Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, розглянувши клопотання слідчого військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_6 , погоджене прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу тримання під вартою до підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, м. Луцьк, громадянина України, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,-
Слідчий військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_6 , за погодженням прокурора військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 , звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається із клопотання та доданих до нього матеріалів, наказом командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) №23-ПМ від 7 червня 2014 року, солдата ОСОБА_4 , радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи призначено на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони 6 батальйону територіальної оборони (військової частини пп НОМЕР_1 ), що дислокується у АДРЕСА_2 .
Згідно із статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У відповідності до вимог статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Приписами статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Згідно із вимогами статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.
Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно із вимогами статті 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Відповідно до вимог статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Однак, солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог вказаного вище законодавства, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого покладено обов`язок неухильного виконання наказів командирів (начальників) військової частини, став на злочинний шлях за наступних обставин.
Так, 1 серпня 2014 року командиром військової частини пп НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 видано письмовий наказ № 62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням», згідно з яким 10 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 та інші військовослужбовці зазначеної військової частини мали прибути в район виконання завдань за призначенням (Херсонська область).
4 серпня 2014 року перший заступник командира начальник штабу військової частини пп НОМЕР_1 майор ОСОБА_8 , будучи згідно зі ст.ст. 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальником за військовим званням та службовим становищем (посадою) по відношенню до особового складу військової частини пп НОМЕР_1 , на виконання вимог ст.ст. 30, 33, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на підставі усного наказу підполковника ОСОБА_7 з метою оголошення наказу від 1 серпня 2014 року № 62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням» прибув до військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), де близько 8 години 30 хвилин в усній формі довів до присутнього особового складу даної військової частини (в тому числі і до солдата ОСОБА_4 ) зміст вищезазначеного наказу від 1 серпня 2014 року № 62.
Проте, солдат ОСОБА_4 8 серпня 2014 року в період з 10 по 12 години, перебуваючи у приміщені службового кабінету медичного пункту (штабу) військової частини пп НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , будучи ознайомленим із вищевказаним наказом, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів, усупереч вимог ст.ст. 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно виконати наказ командира (начальника) військової частини і те, що відданий йому наказ є законним так, як частина військовослужбовців даної військової частини вже вибували в район виконання завдань за призначенням (Херсонська область), через особисту недисциплінованість, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкрито, під час усної бесіди із заступником військового комісара по роботі з особовим складом начальником відділу по роботі з особовим складом та громадськістю ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_9 у приміщені службового кабінету медичного пункту (штабу) військової частини пп НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито, у категоричній формі, усно відмовився від виконання вищевказаного наказу.
У подальшому, солдат ОСОБА_4 , 8 серпня 2014 року в період з 10 по 12 години, порушуючи військову дисципліну, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно виконати наказ командира (начальника) військової частини пп НОМЕР_1 від 1 серпня 2014 року № 62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням» і те, що відданий йому наказ є законним, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, з єдиним злочинним наміром не виконувати зазначений наказ командира (начальника), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у категоричній формі, шляхом власноручного написання рапорту адресованого «командиру в/ч НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_7 » повідомив, що відмовляється виконати наказ командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 від 1 серпня 2014 року № 62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням», та у подальшому, без поважних причин, до нового місця служби не вибув.
Викладені обставини, що дають підстави підозрювати солдата ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України, підтверджуються зібраними під час досудового розслідування матеріалами: матеріали службового розслідування ІНФОРМАЦІЯ_3 , протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколами оглядів документів.
18 травня 2015 року відносно солдата ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України. З метою дотримання положень ст.ст. 277, 278 КПК України, зазначене повідомлення про підозру скероване за адресою реєстрації ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) та до розташування військової частини пп НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) у підпорядкуванні якої перебуває військова частина пп НОМЕР_1 .
Разом з цим, 1 липня 2015 року із розташування військової частини пп НОМЕР_2 надійшов лист про отримання повідомлення про підозру у вчиненні солдатом ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України.
30 липня 2015 року слідчим суддею надано дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 28 грудня 2015 року об 11.15 год. підозрюваний ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону та заявив про себе, про що складено відповідний протокол затримання.
Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування, а тому слідчий клопоче застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор клопотання слідчого підтримав та просив клопотання задовольнити.
Захисник-адвокат ОСОБА_5 вважає, що у клопотанні і прокурором в судовому засіданні не доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України. Крім цього не доведено, що застосування до його підзахисного менш суворого запобіжного заходу як тримання під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки. З врахуванням цього, просить застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи нічного домашнього арешту.
Допитаний в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 заявив, що суть клопотання йому зрозуміла, свою вину у вчиненому він визнає, підтримує позицію захисника, просить не застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Перевіривши надані матеріали, клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину
На думку слідчого судді, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, за яке передбачено покарання до трьох років позбавлення волі, та підозра у його вчиненні підтверджується оголошеними та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Згідно ст.178 КПК України, слідчий суддя, при обранні запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, враховує в сукупності наступні обставини:
- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення;
- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється,
- молодий вік та стан здоров`я підозрюваного;
- наявність в ОСОБА_4 постійного місця проживання за адресою АДРЕСА_1 ,
- те що останній раніше не судимий, на даний час звільнився із військової служби.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор - при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, наявність достатніх даних, що існує ризик щодо того, що підозрюваний у випадку незастосування до нього запобіжного заходу може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом переховування від органів досудового розслідування, однак про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні та підтвердженому в судовому засіданні, прокурором та слідчим при його розгляді не доведено.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного, слідчим суддею враховані вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини, практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати щодо підозрюваного передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло в період доби з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., оскільки саме такий, а не менш суворий, запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім для запобігання вищевказаному ризику, оскільки саме цей запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправного діяння, його тяжкості з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, особи підозрюваного, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Крім цього, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,
У задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_6 , погоджене прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заборонити ОСОБА_4 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , такі обов`язки: з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, здати на зберігання до органів внутрішніх справ України свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Встановити строк дії ухвали до 00 год. 00 хв. 17 лютого 2016 року.
Після оголошення ухвали звільнити з-під варти ОСОБА_4 негайно.
Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання в Луцький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1