамках кримінального провадження потерпілою визнана ОСОБА_6 , що є власницею автомобіля.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання , роботи ; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Куп`янського районного суду Харківської області від 10 квітня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки шість місяців .
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дати затримання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрати у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Позов ОСОБА_6 задовільнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 2000 грн. В решті позову відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя