Дата документу Справа № 328/1099/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1404/15
Єдиний унікальний № 328/1099/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000260, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лінійне Нижнєгірського району АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 посилається на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості. При цьому зазначає, що суд в достатній мірі не врахував, що ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового розгляду повністю визнав вину у скоєному злочині, дав правдиві показання, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, відшкодував потерпілій витрати на поховання загиблого ОСОБА_11 та має намір відшкодувати завдану моральну шкоду, а також що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину. Крім того, всупереч ст. 67 КК України врахував в якості даних, що негативно характеризують обвинуваченого, що останній раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а також обставини інциденту з дружиною, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання майже у максимальному розмірі за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Тому просить змінити вирок суду першої інстанції і призначити ОСОБА_10 більш м`яке покарання за ч. 2 ст. 286 КК України та звільнити від його відбування з випробуванням, поклавши на останнього певного роду обов`язки.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 роки.

Початок перебігу строку відбування покарання ухвалено відраховувати з моменту взяття під варту - з 25.02.2015 року. До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишено без змін. Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено і на користь останньої з обвинуваченого ОСОБА_10 стягнуто на відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень. Вирішена доля речових доказів.

Згідно до оскаржуваного судового рішення, 25.02.2015 року приблизно об 11.10 год., поблизу м. Токмак Запорізької області, водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Форд-Транзит» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що в значній мірі знижувало його реакцію та координацію дій, здійснюючи рух по автошляху Енергодар - Василівка - Бердянськ у напрямку м. Василівка, на 122 км вказаного шляху перетнув лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1., виїхав на зустрічну смугу руху, по якій у зустрічному напрямку рухався автомобіль «ВАЗ-21114» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21114» ОСОБА_11 отримав тілесні пошкодження, які викликали його смерть.

Внаслідок порушення п. 2.9 а, пп. 10.1, 34 (горизонтальна дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху, що знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Форд-Транзит» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив його виїзд на зустрічну смугу де й трапилось ДТП, внаслідок якого настала смерть потерпілого ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, потерпілих, які вважали, що вирок необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст. 286 КК України, кваліфіковані правильно.

Порушень ст.ст.349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_10 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення; щире каяття та вжиття заходів щодо відшкодування завданої шкоди, а саме добровільне відшкодування витрат на поховання загиблого, які визнав обставинами, що пом`якшують покарання; вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, які суд визнав обтяжуючими покарання обставинами; дані про його особу, згідно до яких він раніше не судимий, позитивно характеризується з місця проживання, тяжкими або хронічними хворобами не страждає, займався підприємницькою діяльністю, має на утриманні малолітню дитину, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, побиття дружини, та призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України із позбавленням права керування транспортними засобами.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке відповідає своїй меті, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 і попередження скоєння ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів, а тому підстав для зміни судового рішення, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину і призначення більш м`якого покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає.
Призначене ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання, з урахуванням адекватності характеру вчинених ним дій, їх небезпечності, виходячи з мети й принципів невідворотності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, відповідає принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Доводи апеляційної скарги про наявність обставин для призначення обвинуваченому ОСОБА_10 більш м`якого покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням необґрунтовані, оскільки суд вже врахував їх при призначенні покарання, а інших обставин апелянт у своїй скарзі не навів.

Безпідставні і доводи про врахування судом, всупереч вимогам ст. 67 КК України в якості даних, що негативно характеризують обвинуваченого, притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а також обставини інциденту з дружиною, оскільки ці обставини суд врахував в якості характеризуючих даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , а не у якості обставин, обтяжуючих його покарання.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги захисника про те, що передбачена ст. 50 КК України мета покарання щодо ОСОБА_10 може бути досягнута шляхом призначення більш м`якого покарання, а також звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є непереконливими, а тому підстав вважати призначене ОСОБА_10 покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, або які б слугували для безумовного скасування судового рішення, у відповідності до вимог ст. 412 КПК України, судова колегія не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії вказаної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4