Справа №705/4373/15-к
1-кп/705/418/15
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акту
12 серпня 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області
у складі колегії суддів: головуючої - судді ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Умані матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч.2 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до ухвали апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2015 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч.2 ст. 115 КК України колегією суддів Уманського міськрайонного суду під головуванням судді ОСОБА_10 , суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було повернуто прокурору для усунення недоліків, було скасовано, а кримінальне провадження по обвинувачення ОСОБА_6 було повернуто до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для виконання вимог ст.ст. 314, 315 КПК України в тому самому складі суду.
Згідно довідки канцелярії Уманського міськрайонного суду Черкаської області згідно наказів № 71 - В від 02.07.2015 року судді ОСОБА_10 та ОСОБА_12 знаходяться у щорічній відпустці відповідно з 03.08.2015 року по 29.09.2015 року та з 27.07.2015 року по 07.09.2015 року. Суддя ОСОБА_11 згідно наказу № 78 В від 10.07.2015 року знаходиться у відпустці з 03.08.2015 року по 03.09.2015 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2015 року головуючим по справі визначена ОСОБА_1 , склад колегії суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .
Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 11.08.2015 року замінений суддя ОСОБА_13 на ОСОБА_3 , в зв`язку з іншими обставинами, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що акт відповідає вимогам КПК України; підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта прокурору немає; справа підсудна цьому суду.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору вказавши, що обвинувальний акт складений з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 7 КПК України кримінальне провадження за формою і змістом повинно відповідати його загальним засадам, в тому числі такій, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що слідчим та прокурором не дотримані вимоги ст.ст. 91, 92 КПК України при розслідуванні даної справи, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що порушує право на захист обвинуваченого.
Так відсутність даних про вид і розмір заподіяної шкоди відповідно до п.7 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті свідчить про порушення органами досудового розслідування та прокурором вимог ст.ст. 91, 92 КПК України, що відноситься до істотних порушень норм КПК України, які перешкоджають суду постановити законне і обґрунтоване рішення.
Крім того, вимоги до форми та змісту обвинувального акта встановлені ст. 291 КПК України, згідно п.5 ч.2 цієї статті обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням.
Вищевикладені вимоги закону не виконані, так, прокурор і слідчий в обвинувальному акті обмежившись простим твердженням про вступ осіб у попередню злочинну змову з реалізацією спільного злочинного умислу на позбавлення волі та вбивства потерпілого, серед підстав обвинувачення не описали форми досягнення домовленості і їх зміст, розподілені ролі.
Однак, відповідно до вимог кримінального процесуального закону з врахуванням практики ЄСЗПЛ кожному обвинуваченому у груповому злочині повинно бути висунуте індивідуальне обвинувачення з зазначенням конкретно вчинених ним дії. Що у кінцевому підсумку служить цілям індивідуалізації відповідальності. Натомість у даній справі, хоча фактично обвинувачення висунуте групі осіб, в обвинувальному акті, текстуально повторюється одне теж саме обвинувачення, без його індивідуалізації, а саме відсутнє розмежування обвинувачення стосовно дії окремої особи, не визначена роль кожного, ступінь участі в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутнє посилання на наявність умислу у кожного з обвинувачених на вчинення цього злочину, що робить обвинувачення некоректним та порушує право обвинувачених на захист.
Отже у зазначеному обвинуваченні не наведено об`єктивної сторони злочину, а саме, які дії вчинив ОСОБА_6 , що свідчать про посягання на життя потерпілого, наслідки цих дій ( у вигляді смерті потерпілого) та причинним зв`язком між його діями та смертю потерпілого.
Зазначене переконливо свідчить про те, що під час досудового розслідування належним чином не були досліджені ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети, які є обов`язковими при описуванні злочинів, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочинів є незрозумілими та суперечливими.
Вищевказане дозволяє зробити висновок, що сформульоване прокурором в обвинувальному акті обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 є неконкретним, чим суттєво порушено його право на захист.
Також вважає, що обвинувальний акт за обвинувачення особи у скоєнні її декількох правопорушень має бути складений із урахуванням кожного епізоду окремо, чого слідством зроблено не було, натомість текстуально повторюється одні і ті самі обставини.
Таким чином, приймаючи до уваги засади кримінального провадження: законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, що передбачені ст. ст. 7-9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК України щодо змісту обвинувального акта в тому числі щодо відомостей, які він має містити, є підставою для визнання обвинувального акта, таким, що не відповідає вимогам КПК України.
Згідно вимог ст. 314 ч.3 п.3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. ст. 7-9, 91-92, 291 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що перешкоджає проведенню всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, а також здійснення повноцінного захисту від пред`явленого обвинувачення, тобто порушує право особи на захист.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 та заявив клопотання про обрання його підзахисному запобіжного заходу не пов`язаним з позбавленням волі, враховуючи, що на даний час ОСОБА_6 незаконно утримується в Уманському МВ УМВС України в Черкаській області, так як по незрозумілим причинам його не було звільнено з під-варти відповідно до ухвали апеляційного суду Черкаської області від 21.07.2015 року, врахувавши стан його здоров`я та недоведеність його вини в інкримінованих злочинах, наявність сім`ї та дітей, постійного місця проживання, постійного місця роботи, відсутність судимостей, співпрацю з правоохоронними органами та судом, позитивні характеризуючи дані.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання своїх захисників.
В підготовчому судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 з приводу повернення обвинувального акту на опрацювання покладається на думку суду, проте вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, враховуючи, що продовжують існувати ризики, які мали місце на час обрання міри запобіжного заходу, підтримуючи думку прокурора.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечуючи проти повернення обвинувального акта на доопрацювання, заявила клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 12.08.2015 року по 10.10.2015 року включно, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146 п.п. 3,12 ч.2 ст. 115 КК України, санкція статтей яких передбачає довічне позбавлення волі. Крім того наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що особа, може переховуватися від суду, незаконно впливати на іншого підозрюваного, особа, якого на даний час не встановлена та свідків по кримінальному провадженню. Також ОСОБА_6 може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Більш м`який запобіжний захід не забезпечить його процесуальної поведінки.
Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та щодо вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт з додатками до нього, колегія суддів приходить до таких висновків.
Кримінальне провадження підсудне Уманському міськрайонному суду Черкаської області, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України не вбачається.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Колегією суддів встановлено, що прокурором порушені вимоги ст. 384 КПК України.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч.2 ст. 115 КК України. Санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 384 КПК України прокурор зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.
Як вбачається з обвинувального акта вказані вимоги закону прокурором не виконані, оскільки таке письмове роз`яснення не додано до обвинувального акта та відсутні відомості в реєстрі матеріалів досудового розслідування щодо роз`яснення права обвинуваченому ОСОБА_6 на розгляд провадження відносно нього судом присяжних та про зміст і порядок реалізації цього права.
Відповідно до вимог статті 7 КПК України кримінальне провадження за формою і змістом повинно відповідати його загальним засадам, в тому числі такій, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.
Частиною 2 ст. 20 КПК України передбачено, що прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права, що включає і роз`яснення права на суд присяжних.
Системний аналіз положень зазначених норм кримінального процесуального закону дає суду підстави стверджувати, що прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному право на суд присяжних і, оскільки за змістом ч. 2 ст. 384 КПК України письмове роз`яснення про це додається до обвинувального акта та передається до суду, такий обов`язок прокурор повинен виконати ще до передання обвинувального акта до суду.
Інформування підозрюваного про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних до початку судового провадження дозволить йому підготуватися до реалізації такого права і його рішення буде обдуманим та обґрунтованим. Лише в такому разі засади кримінального провадження будуть дотримані, а судовий розгляд буде справедливим.
Відсутність же у статті 291 КПК України положення про додання до обвинувального акта письмового роз`яснення обвинуваченому про право на суд присяжних не є підставою для невиконання прокурором його процесуальних функцій по забезпеченню підозрюваному, обвинуваченому права на захист, і крім того, стаття 384 КПК України є спеціальною нормою, якою і передбачений такий обов`язок прокурора.
Тому, колегія Уманського міськрайонного суду Черкаської області не може погодитися з думкою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області під головуванням судді ОСОБА_14 проте що, що стосується посилань місцевого суду на той факт, що в наданому обвинувальному акті та в реєстрі до нього відсутня інформація з приводу роз`яснення підозрюваному ОСОБА_6 права на суд присяжних не заслуговує на увагу, оскільки вказане прямо суперечить вимогам ч.1 ст. 384 КПК України.
За положеннями п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Отже в обвинувальному акті повинно бути як виклад фактичних обставин події, так і формулювання обвинувачення, тобто описова і його резолютивна частини, які повинні бути, узгодженими між собою.
Із обвинувального акту, затвердженого прокурором прокуратури Черкаської області, встановлено, що в ньому не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим, оскільки відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а не щодо підозрюваної особи.
Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія злочину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, роль кожного з учасників.
Так, в обвинувальному акті фактичні обставини справи викладені не конкретно, а подекуди і суперечливо. Зокрема, в обвинувальному акті зовсім не розкрито, які конкретно дії та їх наслідки, спосіб вчинення злочину, роль кожного у досягненні спільного злочинного результату були предметом попередньої домовленості між обвинуваченим та іншими особами до початку вчинення злочину. Слідчий обмежився лише формальним посиланням на вчинення злочину за попередньою змовою, групою осіб. Наявні з цього приводу окремі факти ніби то реалізації такої домовленості викладені епізодично і суперечливо.
У відповідності до ч.3 ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи відносно якої здійснюється кримінальне правопорушення. Як випливає зі змісту цієї норми, право на зміну правової кваліфікації дій обвинуваченого, суд має лише після завершення судового розгляду справи та при винесенні судового рішення. Таким чином, на стадії підготовчого провадження суд не наділений правом формулювання чи зміни обвинувачення особі, щодо якої розглядається обвинувальний акт.
Прокурор і слідчий в обвинувальному акті, обмежившись простим твердженням про вступ осіб у попередню злочинну змову з реалізацією спільного злочинного умислу на позбавлення волі та вбивства потерпілого, серед підстав обвинувачення не описали форми досягнення домовленості і їх зміст, розподілені ролі.
Однак, відповідно до вимог кримінального процесуального закону з врахуванням практики ЄСЗПЛ кожному обвинуваченому у груповому злочині повинно бути висунуте індивідуальне обвинувачення з зазначенням конкретно вчинених ним дії. Що у кінцевому підсумку служить цілям індивідуалізації відповідальності. Натомість у даній справі, хоча фактично обвинувачення висунуте групі осіб, в обвинувальному акті, текстуально повторюється одне теж саме обвинувачення, без його індивідуалізації, а саме відсутнє розмежування обвинувачення стосовно дії окремої особи, не визначена роль кожного, ступінь участі в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутнє посилання на наявність умислу у кожного з обвинувачених на вчинення цього злочину, що робить обвинувачення некоректним та порушує право обвинувачених на захист.
Отже у зазначеному обвинуваченні не наведено об`єктивної сторони злочину, а саме, які дії вчинив ОСОБА_6 , що свідчать про посягання на життя потерпілого, наслідки цих дій ( у вигляді смерті потерпілого) та причинним зв`язком між його діями та смертю потерпілого.
Зазначене переконливо свідчить про те, що під час досудового розслідування належним чином не були досліджені ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети, які є обов`язковими при описуванні злочинів, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочинів є незрозумілими та суперечливими.
Вищевказане дозволяє зробити висновок, що сформульоване прокурором в обвинувальному акті обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 є неконкретним, чим суттєво порушено його право на захист.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що слідчим та прокурором не дотримані вимоги ст.ст. 91, 92 КПК України при розслідуванні даної справи, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що порушує право на захист обвинуваченого.
Так відсутність даних про вид і розмір заподіяної шкоди відповідно до п.7 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті свідчить про порушення органами досудового розслідування та прокурором вимог ст.ст. 91, 92 КПК України, що відноситься до істотних порушень норм КПК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ухвали апеляційного суду Черкаської області від 21.07.2015 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області під головуванням судді ОСОБА_14 було скасовано ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 146, п.3.12 ч.2 ст. 115 КК України було повернуто прокурору для усунення недоліків. Як справедливо наголошувала, як державний обвинувач по справі, так і захисники обвинуваченого при скасуванні вказаної ухвали не було вирішено питання щодо продовження терміну дії міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 згідно до ст. 331 КПК України. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 з моменту набрання чинності ухвали апеляційного суду 21.07.2015 року фактично перебував під вартою без відповідних правових підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Колегія суддів вважає доцільним обрати обвинуваченому запобіжний захід в виді тримання під вартою, оскільки застосування іншої міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого може не забезпечити його належної процесуальної поведінки. Колегія суддів вважає, що на час обрання строку тримання під вартою обвинуваченому продовжують існувати ризики, які мали місце на час обрання міри запобіжного заходу. За таких підстав клопотання захисників та обвинуваченого про обрання міри запобіжного заходу обвинуваченому, не пов`язаною з позбавленням волі, не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, 314, 331 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И ЛА :
Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки протягом двох місяців з дня проголошення ухвали.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід в вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в Черкаському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України в Черкаській області до 10 жовтня 2015 року включно .
Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захисникам, начальнику ІТТ при Уманському МВ УМВС України в Черкаській області, начальнику слідчого ізолятора, до відому та виконання.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3