У х в а л а
іменем україни

02 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України допокарання у виді штрафу у розмірі10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року виправлено технічну описку в абзаці першому резолютивної частини вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 , зазначено, що ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначенойому покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року скасовано ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року про виправлення технічної описки в резолютивній частині вироку цього ж суду від 12 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 .

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання та призначено засудженому покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

В іншій частині вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду щодо нього та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, порушення кримінального процесуального закону,неповноту та однобічність судового слідства. Вважає, що суд не надав належної оцінки зібраним доказам, які свідчать про те, що він не наносив удару потерпілому ОСОБА_7 . Звертає увагу, що суд не усунув суперечності у показаннях свідків, не обґрунтував, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, тому вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях. Вказує, що апеляційний суд при розгляді справи в апеляційному порядку безпосередньо не дослідив докази, не проаналізував доводи, викладені в апеляційній скарзі, не обґрунтував свої висновки належним чином.

ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 березня 2014 року приблизно об11 год. 30 хв., під час проведення шахового турніру у приміщенні турнірного залу комунального позашкільного навчального закладу «Дитяча юнацька спортивна школа № 11», розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Космонавтів, 8, у зв`язку з висловленнями ОСОБА_8 зауваження щодо недотримання ОСОБА_9 правил проведення шахового турніру, на ґрунті особистих неприязних стосунків, вступив з останнім у сварку, яка переросла в бійку. Під час бійки ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_6 руками в груди, від чого останній втратив рівновагу та впав назад на підлогу, після чого ОСОБА_6 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків, взяв деревяний стілець та наніс ним один удар по лівій нозі ОСОБА_11 , спричинивши забій лівого колінного суглобу, травматизацію внутрішньої бічної звязки, чим завдав фізичного болю, не заподіявши тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що касаційнаскарга задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 410-411 КПК України доводи щодо неповноти та однобічності судового розгляду неє предметом перевіркисудом касаційної інстанції, оскільки, згідно зі ст. 409 КПК України,є підставами для скасування вироку судом апеляційної інстанції, та не є підставами для скасування судових рішень касаційним судом, що передбачені ст. 438 КК України.

Доводи касаційної скарги про безпідставність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення щодо ОСОБА_11 аналогічні доводам, які були наведені в апеляціях засудженого та його захисника, вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Апеляційний суд проаналізував такі доводи, дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи без задоволення апеляційні скарги засудженого та захисника, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, зазначив у своєму рішенні достатні підстави, через які визнав їх необгрунтованими.

Погоджуючись з висновками місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у тому, що він умисно вдарив ОСОБА_11 , завдавши фізичного болю та не спричинивши тілесних ушкоджень, апеляційний суд у своєму вироку зазначив, що винуватість засудженого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 про обставини, за яких засуджений вдарив його стільцем по нозі, після чого він відчував сильний біль.

Наведені показання суд обгрунтовано визнав достовірними та поклав в основу вироку, оскільки вони об`єктивно підтверджуються іншими доказами, яким суд дав оцінку в сукупності та взаємозв`язку: показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили, що під час конфлікту ОСОБА_10 відштовхнув від себе ОСОБА_6 і останній впав на підлогу, а коли підвівся, схопив стілець та цілеспрямовано з великою силою вдарив ним ОСОБА_10 по нозі; показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що до нього як до лікаря-травматолога травмпункту звернувся ОСОБА_10 , якому в ході обстеження поставлено діагноз «забій лівого колінного суглобу», показаннями експерта ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні підтвердила висновок судово-медичної експертизи № 2157е від 19.06.2014 року та пояснила, що клінічний діагноз «забій лівого колінного суглобу, травматизація внутрішньої бічної зв`язки» не підтверджено об`єктивними даними, тому не підлягає оцінці по ступеню тяжкості.

Посилання у касаційній скарзі засудженого на упередженість суду у зв`язку з тим, що він необгрунтовано взяв до уваги одні докази та відкинув інші є безпідставними. Так, суд взяв до уваги, що свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 під час розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_10 у заподіянні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень давали аналогічні показання, ці показання є логічними та послідовними, тому підстав вважати, що названі свідки обмовили ОСОБА_6 , даючи свідчення на користь ОСОБА_10 , у суду не було. В той же час, суд належним чином обґрунтував своє рішення про неможливість взяти до уваги показання свідка ОСОБА_16 про обставини події, оскільки вони спростовуються іншими доказами, зокрема,показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , даними протоколів проведення слідчих експериментів, сукупністю інших доказів.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що він не міг бути непричетним до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки отримав тілесні ушкодження внаслідок неправомірних дій з боку ОСОБА_11 перевірялися судом та обгрунтовано визнані такими, що не спростовують факту умисного завдання засудженим удару ОСОБА_10 , внаслідок якого було останньому спричинено фізичний біль без заподіяння тілесних ушкоджень.

Суд дав повну і всебічну оцінку доказам у справі та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи. Докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого злочину є належними, допустимими, достатніми і достовірними, вони узгоджуються між собою, тому суд обгрунтовано поклав їх в основу вироку.

На підставі доказів, які судом були ретельно проаналізовані, суд правильно встановив обставини події та виклав їх у вироку. Виходячи з обставин, за яких було вчинено злочин, та його наслідки, дії засудженого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно обране з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Покарання є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту вироку апеляційного суду видно, що суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином проаналізував доводи поданих апеляцій, дав вичерпні відповіді на всі доводи поданих апеляцій,залишаючи без задоволення апеляційні скарги засудженого і захисника та частково задовольняючи апеляційну скаргу прокурора, мотивував своє рішення належним чином.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які б впливали на законність та обгрунтованість вироку апеляційного суду, у справі допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженогоОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3