Провадження № 1-кп/127/1367/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2015 м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000035 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Кісниця Ямпільського р-ну Вінницької обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат військової частини - НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_4 призваний 09.08.2014 р. під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , того ж дня направлений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 та призначений на посаду стрільця 3-го відділення 3-го взводу 6-ої стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону.
Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, старший солдат ОСОБА_4 , з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, вирішив стати на шлях злочинної діяльності, припинив виконувати обов`язки по військовій службі та 03.01.2015 р. самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 .
В період з 03.01.2015 р. по 19.01.2015 р. старший солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 НГ України № 15 від 19.01.2015 року, старший солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини та зарахований на всі види забезпечення 19.01.2015 року.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період часу з 03.01.2015 р. по 19.01.2015 р., діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_2 , враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - 03.01.2015 р. самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , проводив час на власний розсуд за місцем свого постійного проживання та повернувся в розташування військової частини НОМЕР_2 лише 19.01.2015 р., тобто був відсутній на службі понад десять діб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав повністю, суду повідомив наступне. Він був призваний під час мобілізації та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , перебував в зоні дії АТО з 02 жовтня 2014 року. Він приїхав у відпустку 17 чи 18 листопада 2014 року та перебував за місце свого проживання. 02 січня, коли він мав повертатися до військової частини, то захворіла його дружина. Він приїхав до військової частини в обідню пору і того ж дня ближче до вечора самовільно залишив військову частину, не повідомивши при цьому керівництво. З 03.01.2015 року по 19.01.2015 року він перебував за місцем свого проживання. 19.01.2015 року він повернувся до військової частини та проходив лікування у спеціалізованій лікарні по направленню лікаря частини, потім проходив військову службу. В липні 2015 року був демобілізований.

З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_4 досудовим слідством вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд вважає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розслідуванню злочину, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За таких обставин, а також враховуючи те, що після скоєння злочину ОСОБА_4 з`явився на службу, продовжив несення військової служби, на даний час демобілізований, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст. 65 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі вісімсот п`ятдесяти гривень в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: