У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2. і ОСОБА_3.,

розглянувши у судовому засіданні заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 2, 3 частини 1 статті 76 КК.

Апеляційний суд Харківської області вироком від 26 березня 2015 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і призначив ОСОБА_4 за частиною 1 статті 121 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року щодо ОСОБА_4 змінено: на підставі статті 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 76 КК. У решті вирок залишено без зміни.

Заступник Генерального прокурора України (далі - прокурор) подав до Верховного Суду України заяву, в якій посилаючись на пункт 2 частини 1 статті 445 КПК порушує питання про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 Як на підставу для перегляду зазначеного судового рішення посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої частиною 1 статті 364 і частиною 1 статті 405 КПК (непроведення апеляційним судом судових дебатів), що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4, а справу щодо нього направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

На обґрунтування підстави для перегляду оскаржуваної ухвали касаційного суду, прокурор посилається на долучену ним до заяви копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для перегляду оскаржуваного судового рішення Верховним Судом України відсутні.

Згідно зі статтею 444 КПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 445 КПК, підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень в аспекті (значенні) правової позиції суду касаційної інстанції, висловленої у своєму рішенні.

Перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання/невтручання в таке рішення є необхідним/непотрібним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що зумовлює Верховний Суд України висловити свою правову позицію щодо правильного застосування норми права, передбаченої КПК. Ключовою умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми процесуального права.

Відповідно, неоднакового застосування не буде, якщо суд касаційної інстанції застосовував різні норми процесуального права, що виключає можливість усунути розбіжності в їх застосуванні.

У судовому рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року, яке, на думку прокурора має визнаватись порівнюваним, касаційний суд, констатувавши порушення апеляційним судом, зокрема, частини 1 статті 405 КПК, скасував постановлене у кримінальному провадженні судове рішення і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Своє рішення касаційний суд, крім іншого, обґрунтував і тим, що апеляційний суд не провів судові дебати.

Як убачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року, яка оскаржується прокурором, захисник ОСОБА_5 у своїй касаційній скарзі просив скасувати ухвалу апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_4 занадто суворого покарання.

Прокурор зазначене рішення апеляційного суду у касаційному порядку не оскаржував. Відповідно, суд касаційної інстанції у своєму рішенні взагалі не висловився щодо правозастосування апеляційним судом положень частини 1 статті 364 і частини 1 статті 405 КПК.

Правозастосування - це здійснювана в процесуальному порядку діяльність суду, яка полягає в індивідуалізації юридичних норм стосовно конкретних суб'єктів і конкретних випадків в акті застосування норм права.

Таким чином, правозастосування має місце лише тоді, коли норма права реально втілена у певному судовому рішенні, а конкретні процесуальні обставини оцінені з розгляду саме цієї норми.

Реального відображення в оспореному судовому рішенні норми процесуального права, передбачені частиною 1 статті 364 і частиною 1 статті 405 КПК не знайшли.

За таких обставин, якщо вищезазначені норми права не застосовувались, то порушувати питання про їх неоднаковість у застосуванні є безпідставним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Верховного Суду України дійшла висновку, що в межах заявлених вимог немає даних про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за замістом судових рішень, тому вважає, що подана прокурором заява про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 446, 450, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити заступнику Генерального прокурора України у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1