Номер провадження 1-кс/643/1582/15
УХВАЛА
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, освіта середня, одруженого, має двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, неодноразово судимого: 27.04.2007 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробувальним строком на 2 роки; в 2008 році Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 20.02.2012 Жовтневим районним судом м. Харкова за ст.ст. 317 ч. 1, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; в лютому та жовтні 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ст.ст 125 ч. 1, 358 ч. 1 КК України, відповідно, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -
Згідно клопотання 27.10.2015, приблизно о 14:15 годині ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 56 по пр. 50 років ВЛКСМ в м. Харкові, побачив як на парковці раніше незнайомий ОСОБА_9 бортує переднє колесо автомобіля «Хюндай», р.н. НОМЕР_1 після чого ОСОБА_6 , діючи за раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна, повторно, пройшов повз автомобіль ОСОБА_9 , та впевнився, що на задньому сидінні автомобіля розміщена чоловіча сумка і його злочинні дії будуть непоміченими для останнього чи сторонніх осіб, відкрив задні двері автомобіля, та таємно викрав чоловіку сумку, що належала ОСОБА_9 .
Злочинні дії ОСОБА_6 стали очевидними для перехожої, яка усвідомила, що ОСОБА_6 відносно ОСОБА_9 вчинилось кримінальне правопорушення, після чого потерпілий звернув увагу на ОСОБА_6 , а той, розуміючи, що його злочинні дії стали поміченими, проігнорував цей факт і, продовжуючи реалізовувати свій умисел на відкрите викрадення чужого майна, намагався покинути місце вчинення злочину. ОСОБА_9 вжив заходів щоб наздогнати ОСОБА_6 , проте останній не бажав припиняти свої злочинні дії, продовжуючи тікати в сторону кіоску «Кулиничі», який розташований по пр. 50 років ВЛКСМ 54 в м. Харкові, утримував при собі сумку з особистим майном ОСОБА_9 , а при спробі затримання скористався наявним при собі балончиком з сльозогіним газом шляхом направлення його дії на ОСОБА_9 , застосувавши тим самим насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, однак довести злочинний намір до кінця ОСОБА_6 не вдалось, через те, що ОСОБА_9 разом із своїм товаришем ОСОБА_10 вдалось його затримати.
Отже, ОСОБА_6 виконав усі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як підозрюваний був затриманий потерпілим.
Дії Великого кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров я потерпілого, вчинене повторно. 27.10.2015 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК.
27.10.2015 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК, а 28.10.2015 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину, яка обґрунтована даними, зафіксованими в протоколі огляду місця події від 27.10.2015 під час якого у підозрюваного вилучено сльозоточивий балончик з зірваною пломбою, свідченнями потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , пред`явленням підозрюваного для впізнання потерпілому.
Посилаючись на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, неодноразово був засуджений за вчинення умисних корисливих правопорушень слідчий вважає, що існують ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення інший злочинів і більш м`які, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи не дадуть можливості їх запобіганню.
В суді прокурор підтримав заявлене клопотання.
Підозрюваний вину у інкримінованому йому злочині не визнав та зазначив, що при вказаних в клопотанні обставинах він не намагався утекти, а навпаки, зрозумівши, що його злочинні дії виявлені, добровільно повернув потерпілому його майно. При цьому ніякого насильства, в тому числі з використанням балончика зі сльозоточивим газом, не застосовував. Посилаючись на ті факти, що не має наміру вчиняти нових злочинів чи переховуватись від слідства, жодного разу при розгляді попередніх вчинених ним злочинів не переховувався від правоохоронних органів, має двох неповнолітніх дітей, хронічне захворювання у вигляді гепатиту, фактично утримує матір похилого віку просив обрати відносно нього більш м`яку, ніж просить прокурор міру запобіжного заходу домашній арешт.
Адвокат повністю підтримав думку свого підзахисного та, враховуючи наявність в нього сім`ї, малолітніх дітей та матері похилого віку на утриманні, встановлення діагнозу Гепатит «С» та ОСОБА_12 , просив обрати відносно нього домашній арешт, а разі висновку суду про необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу визначити заставу в помірному для сім`ї підозрюваного розмірі.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне: ОСОБА_6 не працює, одружений, мешкає разом з дружиною, двома малолітніми дітьми та матір`ю за місцем реєстрації, підозрюється в скоєнні злочину, яких класифікується як тяжкий і передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння корисливих злочинів і знов вчинив злочин проти власності, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість.
Вказані слідчим обставини, на думку суду, в своїй сукупності з особистістю ОСОБА_6 підтверджують наявність ризиків вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень в майбутньому і дають підстави для обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, отже клопотання повинно бути задоволено.
Згідно п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.
Разом з тим ч. 4 ст. 183 КПК України передбачає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
В даному випадку для визначення застави суд підстав не знаходить.
Враховуючи наявність підстав, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає клопотання цілком обґрунтованим, докази, надані прокурором, доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, тобто клопотання повинно бути задоволено.
Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 193-194, 196-198, 309, 372,395 КПК України, -
Клопотання задовольнити та застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) строком на 60 (шістдесят) днів.
Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання, тобто з 14:40 години 27.10.2015.
Строк дії ухвали до 14:40 години 25.12.2015.
Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав «____»_________2015 року о ________ годині.