АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/490/8167/11 Справа № 11-2107/11 Головуючий у 1 й інстанції - Дігтярь Доповідач - Косенко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2011 року

08 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Капелюхи В.Н., Стуковенкової Т.Г.

при секретарі Грищенко І.М.

з участю прокурора Чепурка А.С.

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4

засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_8, засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2011 року.

Цим вироком засуджені:

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого,-

за ч.2 ст.127 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, ч.2 ст.121 КК на 8 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше судимого,-

за ч.2 ст.127 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, ч.2 ст.121 КК на 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

згідно ст.89 КК такого, що не має судимості,-

за ч.2 ст.121 КК до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вироком суду визнано винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

1 вересня 2010 року в період з 1 до 3 години ночі в будинку № 36 в квартирі №2 на вулиці Пальохи у місті Верхньодніпровську Дніпропетровської області ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вживали спиртні напої, чим заважали відпочивати власнику квартири ОСОБА_4 На вимоги ОСОБА_4 покинути її квартиру або вона викличе міліцію, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з метою перешкодити потерпілій вчинити такі дії за попередньою змовою побили потерпілу, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

29 жовтня 2010 року в період з 19 до 20 години біля магазину «Дюймовочка» на вулиці Попова,32 у м. Верхньодніпровську засуджені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вживали спиртні напої. Туди підійшов потерпілий ОСОБА_3 разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 Згідно з вироком в зазначеному місці між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 виникла сварка, під час якої ОСОБА_6 два рази вдарив ОСОБА_2 кулаком по обличчю, внаслідок чого потерпілий упав. Після цього сварка продовжилася між ОСОБА_5 і ОСОБА_3: вони хватали один одного за одежу, падали й боролися. Потім засуджені ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 почали бити потерпілого ОСОБА_3 руками і ногами в область голови.

Унаслідок дій засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

На вирок подані апеляційні скарги.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, посилається на те, що по епізоду 1 вересня 2010 року щодо потерпілої ОСОБА_4 суд на порушення ст.334 КПК неповно сформулював обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК. Вважає, що з урахуванням ступеня тяжкості вчинених засудженими злочинів, даних про особу винних та всіх обставин справи суд призначив їм покарання, яке внаслідок мякості є явно несправедливим.

Виходячи з цього просить, як це видно з апеляції, вирок щодо ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Потерпілий ОСОБА_3 скаржиться на однобічність і неповноту судового слідства. Заперечує, що засуджені ОСОБА_7 і ОСОБА_6 брали участь у його побитті. Як видно з апеляції потерпілий ОСОБА_3, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати як незаконний, а справу відносно нього закрити.

Адвокат ОСОБА_8 вказує на те, що в судовому засіданні не були спростовані твердження ОСОБА_5, в яких він вказував, що він один побив потерпілу ОСОБА_4 під час сварки з нею, а не з метою примусити її вчинити дії, що суперечать волі потерпілої. За таких обставин, як вважає захисник, дії ОСОБА_5 потрібно кваліфікувати в цій частині обвинувачення не за ч.2 ст.127 КК, а за ч.2 ст.125 КК.

В частині засудження ОСОБА_5 за ч.2 ст.121 КК по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 просить перекваліфікувати дії ОСОБА_5 зі ст.121 ч.2 КК на ст.123 КК, оскільки вважає, що в даному випадку той побив ОСОБА_3 і заподіяв йому умисні тяжкі тілесні ушкодження, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання внаслідок образи з боку потерпілого.

Засуджений ОСОБА_5 у своїх апеляційних скаргах та доповненнях до них посилаючись на ті ж доводи, які виклав в апеляції його захисник ОСОБА_8, просить перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.125 і ст.123 КК. Разом з тим, як убачається з апеляції, ОСОБА_5 вважає, що вирок суду відносно нього підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти й однобічності досудового і судового слідства, а також через численні порушення кримінально-процесуального закону, які на його думку допустили слідчі та суд при розслідуванні справи та її розгляді в судовому засіданні.

Засуджений ОСОБА_6 просить вирок щодо нього скасувати. При цьому зазначає, що даний вирок не грунтується на достовірних доказах. Вважає, що суд неповно й необєктивно розглянув справу і що у справі немає доказів його вини у вчиненні злочинів, за які він був засуджений.

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на відсутність обєктивних доказів, які б підтверджували вину у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК, а тому вважає вирок щодо нього скасувати та виправдати його за цим обвинуваченням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора Чепурка А.С. про перекваліфікацію дій засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з ч.2 ст.127 на ч.2 ст.125 КК, пояснення потерпілої ОСОБА_4 про залишення вироку без зміни, а поданих апеляцій без задоволення, засудженого ОСОБА_5, який просив перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.127 на ч.2 ст.125 КК, з ч.2 ст.121 на ст.123 КК, пояснення потерпілого ОСОБА_3, засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які підтримали доводи своїх апеляцій про скасування вироку, пояснення адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляцій відповідно засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи поданих апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, висновок суду про доведеність обвинувачення засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 грунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.67 КПК.

Так, обставини побиття потерпілого й заподіяння тому тяжких тілесних ушкоджень на досудовому слідстві й частково в судовому засіданні визнавали ОСОБА_5 і ОСОБА_6 На протязі всього досудового слідства, починаючи з первинних пояснень і до оголошення їм про закінчення розслідування справи ОСОБА_5 і ОСОБА_6 послідовно розповідали про те, що 29 жовтня 2010 року вони разом з ОСОБА_7, потерпілим ОСОБА_3 й іншими особами вживали спиртні напої. Визнали, що увечері того ж дня біля магазину «Дюймовочка» між ними й ОСОБА_3 виникла сварка, яка перейшла в бійку, під час якої вони побили потерпілого.

Разом з тим, повідомляючи на допитах про обставини побиття потерпілого, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до кінця не були щирими, неодноразово змінювали показання, весь час зменшуючи свою роль у злочину, давали показання в угоду один одному, а також допомагаючи ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності за вчинене відносно ОСОБА_2.

Зокрема, на первинних допитах ОСОБА_5 розповідав, що під час сварки спочатку ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_2 кілька разів, а потім і в нього самого виник конфлікт з потерпілим, який перейшов в обопільну бійку, а ОСОБА_6 і ОСОБА_7 розборонили його з ОСОБА_3. В подальшому на допиті в якості обвинуваченого ОСОБА_5, посилаючись на те, що з метою уникнути кримінальної відповідальності він обмовив ОСОБА_6, заявив, що саме ОСОБА_2 спочатку побив ОСОБА_6, а потім потерпілий почав ображати й бити і його. ОСОБА_5 стверджував, що під час боротьби з потерпілим вони падали на землю. Визнав, що він наносив удари ногами в область голови ОСОБА_2, коли той лежав на землі. Показав, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 розборонили їх після того, як з магазину почала кричати продавець.

Такі самі показання ОСОБА_5 дав і при судовому розгляді справи, стверджуючи, що він побив ОСОБА_2, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, оскільки потерпілий, на його думку, принизив і образив його. Наполягав на тому, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не били ОСОБА_2, а на досудовому слідстві він обмовив ОСОБА_6, намагаючись самому уникнути кримінальної відповідальності.

ОСОБА_6 в поясненні від 4 листопада 2010 року заперечував будь-який конфлікт з потерпілим ОСОБА_3 29 жовтня 2010 року. Однак на очній ставці з ОСОБА_3 ОСОБА_6 визнав, що під час сварки вдарив потерпілого рукою в область грудної клітини. Підтвердив бійку між ОСОБА_5 і ОСОБА_3. На допиту в якості обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні названого злочину не визнав і показав, що у відповідь на удар ОСОБА_3 він один раз вдарив потерпілого рукою в область обличчя.

В судовому засіданні ОСОБА_6 частково визнав себе винним у злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК. Показав, що 29 жовтня 2010 року на протязі дня він разом з ОСОБА_5 і ОСОБА_7 уживав спиртні напої. Увечері того ж дня він з названими особами перебував біля магазину «Дюймовочка», де продовжував уживати горілку. Там у нього виник конфлікт з ОСОБА_3, під час якого він два рази вдарив потерпілого кулаком в обличчя. Після цього за показаннями ОСОБА_11 посварився з ОСОБА_5, між ними виникла бійка, під час якої ОСОБА_5 бив ОСОБА_11, який лежав на землі, руками й ногами в область голови. Стверджував, що виявлені в ОСОБА_3 тілесні ушкодження були заподіяні ОСОБА_5.

ОСОБА_7 хоча і не визнавав себе винуватим в заподіянні ОСОБА_3 умисних тяжких тілесних ушкоджень, визнав, що 29 жовтня 2010 року разом з ОСОБА_5, ОСОБА_11 і ОСОБА_3 уживав спиртні напої за місцем проживання Околовича. Підтвердив, що біля магазину «Дюймовочка» у відповідь на образи ОСОБА_11 завдав потерпілому два удари кулаком в область обличчя. Стверджував, що між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 виникла бійка, в якій він особисто не брав участь. В судовому засіданні ОСОБА_7 визнав, що під час цієї бійки він і ОСОБА_6 відтягнули від них ОСОБА_12, який намагався втрутитися в цю бійку і пропонував їм забрати ОСОБА_5.

Потерпілий ОСОБА_3 у своїх первинних поясненнях на досудовому слідстві, в тому числі на очних ставках із засудженими, при відтворенні обстановки й обставин події підтвердив, що 29 жовтня 2010 року разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 уживав спиртні напої, а увечері того ж дня біля магазину «Дюймовочка» ОСОБА_6 предявив до нього претензії з приводу того, що на проїзд у таксі в нього не було коштів, а на придбання горілки гроші знайшлися. Під час зясування відносин ОСОБА_6 заподіяв йому два удари кулаком в обличчя, унаслідок чого він упав і втратив свідомість. Що відбулося далі, він не памятає, але знайомий ОСОБА_9 розповів йому, що його побили ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. В результаті насильства з боку засуджених йому були заподіяні тілесні ушкодження.

За висновком судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_3 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, крововиливом, лінейним переломом кісток склепіння черепу в лобовій ділянці, гематом на обох повіках правого ока. Ці тілесні ушкодження могли утворитися від заподіяння не менше кількох ударів.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що увечері 29 жовтня 2010 року у вікно з магазину «Дюймовочка» вона бачила, як ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 брали участь у побитті ОСОБА_12, який лежав на землі, завдаючи потерпілому численні удари руками й ногами. Як показала свідок, особливо активним у застосуванні насильства щодо потерпілого був ОСОБА_5.

Обставини побиття потерпілого засудженими, механізм спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень свідок ОСОБА_13 пояснила і показала у подробицях під час відтворення обстановки й обставин події за її участю. Під час проведення зазначеної слідчої дії ОСОБА_13, наголошуючи на правдивості своїх показань, указала також, яким чином ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 завдавали удари ОСОБА_12. Свідок стверджувала, що коли засуджені пішли з місця події, потерпілий залишився лежати на землі.

Показання свідка ОСОБА_13 про обставини побиття ОСОБА_12 засудженими ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтвердив на досудовому слідстві й свідок ОСОБА_9, у присутності якого з огляду на його показання названі особи завдали руками і ногами численні удари потерпілому ОСОБА_3, який лежав на землі.

Як засвідчив ОСОБА_9, він у бійку не втручався, а тільки намагався відтягнути засуджених від потерпілого. Коли засуджені пішли, потерпілий залишився лежати на землі і потребував сторонньої допомоги.

Такі самі показання про обставини побиття ОСОБА_12 засудженими ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ОСОБА_9 в основному підтвердив і на очних ставках з ними. Будь-яких даних про порушення процесуального закону під час проведення зазначених слідчих дій, про що йдеться в апеляції засудженого ОСОБА_5, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

В судовому засіданні ОСОБА_9 підтвердив свої показання на досудовому слідстві про те, що потерпілого ОСОБА_3 били ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Слід зазначити, що в показаннях ОСОБА_9 є деякі розбіжності щодо послідовності дій засуджених при побитті потерпілого. На допиту 27 січня 2011 року свідок стверджував, що він не бачив початку бійки, оскільки на деякий час залишав місце події. Коли повернувся, побачив бійку між ОСОБА_5 і ОСОБА_3. За свідченням ОСОБА_12 поки він намагався відтягти ОСОБА_5 від ОСОБА_12, який лежав на землі, потерпілому завдавав удари й ОСОБА_7. Про участь ОСОБА_5 і ОСОБА_7 в побитті ОСОБА_12 показав і при відтворенні обстановки й обставин події. При цьому свідок пояснив причини, в силу яких в його показаннях є непослідовність щодо участі ОСОБА_6 у побитті ОСОБА_12. Однак з огляду на його показання ОСОБА_9 не заперечував факт участі ОСОБА_6 в побитті ОСОБА_12, про що розповідала свідок ОСОБА_13 Про заподіяння ОСОБА_6 ударів ОСОБА_12 пояснювали, як це видно з показань, і самі ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, надаючи цим вчинкам засудженого свою оцінку.

Колегія суддів не може погодитися й з доводами в апеляції ОСОБА_3 про те, що засуджені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не причетні до заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень. Наведені у скарзі доводи є аналогічними твердженням потерпілого в суду першої інстанції, яким суд дав оцінку в їх сукупності з іншими доказами, обгрунтовано визнавши такі показання ОСОБА_3 в цій частині неправдивими, про що зазначено у вироку.

Обєктивність такого висновку, на думку апеляційного суду, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема показаннями самого потерпілого ОСОБА_3 під час досудового слідства та в судах першої й апеляційної інстанцій про те, що він не памятає послідовності своїх дій і вчинків засуджених, після того, як ОСОБА_6 завдав йому удари кулаком в обличчя. Він пояснював, що при побитті неодноразово втрачав свідомість. Унаслідок побиття ОСОБА_12 також не памятає, за яких обставин після застосованого щодо нього насильства він опинився дома.

Посилання в апеляціях на неправдивість показань свідка ОСОБА_13 колегія суддів визнала такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці показання були ретельно перевірені судом і проаналізовані в сукупності з іншими доказами, підстав сумніватися в їх достовірності у суду не було і він обгрунтовано визнав їх належним та допустимим джерелом доказів.

У справі встановлено, що ОСОБА_13 під час вчинення щодо ОСОБА_12 злочину не тільки спостерігала за цією подією, а й вимагала від засуджених припинити бійку, що не заперечували й засуджені. Наголошуючи на правдивості своїх показань щодо обставин побиття ОСОБА_3, свідок ОСОБА_13 на допиту 16 лютого 2011 року повідомила, що в листопаді 2010 року до неї додому приходили ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які просили її змінити показання про обставини вчинення злочину: дати свідчення, що ОСОБА_12 побив ОСОБА_5, а вони (ОСОБА_6 і ОСОБА_7) тільки розбороняли осіб, що брали участь у бійці, тобто ОСОБА_5 й ОСОБА_12. Даний факт засуджені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не заперечували й під час судового розгляду справи в апеляційному суду, надаючи цим показанням свідка свою оцінку. Наведене свідчить про те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 чинили тиск на свідка з метою отримання від ОСОБА_13 показань, які були їм потрібні.

Те, що в показаннях свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_3 є певні розбіжності про те, з ким ОСОБА_13 знаходилися в магазині, коли вона спостерігала за діями засуджених, та чи купував ОСОБА_12 горілку в магазині незадовго до учинення щодо нього насильства, не стосується самих обставин злочину. При цьому кожний учасник події міг по-різному запамятати окремі деталі, які не мають прямого відношення до події, наведеної у вироку, і допустити неточності. Однак ці розбіжності не можуть ставити під сумнів показання ОСОБА_13 про причетність всіх засуджених до побиття потерпілого.

Як убачається з матеріалів справи, стосунки між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були нормальними. На протязі дня 29 жовтня 2010 року засуджені вживали з потерпілим спиртні напої. Безпосередньо перед подією, що сталася біля магазину «Дюймовочка», вони знову вживали горілку.

Суд установив і зазначив у вироку, що засуджені ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час побиття потерпілого ОСОБА_3 діяли спільно і в ситуації, що склалася, були співвиконавцями злочину.

Враховуючи всі обставини вчинення злочину, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, причини припинення злочинних дій, а також поведінку засуджених і потерпілого, яка передувала події, їх відносини, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 при побитті ОСОБА_12 заподіяли йому тілесних ушкоджень у бійці, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин.

При цьому, завдаючи потерпілому ударів в голову, засуджені усвідомлювали, що такими діями заподіють тілесні ушкодження, небезпечні для його життя й здоровя.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи виявлені у ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження могли утворитися від кількох ударів, чим спростовуються доводи в апеляції ОСОБА_7 про те, що тяжке тілесне ушкодження у ОСОБА_12 утворилося від одного удару.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження засуджених ОСОБА_6 й ОСОБА_7 про те, що вони не брали участі у цьому злочині, що у справі немає обєктивних доказів, які вказують на їх вину, що засуджені не мали умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. На це вказували самі засуджені, потерпілий ОСОБА_3, свідки ОСОБА_13, ОСОБА_9, і суд дав оцінку їх показам у сукупності з іншими доказами.

Твердження в апеляціях засудженого ОСОБА_5 про те, що на досудовому слідстві він обмовив ОСОБА_6 у побитті ОСОБА_3 з метою уникнути від кримінальної відповідальності, суперечить усім його показанням на слідстві й у суді, не грунтується на матеріалах справи, тому колегія суддів відкидає його як неправдиве.

Не відповідають матеріалам справи і доводи засудженого ОСОБА_7 стосовно того, що дії засуджених у вироку викладено не конкретно. Всі обставини події, зокрема і дії кожного із засуджених, викладені так, як це встановили органи досудового слідства й суд на підставі доказів, що є у справі.

Посилання в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_5 на те, що він заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_3 в стані сильного душевного хвилювання, а також такі самі доводи адвоката ОСОБА_8, є непереконливими і спростовуються наведеними у вироку доказами.

Так, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_3, який наголошував на тому, що він нікого із засуджених не ображав і не застосовував до них насильство. З огляду на його показання конфлікт із засудженими виник через те, що всі вони перебували у стані алкогольного спяніння. Про це свідчать і показання ОСОБА_6 та інших засуджених, а також пояснення свідка ОСОБА_9, згідно з якими ОСОБА_6 не сподобалося, що ОСОБА_12 не захотів платити за проїзд у таксі, а купив для себе горілку, унаслідок чого почалася бійка, в якій брали участь всі засуджені.

Колегія суддів вважає, що причиною виникнення між потерпілим і засудженими сварки, а потім і бійки було не насильство з боку потерпілого і не образа з його сторони, а стан алкогольного спяніння, в якому перебували засуджені й потерпілий.

Отже, наведене спростовує показання засудженого ОСОБА_5 про те, що він заподіяв ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок аморальної поведінки потерпілого, тому немає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_5 на ст.123 КК України.

Колегія суддів вважає, що повно і всебічно дослідивши дані обставини справи, давши належну оцінку доказам, суд дійшов обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень і правильно кваліфікував ці дії за ч.2 ст.121 КК України.

По епізоду 1 вересня 2010 року стосовно заподіяння ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя, винність ОСОБА_5 і ОСОБА_6 повністю підтверджується дослідженими судом доказами, яким він дав належну оцінку.

З пояснень потерпілої ОСОБА_4 видно, що вночі 1 вересня 2010 року до неї додому прийшли ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які перебували у стані алкогольного спяніння. З огляду на показання потерпілої ОСОБА_5 намагався помиритися з нею, а вона не бажала цього і зажадала аби засуджені пішли з квартири. З цього приводу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виникла сварка, під час якої ОСОБА_5 почав бити її руками і ногами. Потерпіла стверджувала, що у побитті брав участь і ОСОБА_6, який спочатку утримував її в той час, як ОСОБА_5 застосовував до неї насильство, а потім і сам наносив їй удари в область голови.

На очній ставці з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_4 підтвердила свої показання з приводу побиття її ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_15 показала, що вранці 1 вересня 2010 року їй зателефонувала матір ОСОБА_4 і повідомила про побиття її ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Коли вона приїхала додому до матері, то побачила у неї ушкодження в області голови і обличчя. Після чого вона відправила ОСОБА_4 у лікарню.

Засуджений ОСОБА_5 визнав, що вночі 1 вересня 2010 року він разом з ОСОБА_6 приходив до ОСОБА_4 з метою помиритися. Під час перебування в гостях у потерпілої в нього з нею виникла сварка, після чого він почав бити ОСОБА_4 внаслідок того, що йому не сподобалася її поведінка.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_4 заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

З викладеними в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 доводами про безпідставність засудження його за вчинений злочин відносно ОСОБА_4 колегія суддів не може погодитися.

Засуджений ОСОБА_6 в своїй скарзі хоч і твердить про те, що він не брав участі в побитті потерпілої, що в справі немає обєктивних доказів, які вказують на його вину, але водночас він взагалі не оцінює власні дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку за цим епізодом.

Як видно з показань засудженого на досудовому слідстві, ОСОБА_6 показав, що вночі 1 вересня 2010 року разом з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 уживав пиво, а потім заснув у дворі біля будинку, де проживає потерпіла, про заподіяння їй тілесних ушкоджень йому нічого невідомо. В судовому засіданні він визнав, що вночі 1 вересня 2010 року він разом із ОСОБА_5 приходив додому до ОСОБА_4, де ОСОБА_5 і ОСОБА_4 зясовували між собою відносини. Не заперечував, що після цього за вказівкою ОСОБА_5 він поливав водою потерпілу, яка нерухомо лежала на підлозі.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши їм оцінку, суд обгрунтовано не погодився з доводами засудженого ОСОБА_6 про те, що він не брав участь у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_4, оскільки про його участь у злочині пояснила потерпіла ОСОБА_4 ЇЇ показання співпадають і не містять суперечностей, а тому суд правильно оцінив їх як обєктивні.

Твердження в скаргах ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про те, що показанням допитаних у справі потерпілої ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_15 суд не надав належної оцінки і не врахував у вироку, є безпідставними, оскільки згідно з матеріалами справи та вироком показання цих осіб досліджені в судовому засіданні і належним чином оцінені. При цьому відповідно до вимог ст.334 КПК суд у вироку зазначив мотиви, з яких він узяв до уваги показання названих потерпілої і свідка. Піддавати сумніву їх показання немає підстав, тому суд відкидає викладені в скаргах засуджених заяви про недостовірність показань потерпілої ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_15

Оцінивши докази в їх сукупності суд обдійшов правильного висновку про винність ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у заподіянні ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

Разом з тим, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за ч.2 ст.127 КК України як умисне заподіяння сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, суд послався на показання засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6, потерпілої ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_4, висновки експертизи. Проте з цих доказів не випливає, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 учинили дії, направлені на примушення потерпілої вчинити дії, що суперечать її волі. Вони лише свідчать про те, що при перебуванні засуджених у квартирі потерпілої між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_5 і ОСОБА_6 побили ОСОБА_4, заподіявши їй згідно з висновком судово-медичної експертизи легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя. Тому їх дії треба перекваліфікувати з ч.2 ст.127 КК на ч.2 ст.125 КК.

За таких обставин доводи в апеляціях адвоката ОСОБА_8 і засудженого ОСОБА_16 про перекваліфікацію дій останнього на ч.2 ст.125 КК є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що з огляду на матеріали справи органом досудового слідства і судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі. Суд у вироку навів докази по кожному епізоду обвинувачення засуджених і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку.

З цих підстав є необгрунтованими доводи адвоката ОСОБА_8, потерпілого ОСОБА_3 та засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку через неповноту дослідження органом досудового слідства і судом обставин вчинення злочинів чи неправильність установлення цих обставин у вироку, що могло б вплинути на обгрунтованість висновку суду щодо доведеності винності ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у зазначених злочинах.

Вивченням матеріалів справи не встановлено обєктивних даних і про те, що під час досудового слідства і судового розгляду справи на засуджених чинився тиск з метою отримання показань, які потрібні були слідчим і суду.

Не можна погодитися з твердженнями засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 стосовно того, що розгляд справи і досудове слідство велися упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів справи видно, що як органами досудового слідства, так і судом були досліджені всі докази, як ті, що підтверджували вину зазначених осіб, так і ті, що їх виправдовували, і кожному з цих доказів дана належна оцінка.

Не встановлено й істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаної кримінальної справи, її розслідуванні, допитах ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, проведенні експертиз й інших слідчих дій та під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Твердження засудженого ОСОБА_5 про порушення його права на захист є безпідставними, оскільки згідно з матеріалами справи під час досудового слідства ОСОБА_5, як і іншим засудженим, було роз'яснено його право мати захисника, яким він відмовився скористатися. В подальшому при розслідуванні справи ОСОБА_5 було призначено адвоката, що в апеляції не заперечується. Крім того, в скаргах ОСОБА_5 не наводить будь-які дані про факти порушень слідчими або судом права на захист.

Оскільки згідно зі ст.45 КПК у зазначеному випадку участь захисника не є обов'язковою, то порушень права на захист засудженого не було.

З огляду на матеріали справи немає підстав вважати, що адвокат ОСОБА_8 несумлінно ставився до виконання своїх обовязків, оскільки з протоколу судового засідання видно, що він брав участь у розгляді справи і дослідженні доказів, ставив з цього приводу питання. Також подав апеляційну скаргу, не погоджуючись з вироком суду. Все це свідчить про належне виконання ним обовязків по захисту ОСОБА_5.

Міра покарання засудженим ОСОБА_5 і ОСОБА_7 призначена у відповідності з вимогами закону і підстав для їх помякшення, беручи до уваги зменшення обсягу обвинувачення відносно ОСОБА_5, колегія суддів не вбачає. Що стосується ОСОБА_6, то у звязку з перекваліфікацією його дій на ч.2 ст.125 КК і призначенням йому за цим законом менш суворого покарання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів помякшити остаточне покарання.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційних вимог засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_3, в яких порушувалося питання про скасування вироку щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7, їх виправдання у названих злочинах та закриття справи відносно цих осіб. З цих же підстав є необгрунтованими і доводи прокурора про скасування вироку щодо всіх засуджених унаслідок допущених судом істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону та призначення їм мякого покарання.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, адвоката ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_5 частково задовольнити.

Апеляції засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2011 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по епізоду 1 вересня 2010 року відносно потерпілої ОСОБА_4 з ч.2 ст.127 КК на ч.2 ст.125 КК та призначити за цим законом покарання: ОСОБА_5 у виді обмеження волі на строк два роки, ОСОБА_6 у виді обмеження волі на строк один рік і шість місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.125 і ч.2 ст.121 КК, призначити остаточне покарання: ОСОБА_5 8 років позбавлення волі, ОСОБА_6 7 років позбавлення волі.

В решті вирок щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а також цей же вирок відносно ОСОБА_7, залишити без зміни

Судді