ПОСТАНОВА
Іменем України
14.08.2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши при попередньому розгляді кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.175, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.209 КК України клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про звільнення з-під варти,
в с т а н о в и в :
В ході проведення попереднього розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.175, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.209, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.222, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.209 КК Україниадвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 з-під варти. Своє клопотання мотивує тим, що строк тримання під вартою його підзахисного ОСОБА_7 закінчився у день надходження справи до суду. Разом з тим, стосовно ОСОБА_7 як підсудного у розумінні статтей 262 та 263 КПК України як під час попереднього розгляду справи суддею ОСОБА_12 так і в подальшому після призначення справи до судового розгляду, міра запобіжного заходу у даній кримінальній справі на законних підставах не обиралась, у зв`язку з чим, на думку адвоката, ОСОБА_7 утримується під вартою безпідставно та у порушення ст..29 Конституції України, яка вказує на неможливість тримання під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вказує на ст.19 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України і покликається на рішення Європейського суду з прав людини у справах: Елоев проти України, Вергельський проти України, Шалімов проти України, Харченко проти України у яких зазначено, що «суд мав можливість розглянути і констатувати порушення п.1 ст.5 Конвенції в низці справ, де йшлося про практику тримання обвинувачених під вартою виключно на основі того, що обвинувальний висновок було направлено до суду першої інстанції. Суд неодноразово встановлював, що практика тримання під вартою без конкретних правових підстав або чітких правил, що регулюють їх положення призводить до результату, коли вони можуть бути позбавлені волі на невизначений термін без судової санкції, що є несумісним з принципами правової визначеності та захисту від свавілля, які є визначальними для Конвенції в цілому і принципу верховенства права, зокрема,..»

Заслухваши клопотання адвоката ОСОБА_6 , думу адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , підсудного ОСОБА_7 що підтримали дане клопотання та просять звільнити підсудного з-під варти, думку прокурора, представників цивільних позивачів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які заперечили проти вказаного клопотання та просять суд залишити підсудного під вартою, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Згідно вимог статті 148 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ч.5 ст.156 КПК України строки тримання під вартою під час досудового слідства закінчуються в день надходження справи до суду. Нормами КПК України 1960 року не передбачено вимог суду продовжувати строк тримання під вартою підсудного з часу направлення справи до суду та зміною процесуального статусу особи з обвинуваченого на підсудного. Такі ж вимоги не містяться і в рішеннях Європейського суду з прав людини. Ч.1 п.4 ст.237 КПК України передбачено з`ясування суддею підстав для зміни, скасування або обрання запобіжного заходу під час попереднього розгляду справи. Таким чином, нормами КПК України 1960 року передбачено лише перевірка підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу обраного на досудовому слідстві а не обрання нового запобіжного заходу.

Разом з тим, згідно ст.274 КПК України, суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду "розумний строк" у кримінальних провадженнях починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена про висунуте проти неї обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато досудове слідство. При цьому зазначений період включає в себе все провадження у справі, у тому числі процес апеляції та касації (рішення у справах "Пелісьє і Сассі проти Франції"" від 25.03.1999 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 р.).

Крім того, згідно практики Європейського суду, розумність тривалості провадження має оцінюватись у світлі конкретних обставин справи та з огляду на вироблені прецедентною практикою цього суду критерії: складність справи, поведінку заявника та відповідних органів. Враховуючи що підсудний ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років, те, що підсудним не ініційовано зміну запобіжного заходу з тримання під вартою та інший вид запобіжного заходу, зокрема заставу, а також те, що підсудний вказав, що перебуваючи під вартою стан його здоров`я погіршився, однак підтверджуючих документів не надав, суд приходить до висновку, що необхідність у запобіжному заході у вигляді взяття під варту не відпала, відсутні підстави для звільнення з-під варти та зміни запобіжного заходу, виходячи зі змісту ст.148,150,155КПК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заявлене клопотання до задоволення не підлягає. Керуючись ст.ст.165,165-1,273 КПК України,суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У клопотанні адвоката ОСОБА_6 про звільнення з-під варти підсудного ОСОБА_7 відмовити.

Постанова оскарженню окремо від вироку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1