Справа № 152/1945/15-к
Провадження1-кп/152/114/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду кримінальне провадження № 0000434 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого Шаргородським районним судом Вінницької області 15.06.2015 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 15.06.2015 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на двісті годин. 10.08.2015 року йому під розписку інспектором Шаргородського РП КВІ УДПтС України у Вінницькій області було роз`яснено порядок і умови відбування зазначеного виду покарання та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від його відбування. 10.08.2015 року ОСОБА_5 було направлено в Джуринську сільську раду Шаргородського району Вінницької області для відбування покарання. З часу вступу вироку в законну силу та направлення ОСОБА_3 для відбування покарання, останній умисно, в порушення вимог п.2 ст.38 КВК України, ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, відпрацював лише 64 години, і, не дивлячись на неодноразові попередження сільського голови, ухиляється від відбування покарання, на зауваження не реагує, без поважних причин не відпрацював громадські роботи.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Суду показав, що вироком Шаргородського районного суду від 15.06.2015 року він був засуджений за вчинення крадіжки чужого майна до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин. 10.08.2015 року йому під підписку інспектором Шаргородського РП КВІ УДПтС України у Вінницькій області було роз`яснено порядок і умови відбування зазначеного виду покарання та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від його відбування. Цього ж дня він отримав направлення в Джуринську сільську раду Шаргородського району Вінницької області для відбування покарання. З часу вступу вироку в законну силу та направлення для відбування покарання відпрацював лише 64 години громадських робіт, хоча мав можливість повністю відбути покарання, але легковажно віднісся до вимог інспектора Шаргородського РП КВІ УДПтС України у Вінницькій області та сільського голови, не з`являвся на роботу, поїхав на заробітки, бо вважав, що для нього робота була важливішою ніж відбування покарання.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно сторони кримінального провадження розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , прокурора у суду немає. Суд також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому разі вони позбавляються права оскаржувати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання органами досудового слідства кваліфіковані вірно, кримінальне правопорушення по ст. 389 ч.2 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, позитивно характеризується по місцю постійного проживання. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

З урахуванням цих обставин, суд вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 є необхідним і достатнім покарання у виді арешту. При цьому покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами ст. 71 КК України, тобто до призначеного за новим вироком покарання повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 15.06.2015 року із розрахунку - одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.72 КК України /(200-64):8=17/.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для його застосування судом.

Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України і призначити покарання у виді арешту строком на два місяці.

На підставі ст.71,72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 15.06.2015 року сімнадцять днів арешту і остаточно до відбування ОСОБА_3 призначити два місяці і сімнадцять днів арешту.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1