Дата документу Справа № 336/695/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/695/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1443/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.537 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за поданням начальника Шевченківського відділу КВІ УДПтСУ в Запорізькій області від 26 січня 2015 року про скасування від відбування покарання з випробуванням щодо засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і направлення його для відбування призначеного судом покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

встановила:

23 червня 2015 року прокурор прокуратури Шевченківського району м.Запоріжжя ОСОБА_9 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року, якою залишено без задоволення подання Шевченківського відділу КВІ УДПтСУ в Запорізькій області про скасування від відбування покарання з випробуванням щодо засудженого ОСОБА_6 , і направлення його для відбування призначеного судом покарання. Своє рішення суд мотивував тим, що дії ОСОБА_6 , які хоча й містять ознаки порушення покладених на нього зобов`язань, між тим визнав їх малозначними, оскільки він не являвся до КВІ з поважних причин. Про відсутність підстав для застосування найбільш суворого виду відповідальності, як зазначив суд, свідчить і заява ОСОБА_6 про повне усвідомлення ним протиправності своєї поведінки, і його щире каяття. На час розгляду подання сплив випробувальний строк застосований вироком суду до засудженого.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду щодо ОСОБА_6 скасувати, постановити нову ухвалу, якою скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням, і направити засудженого ОСОБА_6 для відбування призначеного покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що причини невиконання покладених на засудженого ОСОБА_6 обов`язків, не є поважними, його неявка до КВІ на реєстрацію, не може бути визнано малозначним порушенням. Зазначає, що засудженим ОСОБА_6 не надано суду жодних документальних підтверджень про виклик карети швидкої медичної допомоги для свого батька саме в дні пропуску явки для реєстрації до КВІ. На думку апелянта, подання про заміну випробувального строку подано КВІ в період відбування покарання засудженим ОСОБА_6 , та у зв`язку з тим, що тривалий розгляд вказаного подання зумовлений його апеляційним оскарженням, тому вказаний випробувальний строк не сплив.

За ухвалою суду, 29 січня 2015 року начальник Шевченківського відділу КВІ УДПтСУ в Запорізькій області звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо засудженого ОСОБА_6 , і направлення його для відбування призначеного покарання.

У подані зазначено, що ОСОБА_6 перебуває на обліку у КВІ з 15 серпня 2014 року, у зв`язку із його засудженням за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя, яким він звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалістю у 1 рік.

15 серпня 2014 року засуджений ОСОБА_6 в приміщенні КВІ ознайомлений під підпис з умовами звільнення від відбування покарання з випробуванням, правовими наслідками невиконання покладених на нього судом зобов`язань Відповідно до постанови інспектора Шевченківського відділу КВІ УДПтСУ в Запорізькій області, винесеної в цей же день, днями явки для реєстрації засудженого встановлені перший та третій понеділки кожного місяця.

Графік явки для реєстрації засуджений ОСОБА_6 порушив тричі. Зокрема, він не з`явився до відділу КВІ 15 вересня 2014 року, за що його було піддано письмовому попередженню у відповідності до ст.166 КВК України. Через неявку до КВІ у відсутність поважних причин 15 грудня 2014 року до засудженого було вдруге застосовано застереження у вигляді письмового попередження, а також змінено графік відвідування КВІ шляхом зобов`язання засудженого з`являтися для реєстрації кожного першого, другого, третього та четвертого понеділків кожного місяця.

Третє аналогічне порушення ОСОБА_6 допустив 19 січня 2015 року, внаслідок чого йому було оголошене третє письмове попередження.

Зазначені обставини, як стверджує інспектор КВІ, свідчать про небажання засудженого ставати на шлях виправлення, зумовили звернення до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_6 та направлення його для відбування призначеного покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, та наполягав на скасуванні ухвали суду першої інстанції, і постановленні нової ухвали; засудженого ОСОБА_6 , та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання виходив з наступного:

з матеріалів особової справи №213/2014 р. стосовно ОСОБА_6 , вбачається, що 26 вересня 2014 року, 05 січня 2015 року та 21 січня 2015 року засудженого було піддано застереженню у вигляді письмового попередження за неявку до інспекції без документально підтверджених поважних причин.

Відповідно до ст. 166 КВК України у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування призначеного покарання.

Суд дійшов висновку, який прокурор не оспорює, що ОСОБА_6 не вчиняв систематичних правопорушень.

ОСОБА_6 пояснював, що на реєстрацію не з`являвся, бо хворіє його батько і він доглядав за ним у ці дні. На підтвердження цих доводів надав довідку про захворювання батька. В якості свідка був допитаний батько ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , який підтвердив, що дійсно син здійснював за ним догляд.

ОСОБА_10 суду пояснив, що його хвороба супроводжується частими приступами непритомності, під час таких випадків, він потребував сторонньої допомоги. За наданою медичною довідкою, ОСОБА_10 страждає на аденому гіпофізу; у зв`язку з загостренням хвороби в період осені-зими часто втрачає свідомість, проміжок часу між приступами в ці дні не перевищує десяти днів.

Показання свідка про наявність у нього важкого захворювання і потребу в сторонній допомозі підтверджувались наданими ним медичними документами.

Ці докази не спростовані стороною обвинувачення. Твердження інспектора КВІ, ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 без поважних причин не з`являвся на реєстрацію також спростовані наданими довідками. На думку інспектора лише хвороба самого ОСОБА_6 могла б сприйматися як поважна причина неявки до інспекції. Крім того, судом апеляційної інстанції зафіксовано лише два рази порушення ОСОБА_6 умов відбування покарання. Третій раз, він з`явився до інспекції, а інспектор заявила, що матеріали вже перебувають у суді.

Суд зазначив, що автор подання ініціював питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням 29 січня 2015 року, тобто в період іспитового строку, призначеного вироком суду. Розгляд клопотання відбувся 28 травня 2015 року, тобто коли випробувальний строк сплив. Суд, керуючись положеннями ст.ст. 75, 89 КК України та роз`яснення п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 26.12.2003 року «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості», вважав неможливим направлення ОСОБА_6 для відбування покарання.

Колегія суддів погоджуються зі вказаними висновками суду першої інстанції, при цьому вважає доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі про необхідність скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_6 , необґрунтованими з огляду на наступне.

Порядок здійснення контролю за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, регулюються інструкцією «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань» затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, та Міністерством внутрішніх справ України 19.12.2003 № 270/1560. За вимогами інструкції, окрім інших функції на кримінально виконавчу інспекцію та на органи внутрішніх справ покладається також функція щодо проведення індивідуально-профілактичної роботи із засудженими особами. Вказана робота ані КВІ, ані органом внутрішніх справ не проводилась, в матеріалах особової справи ОСОБА_6 інформація про це відсутня.

Зазначене опосередковано вказує на те, що при належнійіндивідуально-профілактичній роботі інспекцією чи органом внутрішніх справ, можливість невиконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків могла бути суттєво зменшена.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що документальних доказів про хворобу батька ОСОБА_6 - ОСОБА_10 на час винесення попереджень інспекцією не було, жодним чином не спростовує існування цих обставин, адже вони документально підтверджені саме підчас розгляду подання судом.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_6 залучаються до роботи з батьками у веденні сімейного бізнесу, за місцем проживання він характеризується позитивно.

Доводи прокурора про невідворотність покарання та обов`язковість виконання вироку суду колегія суддів не приймає, з тих же підстав, що і суд першої інстанції, а саме через те, що на теперішній час сплив строк визначений вироком суду за ст.ст.75, 76 КК України.

Колегія суддів, приймаючи рішення, бере до уваги також і інші обставини, які вплинули на рішення, а саме: ОСОБА_6 був засуджений за один епізод шахрайства вчиненого за допомогою електронно-обчислювальної техніки, наслідком якого була спричинена шкода потерпілому на суму 432 грн., тобто злочин, який не є резонансним і суспільна небезпечність якого не є великою.

За період часу розгляду судами різних інстанцій клопотання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_6 до місць позбавлення волі, останній не вчиняв правопорушень, на виклики суду з`являвся, працює, проживає з батьками, своєю поведінкою довів своє виправлення. Прокурором не надано підтверджень протиправної поведінки засудженого та ведення ним антисоціального образу життя.

Виходячи із принців кримінального процесу, за якими рішення суду повинно бути не тільки законним, а й справедливим, з урахуванням усіх обставин провадження, колегія суддів вважає, що необхідність саме на цей час скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_6 і направлення його в місця позбавлення волі не доведено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 червня 2015 року, якою залишено без задоволення подання начальника Шевченківського відділу КВІ УДПтСУ в Запорізькій області про скасування від відбування покарання з випробуванням щодо засудженого ОСОБА_6 , і направлення його для відбування призначеного судом покарання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4