Справа № 317/3329/15-к
Провадження № /п 1-кп/317/358/2015

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2015 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, всупереч інтересам військової служби в порушення вимог ст. ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 28 липня 2015 року без поважних причин самовільно залишив місце служби розташування навчального полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » який дислокується у Запорізькому районі Запорізької області, тимчасово ухиляючись від військової служби до 25 серпня 2015 року, тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
Суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України постановив не досліджувати докази відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, при цьому допитати обвинуваченого, дослідити докази, які підтверджують обвинувачення і вивчити матеріали кримінального провадження в частині, які характеризують особу обвинуваченого.
Проти такого порядку дослідження доказів не заперечують учасники судового провадження.
Будучи допитаним в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину і пояснив, що дійсно в серпні 2014 року він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу та направлений для її проходження до військової частини НОМЕР_1 . В липні 2015 року у нього виник конфлікт з командиром підрозділу, йому затримали виплату грошового забезпечення, тому він з 28.07.2015 року залишив розташування частини і знаходився дома. З`явився в частині тільки 25.08.2015 року.
Також він пояснив, що на його утриманні знаходиться хвора мати, яка потребує допомоги, і невиплата грошового забезпечення зпровокувала його дії.
В скоєному розкаявся.
Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 та обліково-послужної картки до нього 14 серпня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_4 , а згідно Указу Президента України № 328/2015 30.09.2015 року він був звільнений у запас.
З наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 86 від 21.03.2015 року вбачається, що солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера розрахунку 6-ї батареї 2-го гарматного дивізіону, військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно акту службового розслідування від 17.08.2015 року по факту відсутності на службі військовослужбовців було зафіксовано відсутність солдата ОСОБА_4 у в/ч НОМЕР_1 з 28.07.2015 року.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками самовільне залишення місця служби без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин, негативно характеризується за місцем служби.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в ході судового розгляду не встановлено.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є його щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння його розкриттю.
Крім того, ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій.
Враховуючи вказані вище обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також ту обставину, що він зараз не є військовослужбовцем, проживає з матір`ю, яка хворіє, а в час вчинення ним злочину йому затримали виплату грошового забезпечення, що зпровокувало його дії, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 69 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу.
Кримінальним правопорушенням шкоди матеріального характеру не завдано, тому цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.
Судових витрат, пов`язаних з проведенням експертиз та речових доказів по даному кримінальному провадженню нема.
Враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_4 в ході досудового розслідування міра запобіжного заходу не обиралась, клопотання відносно цього в ході судового розгляду ніхто з учасників кримінального провадження не заявляв, суд за власною ініціативою не вирішує питання про обрання йому якогось виду запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України України і, з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 250 ( двісті п`ятидесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 4.250 ( чотири тисячі двісті п`ятдесят ) грн. 00 коп.
Міра запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 не обиралася.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1