Справа № 353/1081/14-к
Провадження № 1-кп/352/17/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка, Тисменицького району, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, утриманця перестарілої дружини інваліда першої групи, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, судимого 01.07.2014 р. Тисменицьким районним судом за ст.ст. 382 ч. 1, 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 грн., штраф не погашено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 383 ч. 1 КК України,-

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_6 , вчинив завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення злочину.

Вказаний злочин підсудний вчинив при наступних обставинах:

25.12.2012 року, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у неприязних відносинах з потерпілим ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні сільської ради с. Майдан, Тисменицького району, на засіданні виконавчого комітету, у стверджувальній формі заявив ОСОБА_4 : «Ти купив собі групу, інвалідність купив собі за гроші».

ОСОБА_4 будучи обуреним такою неправомірною поведінкою ОСОБА_6 , оскільки дійсно являється інвалідом 2 групи внаслідок отриманої травми при виконанні службових обов`язків та на законних підставах володіє посвідченням інваліда війни 2-ої групи ДПА України серії НОМЕР_1 від 30.05.2006 року, з метою спростування такої недостовірної інформації змушений був звернутися до суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.08.2013 року по справі №352/630/13-ц визнано недостовірною інформацію, поширену 25.12.2012 року ОСОБА_6 на засіданні виконавчого комітету Майданської сільської ради Тисменицького району, а саме про те, що ОСОБА_4 «купив собі інвалідність за гроші».

Вказане рішення ОСОБА_6 було оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області, який своєю ухвалою від 16.09.2013 р. залишено дане рішення без змін в частині визнання недостовірною інформацію з приводу підробки посвідчення інваліда війни, поширену ОСОБА_6 на засіданні виконавчого комітету Майданської сільської ради 25.12.2012 року.

В подальшому, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що інформація, яку він розповсюджував відносно ОСОБА_4 з приводу підробки останнім посвідчення інваліда війни є недостовірною, перебуваючи у неприязних відносинах з останнім, звернувся до Міністра Внутрішніх Справ України ОСОБА_7 із заявою про те, що ОСОБА_4 використовує у своїх цілях завідомо підроблений документ - посвідчення інваліда війни 2-ої групи.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_6 слідчим відділенням Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківської області 30.07.2013 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000594 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В подальшому проведення досудового розслідування на підставі постанови прокурора прокуратури Тисменицького району Івано-Франківської області ОСОБА_8 про визначення підслідності було передано до СВ Івано-Франківського МВ УМВС в області.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено відсутність будь-яких даних, які б вказували на наявність факту події злочину (використання завідомо підробленого документу, а саме посвідчення інваліда війни 2-ої групи), у зв`язку з чим 18.10.2013 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події злочину.

Постанову про закриття кримінального провадження ОСОБА_6 оскаржив до Івано-Франківського міського суду, однак 13.11.2013 року суд своєю постановою в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого відмовив, визнавши її законною, про що останній був ознайомлений, оскільки особисто перебував в залі судового засідання під час розгляду його скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Незважаючи на вище викладене, ОСОБА_6 , знаючи, що ОСОБА_4 дійсно являється інвалідом 2-ої групи внаслідок отриманої травми при виконанні службових обов`язків та на законних підставах володіє посвідченням інваліда війни 2-ої групи ДПА України, 09 січня 2014 року перебуваючи в приміщенні службового кабінету Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області, що розташоване за адресою: м. Тисмениця, вулиця К. Левицького, 4, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, умисно та в черговий раз надав неправдиве повідомлення слідчому СВ Тисменицького РВ УМВС України лейтенанту міліції ОСОБА_9 про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину та закладений до нього потерпілим цивільний позов не визнав і дав суду показання про те, що з 17.08.2008 року перебуває з ОСОБА_4 у вкрай ворожих стосунках, оскільки саме з цього часу останній та його бувша невістка ОСОБА_10 систематично переслідують його сім`ю. Не зважаючи на те, що його попередні скарги за фактом підроблення ОСОБА_4 посвідчення інваліда війни відхилені, він категорично стверджує, що воно є останнім підробленим. Згідно виписки із історії хвороби ОСОБА_4 являється інвалідом другої групи внаслідок отриманої в 1993 р. черепно-мозкової травми. В 1993 р. ОСОБА_4 перебував на службі в податковій адміністрації м. Житомир на посаді заступника начальника ДПІ з примусового стягнення податків. Таким чином останній, як інвалід другої групи одержаної внаслідок черепно-мозкової травми знятий з обліку як непрацездатний до військової служби в мирний час не міг був прийнятий на службу в податкову міліцію створену 05.02.1998 р., яка є воєнізованим формуванням з правом носіння та застосування вогнепальної зброї. Крім того, бланк посвідчення інваліда війни видається військовими комісарами тільки учасникам війни і бойових дій на території інших держав, а посвідчення інваліда війни з наданням відповідних пільг видаються органами соціального забезпечення, а не організаціями, які виплачують пенсію. До 01.01.2007 р. працівникам ДПА, в тому числі інвалідам, пенсію виплачувала ДПА по місцю реєстрації пенсіонера, а також видавала пенсійне посвідчення, а не посвідчення інваліда війни. Із самого посвідчення не вбачається, ДПА в якій області його видала, а в сам бланк посвідчення вклеєна фотографія офіцера радянського підполковника міліції. Окрім того, посвідчення видане ДПА не завірено печаткою цієї ж організації, а з невідомих причин печаткою податкової міліції. З огляду на вищенаведене, він виконуючи свій громадський обов`язок, змушений був 09.01.2014 р. звернутися до слідчого СВ Тисменицького РВ УМВС ОСОБА_11 із протокол-заявою про вчинене кримінальне правопорушення за фактом підроблення ОСОБА_4 посвідчення інваліда війни. Підсудний просить суд винести щодо нього виправдувальний вирок за недоведеності наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Не зважаючи на повне заперечення підсудним ОСОБА_6 вини у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті неправомірного діяння, його винність у скоєному підтверджуються і наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 дав суду показання про те, що з 2008 р. ОСОБА_6 на грунті особистих неприязних відносин, з мотивів відімстити йому за дачу суду показів не на його користь, почав принижувати його, повідомляти правоохоронні органи про нібито вчинення ним злочинів, зокрема і про те, що він підробив посвідчення інваліда війни другої групи. За результатами перевірки Івано-Франківським МВ УМВС України в Івано-Франківській області винесено постанову від 12.07.2012 р. про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.1 ст. 6 КПК України, за відсутності події злочину, передбаченого статтями КК України. З причин поширення ОСОБА_6 щодо нього недостовірної інформації про нібито підробку його посвідчення він тричі змушений був звертатися до суду за захистом своєї честі, гідності та ділової репутації. Рішенням Тисменицького райсуду від 30.08.2010 р. з ОСОБА_6 стягнуто в його користь моральну шкоду в сумі 3000 грн. Рішенням Тисменицького райсуду від 15.06.2012 р. з ОСОБА_6 стягнуто в його користь моральну шкоду в сумі 1500 грн. Рішенням Тисменицького райсуду від 09.08.2013 р. його позовні вимоги задоволено, інформацію про його причетність до підробки посвідчення інваліда війни визнано недостовірною, а з ОСОБА_6 стягнуто в його користь моральну шкоду в сумі 3000 грн. Прийняті до підсудного міри у вигляді стягнення з нього в його користь моральних збитків не вплинули на останнього щодо недопустимості поширення ним недостовірної інформації щодо нього. Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_6 надіслав на ім`я міністра ВСУ ОСОБА_7 письмове повідомлення про вчинення ним злочину щодо підроблення посвідчення інваліда війни другої групи. Проведеною перевіркою повідомлення підсудного не знайшло свого підтвердження. Незважаючи на це ОСОБА_6 09.01.2014 р. звернутися до слідчого СВ Тисменицького РВ УМВС ОСОБА_11 із протокол-заявою в якій виклав завідомо неправдивим повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення за фактом підроблення ним посвідчення інваліда війни. Просив суд покарати підсудного суворо. Що стосується цивільного позову то просить задоволити його в повному обсязі, стягнути з підсудного в його користь 100 тис. грн. моральної шкоди, оскільки внаслідок дій останнього він переніс психологічний стрес, було принижено його честь і гідність, погіршилося самопочуття.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дала суду показання про те, що обіймає посаду слідчого СВ Тисменицького РВ УМВС та дійсно здійснювала досудове розслідування кримінального провадження № 0000679 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14.09.2013 р. за фактом завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину. В ході розслідування нею 09.01.2014 р. був викликаний для допиту в якості свідка ОСОБА_6 . Під час допиту свідок постійно стверджував, що ОСОБА_4 сфальсифікував посвідчення інваліда війни другої групи та використовує його в корисливих цілях. Під час допиту нею ОСОБА_6 було поставлено запитання,чи бажає він написати протокол-заяву про скоєний ОСОБА_4 злочин, на що він ствердно відповів, що бажає. Після цього, нею було заповнено протокол свідка і протокол-заяву про злочин, які надано для ознайомлення і підпису ОСОБА_6 , який особисто підписав вказані документи у її присутності. Про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих відомостей, передбачену ст. 383 КК України ОСОБА_6 було нею роз`яснено.

Факт того, що підсудний ОСОБА_6 вчинив завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення злочин, підтверджується і даними, які містяться в : постановах старшого о/у СДСБЕЗ Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області капітана міліції ОСОБА_12 за № 25 від 14.01.2012 р. та 12.07.2012 р., згідно з якими в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 відмовлено на підставі п. 1 ст. 6 КПК України, за відсутності події злочину передбаченого статтями КК України (а.с. ); рішенні Тисменицького районного суду від 09.08.2013 р. - ( а.с. ); рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.09.2013 р. (а.с. ); скарзі ОСОБА_6 до міністра ВСУ ОСОБА_7 про використання ОСОБА_4 завідомо підробленого документу посвідчення інваліда війни другої групи (а.с. ); постанові слідчого СВ в Івано-Франківській області ОСОБА_13 від 18.10.2013 р. про закриття кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000594 від 30.07.2013 р. про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення (а.с. ); ухвалі Івано-Франківського міського суду від 13.11.2013 р., якою відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження № 0000594 (а.с. ), протоколі допиту в якості свідка ОСОБА_6 від 09.01.2014 р. (а.с. ); протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 09.01.2014 р. за заявою ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 сфальсифікував посвідчення інваліда війни другої групи та використовує його в корисливих цілях (а.с. ).

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст. 383 ч. 1 КК України, так як він вчинив завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення злочину.

Вирішуючи питання про призначення покарання відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Обтяжуючі та пом`якшуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

Крім того, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд приймає до уваги думку потерпілого ОСОБА_4 щодо міри покарання, яку слід призначити підсудному, як і те, що тяжких наслідків внаслідок неправомірної поведінки підсудного не наступило, а також враховує наступні дані про особу винного ОСОБА_6 , а саме те, що останній на момент скоєння злочину являється особою, згідно ст. 89 КК України раніше не судимою, являється особою похилого віку, яка набула статус «Дитини війни, має вкрай незадовільний стан здоров`я, його скрутний матеріальний стан, являється утриманцем тяжко хворої перестарілої дружини інваліда першої групи, по місцю проживання характеризується позитивно,

Таким чином, беручи до уваги всі вищеперелічені дані про особу підсудного ОСОБА_6 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і впливають на пом`якшення покарання, та призначити підсудному, із застосуванням ст. 69 КК України, більш м`яке основне покарання, не зазначене в санкції ст. 383 ч. 1 КК України, а саме у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

При цьому, оскільки даний злочин передбачений ст. 383 ч. 1 КК України був скоєний підсудним ОСОБА_6 09.01.2014 р., тобто до постановлення попереднього вироку Тисменицького районного суду від 01.07.2014 р., згідно якого ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 грн., то на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, призначене судом підсудному покарання за даний злочин слід шляхом поглинання поглинути покаранням визначеним ОСОБА_6 вищезазначеним попереднім вироком суду.

Вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Здобутими та перевіреними в судовому засіданні доказами судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відовідача-підсудного ОСОБА_6 позивачу-потерпілому ОСОБА_4 була спричинена і моральну (немайнову) шкоду, яка полягає в тому, що останній переніс психічне потрясіння, приниження людської честі і гідності, а також зазнав душевних страждань. Загалом таке психічне потрясіння та душевні страждання, як наслідок, негативно відбились на його самоповазі, психіці, та призвели до вимушених змін в життєвих та виробничих стосунках. Крім того, в моральних стражданнях суд враховує і ті обставини, що позивач-потерпілий за захистом свого порушеного права повинен були звертатися до суду. Однак беручи до уваги тяжкість, глибину і тривалість моральних страждань потерпілого та матеріальне становище підсудного, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 383 ч. 1 КК України та призначити йому, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить в твердій грошовій сумі 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) грн.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеного даним вироком суду менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеним згідно вироку Тисменицького районного суду від 01.07.2014 р., остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу розмірі 1000 (одієї тисячі) грн.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 3000 грн. спричинених моральних збитків.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику, потерпілому негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1