У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .Ю

за участі прокурора ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13 ,
захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
потерпілого ОСОБА_16
представника потерпілого адвоката ОСОБА_17 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 03 грудня 2015 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 900 017 18 відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Опішня Полтавської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_13 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому за цим законом призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з дня фактичного затримання після набрання вироком чинності.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 до набрання вироком чинності залишено у виді домашнього арешту.

Постановлено стягнути з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_16 на відшкодування матеріальної шкоди 2.000 грн., на відшкодування моральної шкоди - 25.000 грн.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_13 визнано винним у тому, що він 02 березня 2014 року, близько 02 год. 00 хв., знаходячись біля магазину Мій Магазин по вул. Івана Клименка, 22/9, в м. Києві, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязнених відносин, вчинив бійку з раніше йому незнайомим ОСОБА_16 , під час якої повалив останнього на землю та, діючи умисно, наніс потерпілому два удари гострим предметом (ножем) в грудну клітку зліва, чим спричинив ОСОБА_16 тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 864/е від 30 травня 2014 року, під час звернення ОСОБА_16 за медичною допомогою 02 березня 2014 року о 02 год. 16 хв., у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

- непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: колото-різаної рани у ділянці 8 міжреберного проміжку зліва на рівні середнє-ключичної лінії (вказаною довжиною до 1,5 (см.)), від якої спрямований рановий канал, що проходить у напрямку ззовні усередину, зліва направо, сліпо закінчується у товщі м`яких тканин 8 міжреберного проміжку, утворилось від дії предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (ніж) у строк 02 березня 2014 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: колото-різана рана (вказаною довжиною 2 (см.)) у 9 міжреберному проміжку на рівні середнє-пахвинної лінії, від якої спрямований рановий канал, що проходить ззовні у середину, зліва направо, з пошаровим ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язів 9 міжреберного проміжку, міжреберної артерії, хрящової частини 8 ребра, парієнтальної плеври до 2 см., 9 сегменту лівої легені (довжиною до 1 (см.)), яке ускладнилось розвитком внутрішнє-грудної кровотечі (об`ємом 800 мл. рідкої крові та 200 мл. згустків), утворилось від дії предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (ніж) у строк 02 березня 2014 року та за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

В апеляційні скарзі, з уточненнями, захисник ОСОБА_14 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження - закрити.

При цьому захисник вважає вирок суду неправосудним, постановлений з порушенням вимог ст.ст. 2, 7, 84, 91-98 КПК України.

А саме, як указує в апеляційні скарзі захисник, розгляд даного кримінального провадження був здійснений за полегшеною схемою, не прикладаючи зусиль для встановлення істини у провадженні, побудований на непідтверджених в суді доказах, обвинувальний же вирок ґрунтується на припущеннях, без доведеності вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення.

На переконання захисника, докази винуватості, які суд поклав в основу обвинувального вироку, є сумнівними, оскільки ні потерпілий, ні свідки, на які посилається суд, не вказують ні на предмет, яким були заподіяні потерпілому тілесні ушкодження, ні на характер нанесених тілесних ушкоджень потерпілому, що також не відображено і в висновках експерта, в якому не міститься чіткої відповіді щодо характеру нанесених тілесних ушкоджень потерпілому і ознак предмету, яким вони спричинені. Ніхто із свідків події не вказує конкретно на особу, що завдала тілесні ушкодження потерпілому, окрім самого потерпілого і його дружини, які, в свою чергу, неоднозначно вказують на обвинуваченого ОСОБА_13 .

Крім того, вважає, що в показаннях потерпілого ОСОБА_16 , свідків - ОСОБА_18 (брата потерпілого), ОСОБА_19 (дружини потерпілого), ОСОБА_20 містяться розбіжності та суперечливості, яким суд належної оцінки не дав, як і не дав оцінки поясненням свідків-працівників Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві - ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , що також, на переконання захисту, викликає сумнів в законності прийнятого рішення судом першої інстанції.

Обвинуваченим ОСОБА_13 подана апеляційна скарга з апеляційними вимогами ідентичними за змістом з доводами апеляційної скарги захисника.

При цьому, обвинувачений вважає, що доказова база його винуватості у інкримінованому йому злочині, на яку посилається суд у вироку, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року щодо нього скасувати, а кримінальне провадження - закрити.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на різних стадіях апеляційного провадження, що підтримали доводи апеляційних скарг та просили вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити за відсутності у діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, пояснення прокурора, потерпілого та його представника, що заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, допитавши на задоволення клопотання сторони захисту свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_13 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг відносно ОСОБА_13 , щодо якого висунуте обвинувачення у даному кримінальному провадженні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 у заподіянні ОСОБА_16 умисного тяжкого тілесного ушкодження за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ній доказами.

Так, сам ОСОБА_13 під час розгляду провадження в судах першої та апеляційної інстанції, а також в апеляційній скарзі, не заперечує обставин того, що 02 березня 2014 року, приблизно о 02 год., він із ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а потім і ОСОБА_20 , перебували біля магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований по АДРЕСА_2 . Також біля магазину перебували потерпілий ОСОБА_16 з дружиною ОСОБА_25 , до яких згодом під`їхали брат потерпілого - ОСОБА_18 та ОСОБА_26 .

Оскільки потерпілий з друзями, що знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, голосно розмовляли, кричали та почали кидати пляшки, він- ОСОБА_13 із ОСОБА_23 зробили їм зауваження, але у відповідь почули образливі слова, у зв`язку з чим, на ґрунті неприязних стосунків, між ними розпочалася штовханина, а потім і бійка. При цьому, він- ОСОБА_13 з ОСОБА_16 схопили один одного за курточки, впали на землю та покотились, в процесі чого він-обвинувачений опинився зверху на ОСОБА_16 , який лежав на землі. Після того, як вони піднялись, ОСОБА_16 почав на нього- ОСОБА_13 кричати та підняв футболку, і він-обвинувачений помітив на тілі ОСОБА_16 кров і поранення з лівої сторони. Дружина ОСОБА_16 викликала карету швидкої медичної допомоги, приїхали працівники міліції та самооборони. Він-обвинувачений особисто в той день випив пляшку пива.

Отже, сам обвинувачений ОСОБА_13 не заперечує обставин того, що в установлені судом час, дату та місці, між ним та потерпілим ОСОБА_16 виник конфлікт, який переріс у бійку, та під час бійки ОСОБА_16 отримав поранення, зразу ж звинувативши його в цьому.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_13 не спричиняв потерпілому ОСОБА_16 тілесних ушкоджень у виді колото-різаних поранень, оскільки їх завдав ОСОБА_23 - на увагу не заслуговують.

Так, потерпілий ОСОБА_27 послідовно стверджує про те, що за вказаних у вироку суду першої інстанції обставин, він був біля магазину разом з дружиною ОСОБА_25 , братом ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Біля магазину з іншої сторони були ОСОБА_13 , адміністратор магазину - ОСОБА_20 , а також ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , з групою яких у них виник конфлікт. Під час конфлікту, з нього була знята куртка та він перебував в подальшому у фуфайці (футбольці). Він-потерпілий падав разом з ОСОБА_13 на землю таким чином, що обвинувачений опинився на ньому сидячи зверху, при цьому вони продовжували боротися. Бачив він в руках ОСОБА_13 і предмет схожий на ніж. Коли перебував на землі, в процесі боротьби з ОСОБА_13 відчув, що у нього запекло зліва, а піднявшись, побачив на тілі дві рани. В лікарні він перебував 14 днів.
Категорично наполягає на тому, що колото-різані поранення йому завдав ОСОБА_13 , оскільки друга особа його била в голову, а інша тримала за руку.

На такі ж обставини вказала суду першої інстанції і дружина потерпілого - свідок ОСОБА_25 , пояснивши, що вона бачила, як удари чоловікові в область його поранень наносив саме ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_16 стало погано. Вона особисто викликала карету швидкої медичної допомоги.

Обставини перебування на потерпілому ОСОБА_16 обвинуваченого ОСОБА_13 підтвердив в суді першої інстанції і свідок ОСОБА_18 , зазначивши, що другий чоловік в цей час утримував потерпілого. Але оскільки і він-свідок сам приймав участь у бійці, інших деталей щодо побиття потерпілого брата вказати не зміг. Проте зауважив, що під час бійки ОСОБА_25 закричала, що ОСОБА_30 підрізали. Говорила вона йому-свідкові і про те, що удари брату наносив ОСОБА_13 , коли сидів на ньому зверху.

Приймав участь у загальній бійці і свідок ОСОБА_26 , який в суді першої інстанції наголошував на тому, що з ОСОБА_16 билося троє чоловік. Момент нанесення останньому ударів він не бачив, проте спостерігав, як ОСОБА_13 сидів на ногах ОСОБА_16 у той час, як потерпілий лежав на спині.
Про те, що ОСОБА_16 вдарив ОСОБА_13 , він-свідок дізнався від самого потерпілого у лікарні.
До подій він- ОСОБА_26 взагалі ОСОБА_13 не знав.

Таким чином, аналіз наведених вище показань потерпілого та свідків, вказують на їх послідовність та узгодженість між собою, а тому суд першої інстанції ґрунтовно визнав їх правдивими та поклав в основу обвинувального вироку.

Про правдивість даних показань вказує і та обставина, що свідки, навіть перебуваючи між собою та потерпілим в приятельських та дружніх стосунках, не вказували, наприклад того, що бачили ніж в руках ОСОБА_13 чи у іншого учасника конфлікту, а лише зазначали про ті обставини, безпосередньо очевидцями чи свідками яких вони були.

Дані показання потерпілого та свідків підтверджуються і іншими доказами в провадженні.

Як указано у висновку судово-медичного експерта № 864/е від 30 травня 2014 року, під час звернення ОСОБА_16 за медичною допомогою 02 березня 2014 року о 02 год. 16 хв., у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

- непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: колото-різаної рани у ділянці 8 міжреберного проміжку зліва на рівні середнє-ключичної лінії (вказаною довжиною до 1,5 (см.)), від якої спрямований рановий канал, що проходить у напрямку ззовні усередину, зліва направо, сліпо закінчується у товщі м`яких тканин 8 міжреберного проміжку, утворилось від дії предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (ніж) у строк 02 березня 2014 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: колото-різана рана (вказаною довжиною 2 (см.)) у 9 міжреберному проміжку на рівні середнє-пахвинної лінії, від якої спрямований рановий канал, що проходить ззовні у середину, зліва направо, з пошаровим ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язів 9 міжреберного проміжку, міжреберної артерії, хрящової частини 8 ребра, парієнтальної плеври до 2 см., 9 сегменту лівої легені (довжиною до 1 (см.)), яке ускладнилось розвитком внутрішнє-грудної кровотечі (об`ємом 800 мл. рідкої крові та 200 мл. згустків), утворилось від дії предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (ніж) у строк 02 березня 2014 року та за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

ОСОБА_16 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 4 з 02 по 14 березня 2014 року (а.п. 97-102 т. 1).

Висновок судово-медичного експерта сумніву не викликає у його правильності.

Не послалася на такі обставини і сторона захисту в апеляційних скаргах, а тому не заслуговують на увагу їх доводи щодо відсутності відповіді в матеріалах провадження з приводу характеру нанесених потерпілому тілесних ушкоджень.

Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17 березня 2014 року, потерпілий ОСОБА_27 , який був виписаний з лікарні 14 березня 2014 року (день тижня - п`ятниця), тобто одразу ж на наступний робочий день тижня, впізнав по фотознімку обвинуваченого ОСОБА_31 , як особу, яка 02 березня 2014 року по АДРЕСА_2 завдала йому тілесні ушкодження, та, навпаки, 21 березня 2014 року не показав на іншу особу - ОСОБА_23 , як на особу, що спричинила йому тілесні ушкодження. Будь-яких заяв при цьому ОСОБА_23 не робив (а.п. 108-110, 111-113 т. 1).

Як вбачається зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 22 березня 2014 року, потерпілий ОСОБА_27 , свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_18 на місці події підтвердили обставини події кримінального правопорушення, на які вони посилаються (а.п. 115 - 122 т. 1).

Ці обставини, в поєднанні з даними висновку судово-медичного експерта-криміналіста № 201-МК від 19 червня 2014 року, вказують саме на такий механізм спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, на які вказав потерпілий та свідки, а саме, що потерпілий був звернений передньою (пошкодження № 1) та лівою бічною (пошкодження № 2) поверхнею тіла до напрямку руху травмуючого предмету (а.п. 103-107 т. 1), тобто під час боротьби з ОСОБА_13 та іншими особами, коли обвинувачений сидів на лежачому на землі потерпілому, що не відповідає обставинам, які викладенні у протоколі про проведення слідчого експерименту від 22 березня 2014 року за участі свідка ОСОБА_23 , який стверджував, що це саме він спричинив потерпілому тілесні ушкодження, коли той перебував в положенні стоячи прямо перед ним, шляхом виносу прямолінійно руки з ножем (а.п. 143-147 т. 1).

Крім того, з даних підсумків експерта видно, що у наданій на дослідження фуфайці (футбольці), що вилучена у ОСОБА_16 згідно протоколу огляду місця події від 02 березня 2014 року (а.п. 72-77 т. 1), виявлені 2 наскрізні пошкодження, що утворилися від двох дій плаского колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що має обушок і лезо.

Виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_16 рубці відповідають за локалізацією по анатомічним лініям пошкодженням на фуфайці.

Дані експертні висновки спростовують твердження сторони захисту щодо не встановлення у кримінальному провадженні властивостей травмуючого предмета, як знаряддя тілесного ушкодження, що не обов`язково повинно випливати з показань потерпілого чи свідків, на зворотності чого наполягає сторона захисту.

Таким чином, аналіз наведених вище доказів свідчить саме про те, що колото-різані поранення потерпілому ОСОБА_16 спричинив саме ОСОБА_13 .

Дані висновки і не спростовуються показаннями свідків ОСОБА_24 чи ОСОБА_20 , які в судах першої та апеляційної інстанції не вказували на те, що були очевидцями чи свідками нанесення потерпілому ударів, як і наявність у когось ножа під час подій 02 березня 2014 року.

Показання свідка ОСОБА_24 про те, що у ОСОБА_23 взагалі був брелковий ніж, який, як указав останній, він викинув через 2-3 дні після подій у р. Дніпро, також не доводять алібі ОСОБА_13 про відсутність у нього ножа під час подій 02 березня 2014 року, яким він спричинив поранення ОСОБА_16 , на чому категорично наполягає потерпілий.

З показань свідка ОСОБА_22 в судах першої та апеляційної інстанції видно, що він, як командир взводу патрульної служби, отримавши в лютому-березні 2014 року виклик про вчинення кримінального правопорушення - підріз, в складі групи виїжджав на місце пригоди.

Проте разом з ними, фактично одночасно на місце події приїхали 3-4 автомобіля самооборони, приблизно 25 чоловік, а тому з`ясовувати будь-які обставини чи установити осіб, які приймали участь саме в конфлікті, або осіб, які були з самооборони, не виявилося можливим.

При опитуванні осіб, які перебували на місці події, невідома жінка вказала на те, що громадян, з якими у потерпілого відбувся конфлікт, вже немає, оскільки вони пішли.

Він особисто підходив до потерпілого, який перебував біля карети швидкої медичної допомоги з голим торсом та футболкою в крові, але щось з`ясувати у нього не вдалося, оскільки він був на емоціях та перебував в стані алкогольного сп`яніння, і конкретно не пояснив з ким у нього відбувся конфлікт.

Коли потерпілого забрали до лікарні поїхали з місця події і вони - наряд патрульної служби.

Також свідок ОСОБА_22 пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_13 до досліджуваної події він знав наглядно.

Чи перебував ОСОБА_13 на місці пригоди 02 березня 2014 року чи був відсутній - вказати суду апеляційної інстанції свідок не зміг.

Про такі ж обставини виїзду наряду патрульної служби на місце події показав в судах першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_21 .

Однак, він фактично з машини не виходив та про деякі обставини знає зі слів інших членів наряду.

Водночас послався на те, що при скупченні великої кількості осіб в тих конкретних умовах, щось установити можливості не було, у зв`язку з чим вони покинули місце події.

Потерпілий ОСОБА_16 в суді апеляційної інстанції наполягав на тому, що жінка, яка пояснила наряду патрульної служби про покинення місце події учасниками конфлікту противної потерпілому сторони, - являється особою з групи ОСОБА_13 і зацікавлена у не притягненні останнього до кримінальної відповідальності, проти чого категорично заперечувала сторона захисту обвинуваченого.

Будь-які дані щодо вказаної жінки у кримінальному провадженні встановити не вдалося.

Не послалися на такі дані, щоб заслуговували на увагу, і учасники судового провадження при його апеляційному розгляді.

Не вказують на невинуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_16 і показання свідка ОСОБА_23 , який стверджує про свою причетність до вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки вони нічим не підтверджуються, у тому числі і наявністю на вилучених у нього курточці та светрі, відповідно до даних протоколу огляду місця події від 21 березня 2014 року, крові, походження якої, згідно висновку експерта № 152 від 12 травня 2014 року, не виключається як і від самого ОСОБА_23 , так і від потерпілого ОСОБА_16 (а.п. 82-86, 87-91), чи відсутність крові на курточці обвинуваченого ОСОБА_13 , яку він передав органу досудового розслідування, згідно даних протоколу огляду місця події від 21 березня 2014 року, стверджуючи, що він був одягнутий в дану куртку 02 березня 2014 року (а.п. 78-81, 87-91).

Але при цьому слід звернути увагу на непослідовні показання свідка ОСОБА_23 щодо перебування даного його одягу в період часу з 02 по 21 березня 2014 року: то він носив куртку, то вона перебувала у нього в квартирі; чи на обставини того, що свідок ОСОБА_23 , з його ж показань, був учасником конфлікту і бійки безпосередньо з ОСОБА_16 , а тому на його одязі і могла бути кров потерпілого чи його власна.

Не виключає потерпіла сторона і можливості надання ОСОБА_13 на дослідження на предмет виявлення слідів кримінального правопорушення іншої куртки, а не тієї, в якій він перебував 02 березня 2014 року.

Водночас, будь-яких клопотань щодо можливості встановлення наведених обставин або їх спростування процесуальним шляхом зі сторони захисту та від інших учасників провадження - не надійшло.

Не можна не зазначити і про те, що свідок ОСОБА_23 , вказуючи про відсутність дружніх відносин з ОСОБА_13 , начебто повідомив останнього на другий день після подій 02 березня 2014 року про вчинення ним-свідком досліджуваного кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_16 , а ОСОБА_13 , в свою чергу, повідомив про це дружину ОСОБА_20 .

Однак, згідно з даними протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 10 червня 2014 року, не дивлячись на проведення з ОСОБА_13 та ОСОБА_23 процесуальних дій в березні 2014 року, пред`явлення ОСОБА_13 підозри та обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту 26 березня 2014 року, а потім його і продовження 21 травня 2014 року, - ОСОБА_13 27 травня 2014 року в телефонній розмові повідомив про це ОСОБА_23 , вказавши, що у нього все погано, та треба щось робити, на що ОСОБА_23 відповів, що від своїх слів не відмовиться (а.п. 5-16, 169-171 т. 1).

Про вчинення ОСОБА_23 даного кримінального правопорушення свідок ОСОБА_20 та свідок ОСОБА_32 , якому, з його слів, також повідомив свідок ОСОБА_23 , з відповідними заявами до правоохоронних органів не зверталися.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_13 намагається уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, а ОСОБА_23 - посприяти йому в цьому.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції про те, що потерпілий та свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 його обмовляють у зв`язку з бажанням збагатитися за його рахунок, чого вони не можуть зробити за рахунок ОСОБА_23 - є явно надуманими та ні на чому не ґрунтуються, а навпаки, спростовуються показаннями потерпілого та свідків, які до подій 02 березня 2014 року ОСОБА_23 не знали, як не були обізнані і щодо майнового стану та можливості відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків, про що очевидно знає обвинувачений ОСОБА_13 , виходячи ж з його заяви.

За викладеним, суд першої інстанції, дослідивши всі матеріали провадження, в їх сукупності, на переконання колегії суддів, яка, задовольнивши клопотання сторони захисту, додатково допитала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , - прийшов до ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 в умисному заподіянні ОСОБА_16 тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (умисне тяжке тілесне ушкодження), кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, про що поставила питання в апеляційних скаргах сторона захисту.

Не може колегія суддів визначитися і з оцінкою доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 щодо розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції за полегшеною схемою, не прикладаючи зусиль для встановлення істини у провадженні оскільки захисник ОСОБА_14 приймав участь у розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції і не був позбавлений права заявляти на свій розсуд відповідні клопотання чи надавати докази на користь сторони захисту.

Що стосується призначеного ОСОБА_13 покарання, то воно відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України: ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

При цьому, при призначенні ОСОБА_13 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до тяжких злочинів, та конкретні обставини провадження.

Також суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та ґрунтовно прийняв рішення про призначення ОСОБА_13 покарання в близьких до мінімальних меж, встановлених в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Правильно суд вирішив і цивільний позов потерпілого ОСОБА_33 та долю речових доказів.

На підставі наведеного апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 900 017 18 відносно ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3