1-кп/357/955/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.11.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білої Церкви кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0000101 від 08 травня 2015 р. щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Циблі, Переяслав-Хмельницького району Київської області, українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, працюючого художнім керівником Циблівського будинку культури, одруженого, маючого на утриманні малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Злочини вчинено за наступних обставин.

21 березня 2014 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації, яку проходив у військовому званні «солдат» у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується по АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України ОСОБА_4 як військовослужбовець ЗС України був повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і утримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 18 вересня 2014 р. ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу з лікування до в/ч польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та до моменту добровільного з`явлення 30 березня 2015 р. був відсутній на військовій службі без поважних причин тривалістю понад один місяць, перебуваючи в цей час за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживаючи будь-яких дій щодо повернення до військової частини.

30 березня 2015 р. солдат ОСОБА_4 прибув до розташування в/ч польова пошта НОМЕР_1 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно, являючись військовослужбовцем ЗС України і знаючи вимоги документів, що регламентували його діяльність, 18 вересня 2014 р. не з`явився вчасно на службу з лікування, поїхав до місця свого проживання, фактично самовільно залишивши військову частину. В зв`язку зі збігом тяжких сімейних обставин: смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 рідного брата, хворобою батьків, які потребують допомоги, по 30 березня 2015 р. був відсутній на службі, перебуваючи за місцем свого проживання у с.Циблі.

У скоєному розкоюється, просить суворо не карати та нее позбавляти волі.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст.407 ч.3 КК України, оскільки він вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, як особа за місцем служби характеризується посередньо, у скоєному чистосердечно розкоюється, добровільно з`явився із зізнанням та активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дочку та батьків, які є пенсіонерами та мають тяжкі захворювання - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Обтяжуючих відповідальність обставин у провадженні не встановлено.

З врахуванням наведених обставин та даних про особу ОСОБА_4 суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі, та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки на думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і призначити покарання - 2(два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 2(два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця роботи та проживання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на Переяслав-Хмельницький РВВС за місцем його проживання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1 ,