Справа № 184/1893/15-к
Номер провадження 1-кп/184/172/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського міського суду кримінальне провадження № 0000482 від 09.05.2015 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, має на утримані дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.04.2014 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим сроком на 2 роки;

- 17.03.2015 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст.190 ч.2, 185 ч.2, ст.15 ч.2, 190 ч.2 КК України, на підставі ст. 70 ч. 1 , ст. 71 ч. 1 КК України до 5 років обмеження волі. Вирок набрав законної сили 08.09.2015 року на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,-

сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 , обвинувачений - ОСОБА_3 , захисник - ОСОБА_5 ,
потерпіла - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_3 , 08.05.2015 року приблизно о 14 годині 40 хвилин знаходився біля продуктового магазину, що розташований в буд. АДРЕСА_2 , де зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_7 , під час спілкування з котрим у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошових коштів матері ОСОБА_7 - ОСОБА_6 .. З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, ОСОБА_3 з корисливих спонукань попросив у ОСОБА_7 мобільний телефон для того щоб зателефонувати, та коли останній передав телефон і пішов до магазину, то ОСОБА_3 разом з мобільним телефоном ОСОБА_7 пішов з вищевказаного місця.

Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами, 08.05.2015 року о 14 годині 42 хвилини, ОСОБА_3 зателефонував по мобільному телефону матері ОСОБА_7 - ОСОБА_6 . Під час телефонної розмови ОСОБА_3 не представившись, повідомив ОСОБА_6 , неправдиві відомості, що нібито її син ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення та перебуває в міліції.

З метою доведення свого злочинного корисного наміру до кінця ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_6 про те, що питання звільнення її сина можливо вирішити, в разі якщо вона заплатить особі, яка прибуде до неї додому, гроші в сумі 1000 доларів США. Будучи введеною в оману з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_6 погодилась на пропозицію останнього, однак повідомила, що такої суми коштів у неї немає, але 600 гривень вона погодилась віддати.

Після цього, ОСОБА_3 в цей же день приблизно о 15 годині 15 хвилин реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, на таксі, прибув до оговореного у телефонній розмові магазину розташованого по АДРЕСА_3 .

ОСОБА_6 будучи обманутою та впевненою про обов`язковість передачі грошей ОСОБА_3 повідомила про необхідність зняття грошових коштів з банкомату. Прибувши до відділення №4 ПАТ КБ "ПриватБанк" по вул. Пушкіна, 11, в м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області о 15 годині 42 хвилин ОСОБА_6 отримала від касира банку грошові кошти в суму 588 гривень та вийшовши з відділення банку передала їх ОСОБА_8 .

Заволодівши таким чином чужим майном, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, і в подальшому розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив гр. ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 588 гривень

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживанням довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав та пояснив, що 08.05.2015 року приблизно о 14 годині 40 хвилин знаходився біля продуктового магазину, який розташований в буд. АДРЕСА_2 , де зустрів ОСОБА_7 , під час спілкування з яким у нього виник намір, спрямований на заволодіння грошових коштів матері ОСОБА_7 - ОСОБА_6 .. Для втілення свого наміру попросив у ОСОБА_7 мобільний телефон щоб зателефонувати, коли ОСОБА_7 дав йому телефон, то він разом з мобільним телефоном ОСОБА_7 пішов з вищевказаного місця знаходження та зателефонував з мобільного телефону матері ОСОБА_7 - ОСОБА_6 . Під час телефонної розмови він повідомив ОСОБА_6 , що нібито її син ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення та перебуває в міліції, але питання звільнення її сина можливо вирішити, в разі якщо вона заплатить особі, яка прибуде до неї додому, гроші в сумі 1000 доларів США. Мати ОСОБА_7 погодилась на його пропозицію, але повідомила, що такої суми коштів у неї немає, але вона може віддати 600 гривень. Після чого, в цей же день, він зустрівся з ОСОБА_6 , яка передала йому грошові кошти у сумі 588 гривень. Дане кримінальне правопорушення він вчинив в зв`язку з тим, що йому потрібні були кошти на лікування.

В судовому засіданні в скоєному щиро розкаявся. Матеріальну шкоду потерпілій відшкодував.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового розгляду погодились з недоцільністю дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним допит свідків, дослідження усіх документів зібраних на стадії досудового розслідування, а обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та матеріалів, необхідних для вирішення питань згідно ст. 368 КПК України.

В судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживанням довірою (шахрайство), вчинене повторно та обвинувачуваний дійсно винний в скоєнні інкримінуємого йому кримінального правопорушення.

Суд оцінивши показання ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про злочин і про обстановку його вчинення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту якого він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Таким чином, враховуючи показання обвинуваченого та його бажання не досліджувати інші докази по справі, суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення вважає доведеною повністю.

Визначаючи обвинуваченому вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого і вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді обмеження волі.

Крім того судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17.03.2015 року ОСОБА_3 засуджений за ст.190 ч.2 КК України на 3 роки обмеження волі, за ст. 185 ч.2 КК України на 2 роки обмеження волі, за ст.ст.15 ч.2, 190 ч.2 КК України на 2 роки обмеження волі. Згідно ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до відбуття призначено 3 роки обмеження волі. На підставі ст.71 ч.1 КК України до призначеного покарання за даним вироком приєднано частину не відбутого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.04.2014 року у вигляді 2 років обмеження волі остаточно призначено покарання у виді 5 років обмеження волі. Зазначений вирок набрав законної сили 08.09.2015 року на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, що в силу ст.66 КК України визнано судом обставиною, яка пом`якшує покарання, обставин в силу ст.67 КК України, які обтяжують покарання судом не встановлено а тому суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі за сукупністю злочинів згідно ст.70 ч.4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що буде достатнім для попередження нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Речових доказів по справі не має.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальних витрат по справі не має.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 обирався у виді домашнього арешту 16 липня 2015 року по 10 вересня 2015 року. В подальшому запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не продовжувався та не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України суд -

У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири роки).

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за попереднім вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня фактичного прибуття до виправної установи для відбуття покарання.

Зарахувати в строк відбування покарання 378 (триста сімдесят вісім) днів, тримання ОСОБА_3 під вартою з 05.09.2014 року до 17.03.2014 року, із розрахунку один день позбавлення волі (тобто 189 днів) зарахувати як два дні обмеження волі відповідно до ч.1 ст.72 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речових доказів по справі не має.

Процесуальних витрат по справі не має.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1