Справа № 214/7071/15-к
1-кс/214/819/15
У Х В А Л А
іменем України
14 вересня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі справу за скаргою ОСОБА_5 про скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою, в якій просить: скасувати постанову від 8 вересня 2015 року про відмову стороні захисту в задоволенні клопотання №28, винесену прокурором прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_3 (далі за текстом «прокурор»).

В обґрунтування скарги зазначає, що в провадженні СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 04.06.2015 року, за фактами вчинення службовими особами ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України (умисне невиконання службовою особою рішення Апеляційного суду у Дніпропетровській області від 05.02.2014 року у справі № 2-3446/11). В цьому провадженні він, ОСОБА_5 , є підозрюваним.
Користуючись своїми правами, в тому числі і правом на захист (ст.20 КПК України), 7 вересня 2015 року здав на ім`я прокурора прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу клопотання № 28. 9 вересня 2015 року отримав від прокурора постанову від 8 вересня 2015 року про відмову в задоволенні цього клопотання.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор слідчий, зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Даний принцип, як загально правовий, випливає з вимог ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимога дотримуватися закону при здійсненні правосуддя міститься й у ст.129 Конституції України, відповідно до якої судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються тільки закону.
З огляду на вимоги ст.110 КПК України, окрім процесуальних дій, до кримінально-процесуальних актів належать процесуальні рішення. Процесуальні рішення - це правозастосовні акти владно-розпорядчого характеру, втілені в установленій законом формі, пов`язані із вирішенням правових питань, що виникають у процесі кримінального провадження та містять владні приписи щодо вчинення певних правових дій.
Вимоги щодо форми та змісту постанови слідчого та прокурора містяться у ч.5 ст.110 КПК України. Вважає, що недотримання вимог щодо форми та змісту процесуальних документів, складених слідчим та прокурором здатне призвести до порушення прав учасників процесу та мати наслідком визнання таких процесуальних документів незаконними та такими, що не відповідають порядку, встановленому кримінально-процесуальним законом із подальшим скасуванням неналежно складених процесуальних рішень судом.
Згідно частини 5 статті 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Час прийняття постанови - це конкретне зазначення певного періоду доби, який дозволяє суду та іншим учасникам процесу дослідити не тільки змістовність процесуального рішення, але й отримати уяву про певний етап виготовлення документу, який не повинен співпадати з іншими процесуальними діями і буде свідчити про допустимість певного документу, як підстави для отримання доказів у подальшому під час здійснення кримінального провадження.
Наполягає, що порушення порядку, встановленого КПК України щодо змісту процесуального рішення - постанови слідчого/прокурора та відсутність зазначення часу складання постанови є безумовною підставою для визнання документу незаконним, що тягне його скасування.
Вважає, що постанова прокурора прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_3 оформлена з порушеннями вимог ч.5 ст.110 КПК України, оскільки в ній не відображений час прийняття постанови (у вступній частині), можливість та порядок оскарження постанови, а тому є юридично нікчемною.
У судовому засіданні захисник скаргу підтримав повністю.

Прокурор заперечує проти задоволення скарги, та зазначив, що в клопотанні не було зазначено, які саме обставини будуть встановлені в разі задоволення клопотання.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: клопотання (а.с.3), опис, квитанція (а.с.4), постанова (а.с.5).

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши докази, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги, про зобов`язання вчинити певну дію.

Відповідно до ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскарженим рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій.

Частина перша ст.91 КПК передбачає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Частина 2. ст.91 КПК передбачає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Як вбачається із змісту ч.1 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставою для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення мети.

Згідно ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій, слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну чи часткову відмову у задоволенні клопотання, виносить вмотивована постанова.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст.7 ч.1 п. 15 КПК України, передбачає, що однією з засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода в подання ними своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, з урахуванням вказаної засади КПК України, на переконання суду, клопотання сторони захисту підлягає задоволенню слідчим або прокурором в тому випадку, якщо з його змісту вбачається, що процесуальна дія, зазначена в клопотанні, має значення для доказування передбачений статтею 91 КПК України обставин, тому в клопотанні повинно бути зазначено, які саме обставини можуть бути доказаними при проведенні зазначеної в клопотання процесуальної дії. Також, суд вважає що в клопотанні повинна бути зазначена така процесуальна дія, яка передбачена КПК України.

Судом встановлено, що 7 вересня 2015 року підозрюваний ОСОБА_6 подав клопотання прокурору з проханням оглянути ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 3 серпня 2015 року у справі №201/11835/15-ц, яка знаходиться у ОСОБА_7 та зробити її виїмку. При цьому, в клопотанні не було зазначено, які обставини, що підлягають доказуванню, можуть бути встановлені в разі задоволення клопотання.
8 вересня 2015 року прокурор виніс постанову, якою відмовив у задоволення клопотання. При цьому прокурор, як на підставу у відмові у задоволенні клопотання, вказав, що вказану ухвалу сторона захисту може представити самостійно. У вказаній постанові прокурор не зазначив можливість та порядок її оскарження.
На переконання суду, прокурор з вказаної підстави обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання, так як в клопотанні не було зазначено, які саме обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні можуть бути встановленні в разі задоволенні клопотання. Крім того, в клопотанні було висловлено прохання провести дію, яка не передбачена КПК України.
Суд вважає, що згідно ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту прокурор зобов`язаний задовольнити за наявності відповідних підстав. Суд приходить до переконання, що у прокурора не було обґрунтованих підстав для задоволення клопотання, так як в клопотанні було висловлено прохання провести виїмку, в той час як така процесуальна дія не передбачена КПК України, не було достатнього обґрунтування необхідності долучення до кримінального провадження ухвали. Таким чином, прокурор виніс постанову, яка за своєю суттю, як рішення стосовно заявленого клопотання, відповідає вимогам ст. 220 КПК України, а тому підстав для скасування правильної за своєю суттю постанови прокурора не мається.
Доводи, наведені в скарзі про те, що постанова не містить часу її складання спростовується тим, що постанова має дату її винесення 8 вересня 2015 року.
На переконання суду відсутність в постанові вказівки на можливість та порядок її оскарження, не може бути підставою для скасування постанови, яка за своєю суттю відповідає положенням ст. 220 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 84, 91, 220, 303, 307, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_5 про скасування постанови від 8 вересня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_5 № 28 про проведення огляду та виїмки у кримінальному провадженні, яка винесена прокурором прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1