Справа № 302/1073/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2015смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт.Міжгір`ї кримінальне провадження № 0000417 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, без освіти, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 17 серпня 2015 року біля 02 год.00 хв. знаходячись в урочищі «Рибачинка» в с. Синевирська-Поляна, Міжгірського району, Закарпатської області разом з громадянкою ОСОБА_6 , де при цьому побачив у останньої мобільний телефон марки «Нокія-300», який ОСОБА_6 поставила на дерев`яний стіл біля себе, ОСОБА_7 , умисно з метою відкритого викрадення чужого майна (грабежу), зі столу в присутності ОСОБА_6 викрав мобільний телефон марки «Нокія-300», вартість якого відповідно до висновку експерта № 23/462 від 07.09.2015 року становить 275 грн., з вмонтованою сім-картою мобільного оператора «Київстар», з номером НОМЕР_1 , вартість якої відповідно до довідки становить 20 грн., чим самим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 295 грн..

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні мобільного телефону потерпілої ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 186 ч.1 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

25 вересня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 , була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України. Згідно даної угоди ОСОБА_4 визнає свою вину у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 186 КК України , обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 186 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Також сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений, а саме відповідно до ч. 1 ст.186 КК України покарання у вигляді штрафу п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Крім цього даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами угоди наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаюється. Також пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-якого характеру вона не має, зазначену угоду уклала добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі. Також просила затвердити зазначену угоду.

Суд, заслухавши думку прокурора, який проти затвердження угоди не заперечував, потерпілої, обвинуваченого, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним про примирення.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 1 ст. 186 КК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені абзацами 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом також з`ясовано, що потерпіла ОСОБА_6 цілком розуміє наслідки затвердження угоди передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, не відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Крім того суд бере до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такою, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України міра покарання, узгоджена обвинуваченим та потерпілою, визначена у межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого, висловленої в судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, позиції потерпілої, яким зрозумілі наслідки затвердження угоди, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення від 25 вересня 2015 року, укладеної між потерпілою та обвинуваченим по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не обирався.

Цивільного позову, процесуальних витрат немає.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 371, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про примирення від 25 вересня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення, потерпіла чи прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільного позову, процесуальних витрат немає.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Нокія-300і» з сім-картою мобільного оператора «Київстар», № НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити ОСОБА_6 .

Вирок суду на підставі угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Міжгірський районний суд з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1