Апеляційний суд Житомирської області
23 червня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді Мельничук Н.М.,
суддів: Ляшука В.В., Заліщука М.С.,
з участю прокурора: Селюченко І.І.,
захисника: ОСОБА_1,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 21 квітня 2010 року, яким, -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця та громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, розлученого, не працюючого, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:
-09.12.1997р. Корольовським районним судом м. Житомира за ст.1404.2, 140ч.З, 145ч.1, 14ІЧ.2, 42 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
-25.03.2002 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.3 КК України на 5 років позбавлення волі, -30.09.2003 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст. 187 ч. 1 КК України на 6 років позбавлення волі,
засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено попередню - тримання під вартою.
Термін відбування призначеної ОСОБА_2 міри покарання постановлено рахувати з 15 жовтня 2009 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 211 грн. 84 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.
Згідно вироку 16 травня 2008 року о 13 год. 30хв. ОСОБА_2, переслідуючи мету на повторне таємне викрадення чужого майна з проникненням в житло та реалізуючи цей свій злочинний намір, із застосуванням фізичної сили відкрив вікно квартири АДРЕСА_1, після чого проник у дану квартиру, звідки намагався умисно таємно, повторно викрасти майно потерпілого ОСОБА_3, а саме: цифровий фотоапарат „NIKON, вартістю 3000 грн., та відеокамеру „JVC, вартістю 1500 грн., а всього на загальну суму 4500 грн., однак довести до кінця свій злочинний умисел не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий на місці вчинення даного злочину сторонньою особою.
В апеляції захисник засудженого ОСОБА_1 ставить питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_2 та постановлення нового, яким виправдати ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу злочину, за яким його засуджено. В обґрунтування апеляції адвокат зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним по справі доказам та фактично не встановив факту причетності ОСОБА_2 до злочину за яким його засуджено. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які у судовому засіданні спростували доводи обвинувачення про знаходження в квартирі речей у замаху на викрадення яких було звинувачено ОСОБА_2. Вважає, що суд не повинен був брати до уваги показання ОСОБА_2 на досудовому слідстві якими він визнавав свою вину з тих підстав, що вони були ним дані в наслідок застосованих щодо нього працівниками міліції недозволених методів ведення слідства. Акцентує увагу на допущені органом досудового слідства порушення прав ОСОБА_2 на захист, а саме не надання йому можливості мати захисника.
Апеляція засудженого ОСОБА_2 фактично є ідентичною апеляції його захисника. Крім того вважає, що суд не повинен був брати до уваги протокол огляду місця пригоди, так-як знаходження в квартирі зазначених в протоколі речей, які він нібито хотів викрасти, спростувала свідок ОСОБА_5. У звязку з цим вважає, що досудове та судове слідство проводилось не обєктивно та однобічно. За результатами апеляційного розгляду просить скасувати вирок суду, а справу направити на новий судовий розгляд.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляцій, обговоривши викладені в них доводи, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Апеляційні твердження про відсутність в діях засудженого складу злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України безпідставні і спростовуються дослідженими судом доказами.
Так, засуджений ОСОБА_2 не визнаючи у судовому засіданні своєї вини показав, що він не мав наміру вчиняти крадіжку з квартири потерпілого ОСОБА_3. Зазначив, що прийшов разом із знайомим до ОСОБА_3 за касетами. Проник через вікно до його квартири з метою зясування чи є ОСОБА_3 дома. Переконавшись, що ОСОБА_3 немає вийшов з його квартири і при цьому його було затримано, а його знайомий втік.
Проте, в ході досудового слідства ОСОБА_2 визнавав, що проник до квартири ОСОБА_3, якого знав лише візуально, саме з метою вчинення крадіжки. Перебуваючи в квартирі та підготувавши фотоапарат та відеокамеру до викрадення почув на вулиці шум. Злякавшись вийшов з квартири де і був затриманий невідомим йому чоловіком(а.с.49-51, 67-69, 121-123).
Суд правильно критично віднісся до показань ОСОБА_2 у судовому засіданні та поклав в основу вироку його показання на досудовому слідстві, так-як вони узгоджувалися з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:
- показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що вони, 16.05.08р. о 13 год. 30 хв. бачили як двоє раніше невідомих їм чоловіків, одним із яких був ОСОБА_2, підійшли до вікна квартири ОСОБА_3. Після того, як ОСОБА_2 через вікно проник до квартири вони підійшли до чоловіка, який стояв під вікном. Побачивши їх цей чоловік відразу втік, після цього ОСОБА_7 затримав підсудного ОСОБА_8, який вийшов із квартири №1 через вхідні двері, і утримував його до приїзду працівників міліції;
- показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що вони 16.05.08р. по вказівці чергового Корольовського РВ прибули до будинку №53-а по вул.Корольова у м.Житомирі, де побачили, що ОСОБА_7 утримував ОСОБА_2. Від ОСОБА_7 взнали, що він затримав ОСОБА_2 після того, як той, через вікно проник у квартиру №1 цього ж будинку. Затриманого ОСОБА_2 вони передали працівникам слідчо-оперативної групи.
- даними протоколу огляду місця події від 16.05.08р. про те, що під час огляду квартири АДРЕСА_2 вікно в одній із кімнат було відчиненим. В квартирі на підлозі виявлена сумка з цупкої тканини в якій знаходилися цифровий фотоапарат „NIKON та відеокамера „JVC (а.с.8-13). Проживаюча в квартирі ОСОБА_5 JI.M. на час огляду пояснила, що вказані речі належать її сину ОСОБА_3.
- даними протоколу відтворення обстановки та обставин події проведеним за участю ОСОБА_2. Із змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2, в ході відтворення, в присутності понятих підтвердив факт проникнення до квартири ОСОБА_3 саме з метою вчинення крадіжки. Перебуваючи в квартирі підготував до викрадення фотоапарат та відеокамеру, що не зробив так-як був наляканий шумом з вулиці(а.с.70-73).
При цьому, колегія суддів визнає обґрунтованим критичне відношення суду у вироку до показань у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими вони, намагаючись допомогти ОСОБА_2 уникнути покарання показали, що цифрового фотоапарата „NIKON та відеокамери „JVC на 16.05.08р. в їх квартирі не було.
З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, яким була дана належна оцінка, суд обгрунтовано взяв та поклав в основу вироку, як такі, що є достовірними та правдивими, показання потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 даними ними на досудовому слідстві про те, що фотоапарат „NIKON та відеокамера „JVC станом на 16.05.08р. знаходилися в їхній квартирі(а.с.22, 24).
Свої висновки з цього питання суд належним чином мотивував. З цими висновками погоджується і колегія суддів.
Також колегія суддів визнає необгрунтованими доводи апеляцій про те, що суд не повинен був брати до уваги протокол огляду місця пригоди та протокол відтворення обставин події так-як судом не були викликані та допитані в якості свідків зазначені в них в якості понятих особи. За результатами ознайомлення з протоколом судового засідання вбачається, що клопотань про виклик та допит понятих по вказаним слідчим діям ніхто із учасників судового розгляду справи не заявляв.
Доводи апеляцій іншого характеру, а саме: про порушення прав на захист засудженого в наслідок ненадання йому можливості в ході досудового слідства мати захисника, що суд належним чином не перевірив обставини його побиття працівниками міліції, які змусили його себе оговорити, за результатами вивчення справи також свого підтвердження не знайшли.
Як вбачається з матеріалів справи, в ході досудового слідства ОСОБА_2 неодноразово розяснювалося його право мати захисника, від якого він відмовлявся, вказуючи про це власноручно в протоколах розяснення йому права на захист(а.с. 47, 61, 116, 130). Саме за вказівкою суду прокуратурою Корольовського району м. Житомира була проведена відповідна перевірка показань ОСОБА_2 щодо незаконних методів досудового слідства по його справі. За результатами перевірки прокуратурою прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях працівників міліції складу злочину(а.с. 232).
При цьому, колегією суддів також береться до уваги і те, що в матеріалах справи відсутні будь які скарги та заяви засудженого на незаконні дії працівників міліції, в той час, як він, на протязі всього досудового слідства перебував на підписці про невиїзд і мав всі реальні можливості укласти угоду на захист своїх прав з адвокатом, і оскаржити дії органу досудового слідства.
За таких обставин, колегія суддів, визнає апеляційні доводи захисника та засудженого, щодо не винуватості останнього безпідставними.
Як видно з матеріалів справи, слідчі органи і суд дослідили всі обставини, які могли мати значення для справи, порушень вимог кримінального-процесуального закону, які тягнуть на скасування вироку, у тому числі й тих, які б були повязані із забезпеченням права ОСОБА_2 на захист, перевіркою справи не виявлено, як і даних, які б могли свідчити про прояви упередженості щодо нього з боку слідчих органів чи суду.
З урахуванням наведеного, оцінивши всі докази у сукупності, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ст.15 ч.3, 185 ч. 3 КК України.
Суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 65 КК України з урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про його особу, конкретних обставин справи та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. Засуджений ОСОБА_2 раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин через декілька місяців після чергового звільнення з місць позбавлення волі, не працює, характеризується посередньо.
Беручи до уваги зазначене, а також дані, які характеризують особу ОСОБА_2, його відношення до вчиненого, за відсутності обставин, що пом'якшують покарання, суд і призначив йому відповідне покарання, яке, на думку колегії суддів, є справедливим та достатнім для його виправлення та перевиховання.
Підстави для зміни вироку за мотивами, викладеними в апеляції, відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України судова колегія, -
Апеляції засудженого та його захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 21 квітня 2010 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.
Судді: