Справа № 185/9464/15-к
Провадження № 1-кп/185/551/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Бердянська Запорізької області, з неповною вищою освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до Конституції України «на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. Політичні партії та громадські організації не можуть мати воєнізованих формувань».

Разом з тим, упродовж квітня 2014 року на території Донецької області створено так зване самопроголошене державне утворення «Донецька Народна Республіка» (далі «ДНР»), основною метою діяльності якого є зміна меж території і державного кордону України, створення вказаного незаконного державного утворення на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Впродовж наступних місяців 2014 року до вказаного так званого самопроголошеного державного утворення «Донецька Народна Республіка» увійшло створене всупереч Конституції України та законам України незаконне збройне формування - 11-й мотострілковий полк першого добровільного корпусу «ДНР».

Вказане незаконне збройне формування має на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, займається залякуванням населення, захопленням населених пунктів, будівель, військових частин, адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно - політичної ситуації у державі, захопленням чи заволодінням у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності.

Так, одним із учасників вказаного незаконного збройного формування був ОСОБА_3 , який 26 лютого 2015 року, будучи радикально налаштованим, що не сприймає діючу державну владу в Україні, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи, що збройне формування -11-й мотострілковий полк першого добровільного корпусу «ДНР» створене без передбачених законами України дозволів та всупереч ч. 6 ст. 17 Конституції України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вступив до складу цього збройного формування, погодившись обійняти посаду телефоніста (радиста) взводу тилового пункту управління роти управління 11-го мотострілкового полку першого добровільного корпусу «ДНР».

Окрім цього, для забезпечення секретності участі у незаконному збройному формуванні, ОСОБА_3 було надано прізвисько « ОСОБА_7 ».

В подальшому, ОСОБА_3 , на виконання покладених на нього обов`язків телефоніста (радиста), протягом часу з 26 лютого 2015 року по 27 квітня 2015 року безпосередньо здійснював забезпечення безперебійного, постійного каналу зв`язку командира НОМЕР_1 мотострілкового полку першого добровільного корпусу «ДНР» з іншими незаконними збройними формуваннями підконтрольними «ДНР», з метою своєчасного отримання інформації щодо пересування, дислокації обладнання, позицій і блокпостів, укріплень, озброєння, наявної техніки, та руху бойових підрозділів Збройних сил України (далі ЗСУ) та правоохоронних органів, у зоні проведення антитерористичної операції.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 260 КК України, як участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.
31 серпня 2015 року між старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України прокуратури Запорізької області радника юстиції ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.

Згідно даної угоди підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і визнав обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Узгоджуючи покарання підозрюваному ОСОБА_3 , прокурором у відповідності до вимог ст. 65 КК України було враховано ступінь тяжкості кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_3 , яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який у 2011 році притягався до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190 КК України, судимість погашена, на диспансерному обліку у наркологічному диспансері та в психіатричній лікарні не перебуває та обставини що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України можна визнати: повне визнання вини, сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину.

Обставини, що обтяжують покарання під час досудового слідства не встановлені.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді 5 (п`яти) року позбавлення волі без конфіскації майна. У відповідності до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін тривалістю 3 роки та зобов`язавши при цьому у відповідності до вимог п. п. 2, 3,4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений визнав вину повністю та пояснив, що участі в бойових діях він не приймав, інших тяжких злочинів він не вчинював, в скоєному розкаявся та просив затвердити вищезазначену угоду.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 3891 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України прокуратури Запорізької області радника юстиції ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 від 31 серпня 2015 року і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який відповідно до ст. 377 КПК України підлягає звільненню з під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання.

Процесуальних витрат у справі не має.

Питання стосовно речових доказів у справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 серпня 2015 року укладену між старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України прокуратури Запорізької області радника юстиції ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_8 - скасувати у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності, звільнивши його негайно з-під варти в залі суду.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 перебування під вартою з 29 липня 2015 року по 18 вересня 2015 року.

Речовий доказ у справі: мобільний телефон «Нокиа» з сім карками мобільного оператора «Лайф» з номером № НОМЕР_2 та мобільного оператора «МТС» з номером № НОМЕР_3 та мікрокарткою Е302G1223 повернути ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1