Справа № 461/8794/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2015 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

та захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження відносно -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Львова, українця, гром.України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судженого - вироком Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2012 року за ч.1 ст.185 КК України на один рік позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75,104 КК України, із встановленням іспитового строку терміном на 1 рік, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.296 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судженого ,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою та в групі осіб, 06.05.2013 року, близько 18.50 год., перебуваючи на вул.Городоцькій у м. Львові,поблизу ТЦ «Магнус», вчинили хуліганство, грубо порушили громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, полягало в наступному. Обвинувачені разом із знайомими, знаходячись в салоні автомобіля марки «Хундай Н200», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 , обливали перехожих водою з пластикової пляшки,в такий спосіб, святкуючи «обливаний понеділок» ; оскільки не всі перехожі були вдоволені від такої поведінки, деякі з них почали обурюватись, зокрема, потерпілий ОСОБА_4 висловив зауваження щодо припинення таких дій стосовно дівчат; ОСОБА_6 у відповідь на зауваження через опущене вікно автомобіля схопив потерпілого за руку, та утримуючи його, сказав ОСОБА_9 розпочати рух автомобіля, що останній і зробив. Автомобіль рушив по вул. Городоцькій в напрямку оперного театру, при цьому, ОСОБА_6 продовжував насильно утримувати ОСОБА_4 , незважаючи на його прохання зупинитись. Проїхавши кілька метрів , обвинувачений відпустив руку потерпілого, внаслідок чого той впав на проїжджу частину дороги , отримавши згідно висновку судово-медичної експертизи № 741 від 07.05.2013року легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на підборідді, правій кисті,в ділянці правого променево-зап`ястного суглобу, синці на лівій кисті,в ділянці правого гомілково-ступеневого суглобу. Таким чином, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст .296 КК України.

Відповідно ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності .
Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; cукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.

Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Відповідно до ст.373 КПК України, вирок - найважливіше процесуальне рішення суду першої і апеляційної інстанції, результат всієї передуючої його ухваленню процесуальної діяльності органів досудового розслідування в суду, акт правосуддя.
З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України, від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав та показав, що 06.05.2013р. разом з ОСОБА_9 та іншими хлопцями на автомобілі останнього, їздили вулицями міста та обливали перехожих, за їх згодою, водою, оскільки це був »обливаний понеділок»; на вул.Городоцькій на тротуарі були дівчата,яких облили хлопці, які сиділи ззаду в автомобілі;особисто він нікого не обливав. Раптом потерпілий ОСОБА_4 , який йшов позаду дівчат, почав обурюватись, робити їм зауваження, вимагав не обливатись, стукав по машині, намагався відкрити двері. Ніхто його не бив, за руки не тримав; тілесні ушкодження потерпілий міг отримати під час того, як намагався зупинити автомобіль.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав та показав, що 06.05.2013р. разом з ОСОБА_6 та іншими хлопцями на його автомобілі, їздили вулицями міста та обливали перехожих водою, за їх згодою, оскільки це був »обливаний понеділок»; на вул.Городоцькій на тротуарі були дівчата, яких облили хлопці, які сиділи ззаду в автомобілі;особисто він нікого не обливав, т.я. був за кермом; ОСОБА_6 сидів біля нього на місці пасажира. Раптом потерпілий ОСОБА_4 ,який йшов позаду дівчат, почав обурюватись, робити їм зауваження,стукав по машині, намагався відкрити двері. Ніхто його не бив, за руки не тримав; тілесні ушкодження міг отримати під час того,як намагався їх зупинити та відкрити автомобіль,а потім впав на проїжджу частину дороги.
Відповідно до норм ст. 56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 06.05.2013 року біля 18 год. разом із своєю знайомою ОСОБА_10 йшов по вул.Городоцькій в м.Львові, коли несподівано поруч з ними зупинилась автомашина «Хундай», з якої почали на перехожих виливати воду; він зробив зауваження та пояснив, що у всьому повинна бути міра і у святкуванні «обливаного понеділка» також . На його зауваження ніхто із пасажирів не реагував, вони продовжували поливати водою, вели себе зухвало, голосно викрикували; тоді він підійшов до ОСОБА_6 , який сидів на місці пасажира і намагався рукою перешкодити йому виливати воду; останній через відчинене вікно автомобіля схопив його за руку, і утримуючи, сказав ОСОБА_9 їхати, що останній і зробив. Автомобіль розпочав рух, а ОСОБА_6 .? незважаючи на вимогу потерпілого відпустити, продовжував його утримувати. ОСОБА_4 вимушений був бігти поруч з машиною, а коли ОСОБА_6 його відпустив, то впав на проїжджу частину дороги, отримавши при цьому, тілесні ушкодження. Крім цього, під час хуліганства йому пошкоджена футболка, окуляри та годинник.
ОСОБА_4 пред`явив цивільний позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 6 527,00грн. майнової шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди. Моральну шкоду обґрунтовує, пережитим стресом, фізичними стражданнями, перенесеним приниженням людської гідності.
ОСОБА_4 настоює на своїх показаннях, яким суд надає віри, як правдивим, об`єктивним та таким, що стверджуються іншими доказами у справі.
Обвинувачені не навели підстав, за яких потерпілий може їх оговорювати.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновків експертів; докази, будучи належними і допустимими, мають властивість слугувати засобами пізнання вчиненого злочину та обумовлюють ті об`єктивні зв`язки, які існують між ними і обставинами минулої події; відсутність такої взаємодії може свідчити лише про відсутність доказів.

Норми ст.91 КПК України визначають обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, т.я. подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, тощо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що була очевидцем хуліганських дій 06.05.2013р. щодо потерпілого ОСОБА_4 . Зокрема, ствердила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 06.05.2013р. вели себе по відношенні до перехожих зухвало; обливали всіх великою кількістю води ; її також облили, причому для неї це було несподівано і небажано ; на зауваження не реагували. Коли ОСОБА_4 намагався їх зупинити, то ОСОБА_6 через відкрите вікно автомобіля,в якому знаходився,схопив потерпілого за руку,притиснув до себе, не даючи можливості відірвати руки. ОСОБА_9 , розпочав рух, і ОСОБА_4 фактично вимушений був бігти за машиною по проїжджій частині; в якийсь момент ОСОБА_6 відпустив потерпілого і той впав на дорогу; при цьому порвалась футболка, розбився годинник та окуляри. Обвинувачені на автомобілі втекли, але свідкам вдалось запам`ятати номер автомобіля, по якому їх в подальшому встановили. Перехожі обурювались поведінкою обвинувачених, т.я. їх несподівано обливали великою кількістю холодної води, в той час як на вулиці не було тепло; більшість не одобрювала дій обвинувачних.

Свідок ОСОБА_11 очевидцем подій не був, ствердив, що 06.05.2013р. до нього як працівника правоохоронного органу звернувся потерпілий ОСОБА_4 з приводу нанесення йому під час хуліганських дій тілесних ушкоджень з боку осіб, які втекли на автомобілі.

Суд надає віри показанням свідків, які правдиво відображають обставини справи, стверджуються іншими доказами, які об`єктивно перебувають у взаємозв`язку між собою; підтвердили свої показання під час проведення слідчого експерименту 14.05.2013р., детально розповівши про обставини вчиненого хуліганства.

Потерпілий та свідки до обвинувачених упереджено не відносяться; не мають підстав їх оговорювати.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України також стверджується матеріалами судово-медичної експертизи №741/13 від 07.05.2013 року, з яких вбачається що у ОСОБА_4 було виявлено ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 15.05.2013р.року згідно яких, потерпілим ОСОБА_4 було впізнано обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як осіб, які вчинили щодо нього 06.05.2013р. хуліганські дії; даними протоколу огляду місця події від 06.05.2013р., з яких вбачається, що на проїжджій частині вул.Городоцької та на тротуарі є фрагменти розбитого скла; даними протоколу огляду предметів від 07.05.2013р. стверджується, що потерпілий добровільно надав свою футболку та годинник, які пошкоджені; зокрема, на годиннику відсутнє скло; футболка забруднена та протерта в нижній правій частині.

Суд, оцінивши наведені докази, обставини справи, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустими в порядку ст.89 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України доведена повністю.

Дії обвинувачених вірно кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України, оскільки вони вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

Суд не вбачає правових підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , т.я. в їх діях є склад злочину, передбачений ч.2 ст.296 КК України, з об`єктиваної сторони який характеризується суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок,що спричиняє істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізняється особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Суспільна небезпечність хуліганства полягає у тому , що це один із небезпечних та поширених злочинів проти громадського порядку,тобто,комплексу суспільних відносин,які забезпечують нормальні умови життя людей у різних сферах суспільно-корисної діяльності, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті та побуті.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивами явної неповаги до суспільства; це завжди злочин, вчинений з прямим умислом. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

Дії обвинувачених 06.05.2013р. носили необдуманий хуліганський характер, який далеко не мотивований дотриманням добрих старих традицій; об`єктом «обливання» були випадкові перехожі, яких зненацька обливали водою, незважаючи на погоду та пору року; підсудні, при цьому, не дотримувались елементарних правил вихованої поведінки, добропристойності та толерантності; бажання відтворювати стародавні звичаї повинні узгоджуватись із людьми, що нас оточують. Відтак, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 повинні були адекватно відреагувати на зауваження ОСОБА_4 та припинити обливання перехожих. Проте, обвинувачені не тільки не припинили своїх хуліганських дій, а продовжили такі чинити і по відношенню до потерпілого. Тримаючи ОСОБА_4 за руку, та розпочавши рух транспорту по проїжджій частині, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 тим самим виражали явну неповагу до суспільства, завдаючи шкоди особистим інтересам потерпілого та його здоров`ю.

Заперечення обвинуваченими обставин заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень під час хуліганства, суд розцінює,як обрану ними позицію захисту, яка спростовується матеріалами справи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини, що обтяжують покарання - суд не встановив; обставини, що пом`якшують покарання - суд не встановив.

Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває .

З врахуванням наведеного, обставин справи, особи винного, суд вважає, що покарання слід призначити необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів - в межах санкції статті особливої частини Кримінального кодексу України - у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини, що пом`якшують чи обтяжуючих покарання обставин суд не встановив.

Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_9 є людиною молодого віку, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що покарання слід призначити необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів - в межах санкції статті особливої частини Кримінального кодексу України - у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, оскільки з врахуванням обставин справи та особи винного, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання обвинуваченим із застосуванням ст.75 КК України, суд виходить із змісту норми ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, яке повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Суд приймаючи рішення про можливість застосування до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ст.75 КК України, враховує обставини при яких вчинено дане кримінальне правопорушення; особи винних, їх молодий вік, соціальний статус, ступінь їх небезпечності для суспільства, поведінка після вчинення злочину /протягом двох років, що минули з часу події, до їх поведінки зауважень немає; обвинувачені вели себе пристойно, нових порушень чи поганих вчинків не допускали/; у даному кримінальному правопорушенні відсутні тяжкі наслідки та обтяжуючі покарання обставини.
Невизнання вини обвинуваченими, як обрана ними, на думку суду, позиція захисту, не суперечить вимогам ст.75 КК України і не є правовою перешкодою у її застосуванні; в означеній нормі відсутнє чітке визначення достатньої підстави для можливості звільнення особи від відбування покарання з випробуванням і питання застосування ст.75 КК України в кожному конкретному випадку із врахуванням фактичної тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які судом наведені вище.

Суд, з врахуванням наведених вище обставин, особи ОСОБА_6 , вважає за можливе застосувати до нього ст.75 КК України, незважаючи на вирок Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2012р.

При цьому, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із вимог ч.1 ст.71 КК України і вважає за доцільне частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2012р., яким ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.185 КК України до одного року позбавленні волі, із встановленням відповідно до ст.ст.75,104 КК України іспитового строку - один рік.

Відповідно до ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб,які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, допитаних свідків, письмових доказів, речових доказів,висновків експерта. Докази повинні бути належними та допустимими.

Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 , то такий слід задовольнити частково. Зокрема, відшкодуванню на користь потерпілого з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає завдана моральна шкода у розмірі по 5000,00 грн. з кожного. При цьому, суд виходить із обставин справи; завданих потерпілому душевних та фізичних страждань; порушених нормальних життєвих зв`язків; принижень честі та гідності, які зазнав ОСОБА_4 під час вчинення щодо нього хуліганських дій. Підстав для задоволення цивільного позову на заявлену суму в 100 000,00 грн. суд не вбачає; достатніми та належними доказами така сума не обґрунтована та не доведена.

Щодо матеріальної шкоди, то у задоволенні таких вимог слід відмовити, оскільки потерпілим не представлено жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження вартості пошкоджених речей : футболки, годинника, та окулярів.

Речові докази у справі /а.с. 79,102,103,104/: сім фрагментів скла; футболка, годинник, які зберігались в приміщенні Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Л/о - знищені під час «ночі гніву» 20.02.2014р.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373-376 КПК України, суд ,-

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст.296 КК України та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_6 частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2012р.та остаточно призначити покарання - один рік і шість місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбуття призначеного покарання із випробуванням та визначенням 2-х років іспитового строку.

Згідно ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язок періодично реєструватись в органах кримінально-виконавчої системи та повідомляти їх про зміну місця роботи та проживання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 не обирати.

ОСОБА_9 визнати винним за ч.2 ст.296 КК України та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбуття призначеного покарання із випробуванням та визначенням 2-х років іспитового строку.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 не обирати.

Речові докази: /а.с. 79,102,103,104/: сім фрагментів скла;футболка,годинник,які зберігались в приміщенні Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Л/о знищені під час «ночі гніву» 20.02.2014р.

Стягнути на користь потерпілого ОСОБА_4 по 5 000 грн. моральної шкоди з кожного із засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд протягом тридцять днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .