Справа № 314/4344/15-к
Провадження № 1-в/314/899/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.11.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

представника колонії ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Курганчи Галабінського району Ташкентської області Узбекської СРСР, громадянина України, освіта середньо-технічна, військовозобов`язаного, не працюючого, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 11.11.2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України

Зараз відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55)

Початок строку: 16.02.2008 року Кінець строку: 16.02.2018 року,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, пояснив, що зробив для себе належні висновки, вважає, що заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення клопотання засудженого, вважає, що засуджений встав на шлях виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення оскільки за весь час відбування покарання він має лише 3 заохочення. Крім того, засуджений працював не протягом всього періоду знаходження в місцях відбування покарання. Отже, вважає, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання.

Суд, заслухавши засудженого, пояснення представника адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як вбачаться з матеріалів справи та особової справи ОСОБА_4 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 10 років за скоєння умисних злочинів, серед яких є особливо тяжкий. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 16.02.2008 року, і на день розгляду клопотання засуджений вже дійсно відбув більше трьох четвертих призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.

Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ст.123 КВК України при визначення ступеня виправлення засуджених враховується їх участь у виховних заходах, стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу.
Згідно характеристики, що знаходиться в матеріалах справи під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області з 06.03.2008 року по 15.05.2009 року вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав.

З 15.05.2009 року по 15.05.2012 року відбував покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101). За час відбування покарання характеризувався наступним чином: вимоги режиму відбування покурання порушував, за що мав 3 стягнення накладені правами начальника відділення. Заохочень не мав.

З 15.05.2012 року, перебуває на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55). За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок , умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був 2 рази заохочений правами начальника колонії, та 1 раз правами начальника відділення СПС.

На виробництві установи не працевлаштований в зв`язку з хворобою на туберкульоз.

Доводи прокурора про те, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення через наявність у нього стягнень суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він вважається таким, що не має стягнення.

Таким чином, на час звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, засуджений ОСОБА_4 вважається таким, що не має стягнення.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Отже, засуджений ОСОБА_4 вину у скоєному злочині визнає, щиро розкаюється. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 2 рази заохочений правами начальника колонії та 1 раз правами начальника відділення СПС.

Суспільно корисна праця в силу винятково великих виховних можливостей впливу на особистість виступає найважливішим засобом виправлення засуджених; свого часу праця у відповідних законах нашої держави визнавалась основою всього процесу виправлення та перевиховання засуджених.

Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі.

У судовому засіданні судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_4 на виробництві установи не працевлаштований у зв`язку із хворобою на туберкульоз, але мав бажання працювати на протязі всього часу відбування покарання, що підтверджується, як зі слів самого засудженого, так і зі слів представника установи.

Отже, засуджений ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової його життя, у тому числі й подальшого життя на волі.

Також судом встановлено, що засуджений приймає активну участь з благоустрою відділення та прилеглої території. Також, ОСОБА_4 , згідно ст.118 п.5 КВК України залучався без оплати праці до роботи в господарчій обслузі туберкульозного відділення №2 по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, до праці ставиться сумлінно.

Соціально-виховна робота - це цілеспрямована діяльність персоналу органів та установ виконання покарань та інших соціальних інституцій для досягнення мети виправлення і ресоціалізації засуджених (ст. 123 КВК України). Це комплекс заходів, що проводяться із засудженими з метою формування у них поважного ставлення до людини, суспільства, праці, норм, правил та традицій людського співжиття та стимулювання правослухняної поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів. Проведення соціально-виховних заходів (соціально-виховної роботи) є необхідною умовою виправлення засуджених. їх комплекс включає великий набір різноманітних засобів та методів їх застосування.

Суд враховує участь засудженого у соціально-виховних заходів при визначенні ступеня його виправлення, а також при застосовуванні до нього заходів виправлення, заохочення.

Суд приходить до висновку, що заходи виправного впливу на засудженого сприяли формуванню у нього почуття відповідальності та виробленню навичок, які допоможуть реінтегруватися у суспільство, допоможуть виконувати вимоги законності та задовольняти свої життєві потреби власними силами після звільнення.

Пункт "г" ст. 66 Європейських в`язничних правил рекомендує впроваджувати такі системи контактів і методів керівництва, які б сприяли встановленню позитивних стосунків між персоналом і засудженими з метою досягнення мети виправлення.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбуття покарання умовно-достроково на строк який залишився.

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55)- задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.11.2008 року на невідбутий строк, що складає 2 роки 3 місяці 11 днів.

На ухвалу протягом семи діб може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

05.11.2015