Справа № 11-864/11 Головуючий у 1 інстанції: Гінда О.М.
Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2011 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Макойди З.М., Пайонкевича Т.Т.,

з участю прокурора Нижника М.Т.,

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

їх захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_2 за ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 КК України за апеляціями засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та захисника останнього ОСОБА_4 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2011 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, військовозобовязаний

засуджений за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст.76 КК України ОСОБА_1 зобовязано:

Без дозволу органу кримінально-виконавчої системи не покидати межі України;

повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;

періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу змінено з взяття під варту на підписку про невиїзд, звільнивши ОСОБА_1 з-під варти в залі суду.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець і мешканець м. Івано-Франківськ, вул. військових ветеранів,3-а, кв.29, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

07.06.2007 р. Івано-Франківським міським судом за ч.2 ст.186 КК України на три роки позбавлення волі

засуджений за ч.3 ст.185 КК України на чотири роки позбавлення волі.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, не працюючий, раніше судимий:

18.02.2010 р. Івано-Франківським міським судом за ч.2 ст.186 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі,

проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6

засуджений за ч.3 ст.185 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяття під варту залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рахується з 24 вересня 2010 року.

Питання речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 81 КПК України.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рахунок НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області 412 грн. 80 коп. витрат на проведення експертизи.

21 вересня 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за попередньою змовою в групі осіб, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна із проникненням у житло, проїжджали на автомобілі "Мерседес Бенц" моделі "190" сірого кольору, 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, вулицями м. Львова у пошуках квартири, яку можна обікрасти, й приїхали до будинку № 16 по вулиці Керамічній у м. Львові, де навпроти першого під'їзду запаркували автомобіль. Близько 12 год. 10 хв. - 12 год. 25 хв., переконавшись, що ОСОБА_6, яка проживає у квартирі № 3, по вулиці Керамічній,16 у м Львові, вийшла із свого помешкання по особистих справах, діючи згідно попередньої домовленості, ОСОБА_3 із ОСОБА_2 зайшли у перший під'їзд вищевказаного будинку, а ОСОБА_1 залишився в салоні автомобіля на варті та у випадку появи працівників міліції чи власниці квартири, мав повідомити інших учасників злочину про небезпеку. Після цього, ОСОБА_3, із принесених з собою ключів в кількості 4 штук, підібрав ключ до серцевини замка вхідних дверей і вони проникли в приміщення квартири АДРЕСА_2. Звідки ОСОБА_3 викрав з кімнати фотоапарат марки "Олімпус БЕ340" у корпусі чорного кольору, вартістю 1500 грн., який був у чохлі чорного кольору вартістю 80 грн., а ОСОБА_2, зайшовши у кухонну кімнату, таємно викрав із стола ноутбук "Гелікон" у корпусі сіро-синього кольору із зарядним пристроєм чорного кольору вартістю 1000 грн., після чого, зайшов у кімнату квартири, де із картонної коробки сірого кольору на столі, викрав сувенірні гроші номіналом 100 доларів США в кількості 60 шт., які для потерпілої ОСОБА_6 вартості не становлять та гумовий кийок "ПР-73" вартістю 80 грн., який знаходився на підлозі у кімнаті, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 2660 грн. З викраденими речами вийшли із квартири та помістили їх у автомобіль "Мерседес Бенц", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та поїхали з місця скоєння злочину.

На вирок суду адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 подав апеляцію, в якій просить вирок відносно засудженого ОСОБА_3 змінити, обравши йому більш м"яке від попереднього покарання. Не оспорюючи кваліфікації злочину, апелянт вважає покарання надто суворим, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. ОСОБА_3 сприяв розкриттю злочину, щиросердно розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, має незадовільний стан здоров"я. Дружина ОСОБА_3 перебуває на шостому місяці вагітності, батька у засудженого немає, а матір хворіє рядом захворювань. Згідно зі ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом"якшують покарання, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та при визнанні підсудним своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті. Вважає, що ОСОБА_3 слід було обрати покарання не більше чотирьох років позбавлення волі, а з врахуванням всіх позитивних даних навіть менше.

На вирок суду засуджений ОСОБА_3 подав апеляцію в якій просить скасувати вирок відносно нього, постановити новий, та призначити покарання з застосуванням ст.69 КК України два роки шість місяців позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що в скоєному щиро розкаюється, сприяв розкриттю злочину, повернув викрадене. Вважає, що покарання не відповідає тяжкості злочину, просить врахувати що його дружина вагітна, а матір важко хвора.

Засуджений ОСОБА_2 подав апеляцію, та доповнення до неї, в яких просить вирок скасувати, постановити новий вирок, з застосуванням до нього ст.69 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі. В апеляції засуджений покликається на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, який сприяв розкриттю злочину, щиросердно розкаявся, повернув потерпілій викрадене. Просить врахувати його позитивну характеристику, молодий вік, те, що він не був організатором злочину.

Заслухавши доповідача, засуджених та захисників на підтримання апеляцій, думку прокурора про залишення вироку без змін, а апеляцій засуджених та захисника без задоволення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність залишити вирок суду без змін, а апеляцій без задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в інкримінованих їм злочинах при встановлених у вироку обставинах відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в судовому засіданні доказам. Доведеність вини та кваліфікація дій засуджених в апеляціях не оспорюється.

Колегія суддів вважає, що, призначаючи ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 покарання, суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, і призначене засудженим покарання відповідає тяжкості злочинів та особам засуджених та з врахуванням пом'якшуючих обставин.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в достатній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особи засуджених. ОСОБА_2, та ОСОБА_3, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності. Обставинами, що пом'якшують покарання суд визнав щире каяття засуджених, позитивні характеристики, хворобливий стан ОСОБА_3

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 покарання слід залишити без зміни, а апеляції апелянтів без задоволення.

Разом з тим колегія суддів вважає за потрібне змінити порядок відшкодування засудженими судових витрат, які стягуються у частковому, а не солідарному порядку.

Колегія суддів вважає за потрібне згідно зі ст.365 КПК України привести у відповідність до вимог ст. 76 КК України назву контролюючих органів за поведінкою засуджених, оскільки судом першої інстанції вони названі органами кримінально-виконавчої системи. А відповідно до змін до ст. 76 КК України, внесених згідно із Законом № 1254-від 14.04.2009 р. їх назва кримінально-виконавча інспекція.

Керуючись ст.ст.365, 366, 379 КПК України,

ухвалила:

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2011 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляції ОСОБА_2, ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 без задоволення.

За проведення фізико-хімічної експертизи за № 4/773 від 12 листопада 2010 року стягнути з засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 137 /сто тридцять сім/ грн. 60 коп. на рахунок НДЕКЦ ГУ МВС України у Львівській області.

У резолютивній частині вироку слова "органи кримінально-виконавчої системи" у всіх відмінках замінити словами "кримінально-виконавча інспекція" у відповідних відмінках.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.