Справа № 11/2190/1446/2012 Головуючий в 1 інст.: Званчук В.М.
Категорія: ст.ст.121 ч.1, 125 ч.1 КК України Доповідач: Жила І.Е.
У Х В А Л А

іменем України

20 листопада 2012 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого судді Жили І.Е.

суддів Заіченка В.Л., Бугрименка В.Г.

з участю прокурора Коломійця В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Суворовського районного суду м.Херсона від 28.09.12р.,

в с т а н о в и л а :

Цією постановою з попереднього розгляду повернута прокурору Суворовського району м.Херсона на додаткове досудове слідство кримінальна справа щодо:

ОСОБА_1, 12.07.89р. народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, гр-на України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, непрацюючого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.121 ч.1, 125 ч.1 КК України. Запобіжний захід обраний підписка про невиїзд

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні наступних злочинів.

13.06.12р. близько 17 год. ОСОБА_1, перебуваючи біля будинку №23 по вул.Ворошилова в м.Херсоні, переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки й бажаючи їх настання, умисно, в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_2, наніс останньому кілька ударів предметом, що зовні нагадує біту, а саме: один удар в область гомілки правої ноги, один удар в область голови в лобову частину із правої сторони, два удари в область ребер з лівої сторони й один удар в область стегна з лівої сторони, в результаті, чого заподіяв останньому, тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому костей зводу черепа (лобової області праворуч), забиття головного мозку легкого ступеня, забитої рани голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; закритого перелому 10-го ребра ліворуч, синців грудної клітини, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров'я, а також: синців нижніх кінцівок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується за ст.121 ч.1 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Крім того, 13.06.12р. близько 17 год. ОСОБА_1, перебуваючи біля будинку №23 по вул.Ворошилова в м.Херсоні, переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки й бажаючи їх настання, умисно, в ході раптово виниклого конфлікту зі ОСОБА_3, наніс останньому кілька ударів предметом, що зовні нагадує біту, а саме: один удар в область колінного суглоба правої ноги, один удар в область гомілки лівої ноги, а потім один удар в область ліктьового суглоба правої руки, у результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів у м'які тканини верхніх і нижніх кінцівок, синця правої верхньої кінцівки, садна правих верхніх і лівої нижньої кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується за ст.125 ч.1 КК України, умисне легке тілесне ушкодження.

Суд спрямував справу на додаткове розслідування з мотивів істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону при порушенні справи, проведенні дізнання і досудового слідства, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. Так, суд у постанові зазначив, що кримінальна справа за епізодом обвинувачення за ст.125 ч.1 КК України щодо ОСОБА_1 була порушена всупереч чинного законодавства, зокрема: на підставі усної заяви, а не скарги потерпілого ОСОБА_3 В цій заяві потерпілий просив тільки прийняти міри до незнайомої йому особи, а не порушувати відносно ОСОБА_1 кримінальної справу за ст.125 КК України. Вказане являється порушенням права на захист обвинуваченого. За епізодом обвинувачення ОСОБА_1 за ст.121 ч.1 КК України теж допущенна суттєва неповнота слідства, яка полягає в невідповідності кваліфікації дій обвинуваченого матеріалам справи. Так, з пояснень потерпілого вбачається, що йому ОСОБА_1 наряду з тяжкими тілесними ушкодженнями завдав також середньої тяжкості тілесні ушкодження. Такі ствердження потерпілого підтверджуються висновком експертизи і конкретними обставинами справи. Проте, органом досудового слідства ніякого правового висновку по цим ствердженням потерпілого не зроблено, а це свідчить про не усунення протиріч в матеріалах справи і про неповноту досудового слідства.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вказує на незаконність даної постанови. Зауважує, що наявність в діях обвинуваченого ознак злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, була виявлена безпосередньо прокурором, тому він і порушив кримінальну справу. Постанова про порушення справи щодо ОСОБА_1 за ст.125 ч.1 КК України була винесена прокурором у чіткій відповідності із нормами кримінально-процесуального закону, за наявності приводів і підстав до цього, а тому доводи суду, щодо необхідності направлення справи на додаткове розслідування, - є надуманими та не ґрунтуються на законі. Просить постанову суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляцію, просив її задовольнити, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню.

Суд допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Так, відповідно до вимог ст.246 ч.1 КПК України (1960р.), при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Всупереч вказаної вимоги закону, суд з попереднього розгляду повернув справу на додаткове розслідування, коли були відсутні порушення вимог Кримінально-процесуального кодексу, без усунення яких справа не могла бути призначена до судового розгляду.

Так, посилання суду на відсутність скарги потерпілого при порушенні кримінальної справи за ст.125 ч.1 КК України, - являється надуманим.

Згідно зі ст.27 ч.3 КПК України (1960р.), якщо справа про злочин, передбачений ст.125 КК України має особливе громадське значення, а також у виняткових випадках, коли потерпілий у такій справі через свій безпорадний стан, залежність від обвинуваченого чи з інших причин не може захистити свої законні інтереси, прокурор порушує справу і при відсутності скарги потерпілого. Справа, порушена прокурором, направляється для провадження дізнання чи досудового слідства, а після закінчення розслідування розглядається судом в загальному порядку. Така справа в разі примирення потерпілого з обвинуваченим, підсудним закриттю не підлягає.

Як видно з постанови від 28.08.12р. кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ст.125 ч.1 КК України порушив прокурор Суворовського району м.Херсона (а.с.8), а тому наявність по справі відповідної скарги потерпілого є необовязковою.

Відповідно до вимог ст.246 ч.2 КПК України (1960р.), суддя з попереднього розгляду вправі повернути справу на додаткове розслідування за клопотанням прокурора, потерпілого чи його представника для предявлення особі обвинувачення, яке до цього не було предявлено.

Враховуючи викладене, вказівка суду про необхідність прийняття рішення щодо кваліфікації дій обвинуваченого ще й за заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень не ґрунтується на законі, оскільки прокурор, потерпілий чи його представник не заявляли відповідне клопотання, а суд за власною ініціативою не вправі ставити питання про збільшення обєму обвинувачення ОСОБА_1

Крім того, при заподіянні одночасно потерпілому тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, для кваліфікації дій визначальним являється спрямованість умислу винної особи на найбільш тяжке тілесне ушкодження.

Всупереч вимогам ст.246 КПК України (1960р.), п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.05р. «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», суд у постанові про дослідування наперед вирішив питання, які не повинен був вирішувати, зокрема щодо оцінки доказів та їх достовірності. Так, суд не вправі був вказувати про те, що показання потерпілого ОСОБА_2 про заподіяння різних тілесних ушкоджень підтверджуються висновком експертизи і конкретними обставинами справи.

Повертаючи справу на додаткове розслідування зі стадії попереднього розгляду, суд не врахував, що наведений у ст.246 КПК України (1960р.) перелік підстав до цього є вичерпним. При таких обставинах, повернення справи на дослідування з мотивів неповноти досудового слідства являється неприпустимим. Не зважаючи на це, суд у постанові однією з підстав для додаткового розслідування вказав - неповноту досудового слідства.

При таких обставинах постанова суду підлягає скасуванню, а справа має бути направлена на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (1960р.), колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Постанову місцевого Суворовського районного суду м.Херсона від 28.09.12р. про повернення на додаткове розслідування кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст.ст.121 ч.1, 125 ч.1 КК України скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

Головуючий :

Судді :