АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1678/15-к Номер провадження 11-кп/786/667/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.289 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Постав-Мука Чорнухинського району Полтавської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей непрацюючого, раніше судимого:

-09.09.1997 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.81, ст.45 КК України (1960р.) на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання покарання з іспитовим строком на 2 роки та штрафу 680 грн.;

-22.07.2002 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.140, ст.46-1 КК України (1960р.) на 1 рік позбавлення волі з відстрочкою виконання покарання з іспитовим строком на 2 роки. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 19.02.2004 року відстрочку покарання скасовано та направлено ОСОБА_9 відбувати покарання. Звільнився 06.09.2004 року умовно-достроково з невібутим строком 5 місяців 10 днів;

-12 липня 2015 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.357, ст.ст.70, 71 КК України на 4 років 9 місяців позбавлення волі. Звільнився 05.05.2009 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 3 місяці 29 днів;

-01.10.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 01.04.2013 року по відбуттю строку покарання,-

засуджено за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 687 грн. 96 коп. на проведення експертиз.

Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.

За змістом вироку ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він, 11 вересня 2014 року, близько 21 години, за допомогою викрутки відчинив вітрове вікно зі сторони водія, відкрив двері салону та проник до автомобіля ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_10 , після чого з місяця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 12144 грн. 80 коп.

У поданій апеляції обвинувачений ОСОБА_12 не погоджується з обвинувальним вироком суду, просить скасувати його і закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю.

На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що місцевий суд дав неналежну оцінку наявним доказам: що знайдені в автомобілі та на викрутці відбитки пальців, йому не належать і що свідок ОСОБА_13 плутався у своїх показаннях. Крім того місцевим судом по суті не перевірено його алібі, лікар ОСОБА_14 , що той день чергувала у лікарні, допитана не була. Замість неї стороною обвинувачення була викликана свідок - заступник головного лікаря Полтавської ЦРЛ ОСОБА_15 , яка не змогла підтвердити або спростувати перебування обвинуваченого у вказаний день та час у лікарні, а назвала лише загальні правила відвідування лікувального закладу сторонніми особами. Також цей свідок не був заявлений органом слідства під час досудового розслідування, а був представлений стороні захисту тільки під час судового розгляду.

У доповненнях до апеляції ОСОБА_12 , окрім наведеного, звертає увагу на недостовірність наданої стороною обвинувачення роздруківки розкладу руху приміських автобусів, на те, що суд не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_16 , яка по суті підтвердила факт фальсифікації протоколу впізнання, свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_17 .

Інші учасники судового розгляду апеляцій на вирок суду не принесли.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляції, прокурора ОСОБА_7 , яка прохала залишити рішення місцевого суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст.370КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку наводиться формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Ці фундаментальні положення процесуального законодавства щодо найважливішого акту правосуддя вироку суду у кримінальному провадженні, місцевим судом недотримані.

Даним вироком дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.2ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Указаний злочин відноситься до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, його об`єктом є відносини, які забезпечують безпеку руху та експлуатації механічного транспортного засобу, а предметом - транспортні засоби, які згідно з чинним законодавством визнаються джерелом підвищеної небезпеки.

За змістом ст.289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти протиправне вилучення його у власника і поїздка на ньому, тобто використання в режимі руху.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

В силу ст.91 КПК України у кримінальному провадженні у першу чергу підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Обов`язок доказування цих обставин на стадії досудового розслідування покладається на слідчого та прокурора (ст.92КПК України).Останній же, здійснюючи свої процесуальні повноваження, доводить ці обставини і в суді, при підтриманні державного обвинувачення.

Як указувалося вище, місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки є обов`язковими елементами і для обвинувального вироку.

Між тим із змісту оскаржуваного вироку вбачається, що визнавши доведеною вину ОСОБА_12 у незаконному заволодінні транспортним засобом, суд у мотивувальній частині вироку не вказав ні місце вчинення злочину, ні те, які ж конкретно кримінально карані дії, що утворюють об`єктивну сторону цього злочину, вчинив обвинувачений для його реалізації. У вироку лише зазначено, що ОСОБА_9 за допомогою викрутки проник до автомобіля ВАЗ 21011, що належав потерпілому ОСОБА_11 , після цього з місця злочину зник. При цьому є не зрозумілим, яким способом і звідки обвинувачений розпочав рух на чужому автомобілі проти волі власника та чи взагалі він рухався на ньому.

Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За викладених вище обставин колегія суддів вважає, що недотримання місцевим судом вимог ст.ст.370, 374 КПК України щодо змісту вироку, його законності, обґрунтованості і вмотивованості, призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення, яке не узгоджується з нормами матеріального права, у зв`язку він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді слід ретельно з`ясувати обставини злочину, повно і об`єктивно перевірити алібі ОСОБА_12 , за правилами ст.94 КПК України дати оцінку усіх доказів та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.404,412, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року стосовно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою скасувати.

С У Д Д І :
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2