Справа №11-558/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року листопада «16» дня. Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Лугового М.Г., суддів - Лантушенка Ю.Ф., Ященка В.А., з участю прокурора - Поливода Л.В., потерпілої ОСОБА_2 представника потерпілої - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_2, прокурора Маслюка С.В., який приймав учать у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від ЗО серпня 2010 року, яким, -

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м.

Суми, вул. Купріна, 57/2, раніше не

судимий, -

засуджений за ст. 286 ч. 1 КК України до арешту строком на 3 (три) місяці з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_4 в доход держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 1407 гривень 60 копійок.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 про стягнення з засудженого та власника транспортного засобу матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення такого злочину.

19 грудня 2009 року, близько 16 години 45 хвилин, ОСОБА_4, керуючи автомобілем РУТА 20 СПГ, державний номер, ВМ 2716 АА, при русі по проїзній частині пр. М. Лушпи в м. Суми, в районі зупинки громадського транспорту «вул. Інтернаціоналістів» , знехтував мірами безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу при виконанні обїзду справа перешкоди - автомобіля ГАЗ-32213, державний номер 00764СА, під керуванням ОСОБА_5, який зупинився, що призвело до наїзду на ОСОБА_2, яка, в порушення п. 5.3 «б» Правил дорожнього руху України, здійснювала висадку із

автомобіля ГАЗ-32213, державний номер НОМЕР_1. В результаті цього ДТП ОСОБА_2 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У поданих апеляціях:

- потерпіла ОСОБА_2, не оспорюючи юридичної кваліфікації дій ОСОБА_4 та призначеного йому покарання, прохає скасувати вирок суду щодо ОСОБА_4 з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд, у звязку з тим, що суд розглядаючи справу, приступив до розгляду позовної заяви, однак при прийнятті рішення по кримінальній справі, всупереч ст. ст. 22, 324, 328, 334 КПК України, упереджено і однобічно не вирішив питання про відшкодування завданої шкоди за заявленим цивільним позовом потерпілої ОСОБА_2, залишивши цивільний позов без розгляду;

- прокурор Маслюк С.В., не оспорюючи вини та кваліфікації дій засудженого, вважає, що судом при постановлены вироку безпідставно було залишено позов потерпілої ОСОБА_2 без розгляду, чим порушив вимоги ст. 328 КПК України, де не передбачено вирішення цивільного позову при постановленні вироку по справі шляхом залишення його без розгляду, тому прохає скасувати в частині вирішення цивільного позову вирок суду щодо ОСОБА_4, а справу направити на новий судовий розгляд;

- засуджений ОСОБА_4 вважає вирок незаконним, оскільки призначене покарання вважає занадто суворим, прохає скасувати вирок суду щодо нього та направити кримінальну справу на новий судовий розгляд. Зазначає, що судом при призначенні йому покарання не було враховано той факт, що ДТП сталося з вини потерпілої ОСОБА_2, яка, в порушення норм п. 5 Правил дорожнього руху України, здійснювала висадку із автомобіля. Вважає, що у суду відсутні були підстави для звинувачення його в порушенні п. 2.3 ПДР України, оскільки машина перебувала в технічно справному стані, факті відволікання від керування відсутні, при виникненні небезпеки він застосував екстрене гальмування. Стверджує, що судом не було в повному обсязі враховано дані про його особу, помякшуючі обставини, позитивна характеристика, вперше притягується до кримінальної відповідальності, що він працює водієм, і це є єдиним джерелом його заробітку, а тому позбавлення його права керування всіма видами транспортних засобів позбавить його джерела існування. Не погоджується з заявленими розмірами відшкодування матеріальної шкоди, оскільки у справі відсутні документальні підтвердження, заявлених розмірів, а чеки про придбання медичних препаратів є суперечливими. Вважає, що судом недостатньо були досліджені документи, що визначають ступінь тяжкості завданих тілесних ушкоджень. Також наголошує на тому, що судом не було встановлено ступінь вини самої потерпілої ОСОБА_2 в ДТП, що на його думку, вплинуло на визначення покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступи представника потерпілої ОСОБА_3 та потерпілу ОСОБА_2, які підтримали її апеляцію, думку прокурора Поливода ЄЮ. про скасування вироку в частині рішення про залишення позову потерпілої ОСОБА_2 без розгляду, та направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд,

перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а апеляції потерпілої ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Залишивши без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_2, суд допустив порушення ст. 328 КПК України згідно якої, залишення без розгляду позову допускається лише при виправданні підсудного за відсутністю в його діях складу злочину.

Тому у суду не було підстав залишати без розгляду цивільний позов потерплої ОСОБА_2, у звязку з чим її апеляція підлягає задоволенню в частині скасування рішення у вироку про залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_2, а апеляція прокурора підлягає задоволенню.

Зі справи вбачається , що як на досудовому, так і судовому слідстві суду першої інстанції засуджений ОСОБА_4 визнав свою вину в обсязі предявленого йому обвинувачення за ст. 286 ч. 1 КК України, при цьому визнав свою вину і в частині невиконання ним вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України.

Крім показань ОСОБА_4, який визнав свою вину у порушенні правил безпеки руху або експлуатації транспорту, що проявилося в невиконанні вимог п.п. 2.3 «б», 13.1, 13.3, 1.3, 1.5, Правил дорожнього руху України, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, його вина доведена показаннями потерпілої ОСОБА_2, свідченнями ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, даними протоколів огляду місця ДТП, огляду та перевірки технічного стану автомобілів «Газ-32213» та «Рута 20 СПГ», відтворення обстановки і обставин події з участю потерпілої ОСОБА_2, свідка ОСОБА_5, засудженого ОСОБА_4, висновком судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_2, судово- автотехнічної експертизи.

Висновки судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_2 та судово- автотехнічної експертизи належним чином умотивовані і піддавати їх сумніву немає підстав.

Тому колегія суддів вважає, що посилання у апеляції засудженого ОСОБА_4 про необґрунтованість обвинувачення його в порушенні п. 2.3 Правил дорожнього руху України та про недостатність дослідження судом документів, що визначають ступінь та тяжкість завданих тілесних ушкоджень, є безпідставними.

За результатами судового розгляду справи суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні ним злочинних дій в обсязі, викладеному у формулюванні обвинувачення вироку, і вірно кваліфікував ці дії за ст.286 ч. 1 КК України, оскільки ОСОБА_4 порушив правила безпеки руху та експлуатації транспорту, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні основного покарання засудженому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що помякшують покарання, тому колегія суддів дійшла до висновку, що немає підстав для помякшення ОСОБА_4 основного покарання.

Вироком встановлено, що перед дорожньо-транспортною пригодою, до наїзду на ОСОБА_2, вона, в порушення п. 5.3 «б» Правил дорожнього руху України, здійснювала висадку із автомобіля «ГАЗ 32213», державний номер НОМЕР_1.

Колегія суддів вважає, що при призначенні засудженому ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік шість місяців, суд, в порушення вимог ст. 65 КК України, не врахував конкретних обставин справи, зокрема, що потерпіла порушила п. 5.3 «б» Правил дорожнього руху України, також судом в недостатній мірі враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, позитивно характеризується, на утриманні має малолітню дитину, що професія водія є для ОСОБА_4 єдиним джерелом його заробітку.

Тому колегія суддів дійшла до висновку про помякшення засудженому ОСОБА_4 в частині додаткового покарання, і в цій частині його апеляція підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 362, 366, 367, 377 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора Маслюка С.В. задовольнити, а апеляції потерпілої Левенок.С.Ю. та засудженого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2010 року щодо ОСОБА_4 змінити, помякшивши йому покарання,- виключити з вироку вказівку про призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1(один) рік 6 (шість) місяців.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ст. 286 ч. 1 КК України до арешту на строк 3 (три) місяці без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цей же вирок в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд іншим складом суду.

В решті цей вирок залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_1 ОСОБА_9