Провадження № 1-кп/734/18/16 Справа № 734/17/16-к
іменем України
02 лютого 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
у присутності обвинуваченого ОСОБА_5
Відповідно до обвинувального акту від 24 вересня 2015 року старший лейтенант ОСОБА_5 04 вересня 2014 року був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . Того ж дня наказом №91 зарахований на всі види забезпечення та призначений на посаду командира взводу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (дислокується в АДРЕСА_2 ).
03 жовтня 2014 року разом із своїм підрозділом ОСОБА_5 направився в зону проведення антитерористичної операції, де пробув до 24 грудня 2014 року.
24 грудня 2014 року згідно наказу №19 керівника сектору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 17 січня 2015 року старший лейтенант ОСОБА_5 вибув до пункту постійної дислокації, у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 , звідки в той же день вибув у відпустку до 25 січня 2015 року.
Таким чином, ОСОБА_5 мав з`явитися до місця проходження військової служби, військової частини польова пошта НОМЕР_1 25 січня 2015 року (дислокується у АДРЕСА_2 ).
Разом із тим, 25 січня 2015 року ОСОБА_5 до військової частини не повернувся.
26 січня 2015 року ОСОБА_5 повернувся до військової частини та виявив, що підрозділ де він проходить військову службу вибув для виконання бойових завдань у зону проведення антитерористичної операції.
До 28 лютого 2015 ОСОБА_5 постійно перебував у місці дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
28 лютого 2015 року ОСОБА_5 самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 , після чого поїхав додому в м. Київ, де перебуває і по теперішній час, свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд та не вживає належних заходів для повернення до військової частини.
Проходячи військову службу, старший лейтенант ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військову присягу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. Незважаючи на вищевикладене, військовослужбовець старший лейтенант ОСОБА_5 починаючи з 28 лютого 2015 року без дозволу відповідних начальників та командирів, самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 (дислокувалася АДРЕСА_2 ) без поважних причин, свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, чим здійснив самовільне залишення місця служби, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
Згідно з вказаною угодою ОСОБА_5 , беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України в обсязі обвинувачення.
Також вказаною угодою сторони із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України погодили покарання у виді арешту строком 6 (шість) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 4 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком визнає права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що перелічені в угоді.
Таким чином, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості від 02 лютого 2016 року між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України у виді арешту строком 6 (шість) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з обмеженням :
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя
Козелецького районного суду ОСОБА_1