Ухвала
іменем україни

03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілого
ПАТ «Іскра» ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, який мешкає на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засуджено:
за ч. 1 ст. 190 КК України до 850 грн штрафу, еквівалентних 50 неоподатковуваних мінімумів громадян;

за ч. 2 ст. 190 КК України до 1700 грн штрафу, еквівалентних 100 неоподатковуваних мінімумів громадян.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 1700 грн, еквівалентних 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ПАТ «Іскра» 32 821,12 грн матеріальної шкоди.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 , обіймаючи посаду менеджера ПАТ «Іскра», з метою заволодіння чужим майном шляхом обману увійшов у довіру до потерпілого ОСОБА_10 , пообіцявши допомогти вирішити питання заборгованості останнього перед ПАТ «Іскра», та надав для перерахунку грошових коштів номер свого особистого карткового рахунку № НОМЕР_1 , на який ОСОБА_10 17 травня 2013 року перерахував 5000 грн. Отримані від останнього гроші ОСОБА_9 на рахунки ПАТ «Іскра» не вніс, а використав їх на власні потреби.
За таких же обставин ОСОБА_9 , діючи повторно, заволодів грошовими коштами, які ОСОБА_10 передавав засудженому для відшкодування наявної у нього заборгованості перед ПАТ «Іскра», зокрема: 30 травня 2013 року в розмірі 5000 грн; 19 червня 2013 року в розмірі 846 грн; 17 липня 2013 року в розмірі 2000 грн та 4975,12 грн; 06 вересня 2013 року в розмірі 5000 грн; 11 жовтня 2013 року в розмірі 5000 грн і 14 листопада 2013 року в розмірі 5000 грн.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_9 судові рішення та закрити кримінальне провадження, а також відмовити у задоволенні цивільного позову через відсутність події злочину. Зазначає про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності провадження. Стверджує, що в основу вироку було покладено недопустимі докази, допущена неповнота судового слідства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, наявним у провадженні доказам надана неправильна оцінка. Наголошує, що апеляційний суд ці недоліки не усунув і безпідставно залишив вирок без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи захисника на підтримку касаційної скарги з підстав, викладених у ній, заперечення прокурора й представника цивільного позивача ПАТ «Іскра», перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не належить перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411 КПК України, щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження. У зв`язку з наведеним доводи захисника засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Відповідно до ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів провадження, місцевий суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, та кваліфікував його дії за частинами 1, 2 ст. 190 КК України на підставі зібраних і детально досліджених у судовому засіданні доказах у їх сукупності та взаємозв`язку.
На спростування доводів засудженого про те, що ОСОБА_10 у такий спосіб повертав йому борг, суд у вироку навів показання потерпілого ОСОБА_10 , котрий категорично заперечував наявність будь-якої заборгованості перед засудженим й іншими фізичними особами та пояснював, за яких обставин і для чого він передавав засудженому гроші, показання представника ПАТ «Іскра» про обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину й того, як цей злочин було виявлено саме ним, іншими об`єктивними даними (виписки руху коштів по банківській картці засудженого).
При цьому суд дав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_11 , на які засуджений посилався на підтвердження доводів про свою невинуватість, та не взяв їх до уваги.
Будь-які об`єктивні дані про наявність боргових зобов`язань ОСОБА_10 перед засудженим й іншими фізичними особами у провадженні відсутні й засудженим суду не надані.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винності ОСОБА_9 та кваліфікації його дій за частинами 1, 2 ст. 190 КК України, органами досудового слідства і судом не допущено, а наведені захисником з цього приводу доводи є лише припущеннями.

Висновки суду ґрунтуються на допустимих та достатніх доказах.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що потерпілий перераховував грошові кошти ОСОБА_9 виключно як менеджеру ПАТ «Іскра», адреса реєстрації якого знаходиться у Сихівському районі м. Львова, а тому досудове та судове слідство проводилось відповідно до вимог кримінального процесуального закону із дотриманням правил територіальної підсудності.

Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляціями захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , доводи яких аналогічні викладеним у касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 , виклав в ухвалі аналіз доказів та навів детальні мотиви прийнятого рішення, спростувавши твердження сторони захисту щодо безпідставності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування постановлених щодо ОСОБА_9 судових рішень і закриття кримінального провадження за відсутності події злочину, у провадженні не встановлено.
З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2