Справа № 639/6865/15-к
1-кп/639/386/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2015 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за обвинувальним актом, зареєстрованим в ЄРДР 01.05.2015 р. №0000834 за підозрою:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, дітей немає, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

17.02.2014р. Московським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,із застосуванням ст.75 КК України,з випробуванням на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , 30.04.2015р. приблизно о 17 год.30 хв. разом з особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, перебували поблизу будинку №13 по вул. І. Минайленко м.Харкова, де побачили раніше їм незнайому малолітню ОСОБА_6 , яка розмовляла по мобільному телефону, після чого у них виник єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали у відношенні якої виділені у окреме провадження, діючи узгоджено між собою, підійшли до малолітньої ОСОБА_6 , де особа,матеріали у відношенні якої виділені у окреме провадження, під приводом необхідності зателефонувати на мобільний номер оператора «Київстар», попросив у малолітньої ОСОБА_6 мобільний телефон « Lenovo А 820», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1910 від 08.06.2015 року - 835 гривень,належний її матері ОСОБА_5 . Однак ОСОБА_6 повідомила йому,що у неї інший мобільний оператор зв`язку.Після цього особа,матеріали у відношенні якої виділені у окреме провадження, продовжуючи здійснювати всі необхідні дії для доведення злочинного умислу до кінця,попросив у малолітньої ОСОБА_6 дати йому мобільний телефон для написання смс-повідомлення. Остання, повіривши у правдивість наміру вказаної особи, добровільно передала йому свій мобільний телефон.

Особа,матеріали у відношенні якої виділені у окреме провадження ,доводячи свій злочинний умисел до кінця, передав телефон ОСОБА_4 ,який з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та в подальшому разом із особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження ,сумісно розпорядились викраденим на власний розсуд , чим заподіяли потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 835 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю, щиро покаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та пояснив суду, що він 30 квітня 2015р.,після обіду зустрівся з ОСОБА_7 , з яким пішли разом гуляти на Холодну гору у м.Харкові. Перебуваючи поблизу будинку №13 по вул. Минайленко побачили раніше незнайому їм малолітню ОСОБА_6 ,яка розмовляла по мобільному телефону,який їм сподобався. Після цього ОСОБА_8 пішов уперед, попросив у дівчини телефон щоби зателефонувати. Коли остання передала йому телефон,він зробив вигляд,що телефонує, а потім передав йому телефон і вони разом втекли із місця скоєння злочину. Потім зустрівшись, вирішили піти та здати телефон у ломбард,а гроші поділити між собою,що і зробили. На отримані гроші купив ліки для своєї матері. Зазначений злочин він скоїв через скрутне матеріальне положення. Просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що 30 квітня 2015 року приблизно о 18 год. їй на мобільний телефон зателефонувала матір та повідомила, що у її малолітньої доньки ОСОБА_6 по дорозі додому якісь хлопці забрали мобільний телефон « Lenovo А 820»,який їй подарували на день народження. Зі слів доньки ввечері їй стали відомі обставини скоєного злочину. Цивільний позов не заявляє, Просила призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений, потерпіла правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та вивченням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає доведеною провину обвинуваченого ОСОБА_4 та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно,за попередньою змовою групою осіб.

Пом`якшуючими покарання обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття у скоєному та скоєння злочину через скрутне матеріальне становище.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнає вчинення ним злочину щодо малолітньої особи.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він не одружений, раніше судимий за вчинення корисливого злочину,вичнив злочин у період випробування, офіційно не працює, має місце постійного мешкання та реєстрації у м.Харкові, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, те, що ним скоєно злочин середньої тяжкості, дані про його особу, обставини, які пом`якшують його покарання та обставину, яка обтяжує його покарання.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 повинен нести покарання, пов`язане з позбавленням волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

При цьому, оскільки ОСОБА_4 був засуджений 17.02.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 рік, а злочин, який є предметом даного судового розгляду, скоїв у період іспитового строку, тому суд остаточне покарання призначає у відповідності до ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань.

Оскільки судом призначено покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на утримання під вартою у Харківській установі виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27 підлягає задоволенню, з метою запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від відбування покарання, а також вчинення ним іншого злочину.

Цивільний позов не заявлений. Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Також суд, вважає за необхідне, на підставі вимог ч.2 ст.124 КПК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 17.02.2014 року у виді 2 (двох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_4 до відбування покарання у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили змінити у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід з домашнього арешту на утримання під вартою у Харківській установі виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27, взявши його під варту в залі суду негайно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 09.09.2015 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час знаходження під вартою в порядку, визначеному ст.72 КК України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі - 245 грн.52 коп., які перерахувати на р/р 0005, код доходів 24060300, код банку 37999680, МФО 851011, УДКСУ в Комінтернівському районі м.Харкова(а.с.32к/п).

Речові докази по кримінальному провадженню: диск з відеозаписом з камер відео спостереження,який зберігається в матеріалах кримінального провадження №000834 ,залишити зберігати там же(а.с.35-1 к/п)

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, особою,що перебуває під вартою з моменту отримання копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1