Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_24, суддів: при секретарі за участю прокурора потерпілого представника потерпілого захисника засудженого ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_5, ОСОБА_22, ОСОБА_23,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000436, за обвинуваченням

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2013 року ОСОБА_8 засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5, в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди кошти в сумі 901,64 грн. та моральної шкоди кошти в сумі 3000 грн., а всього на загальну суму 3901,64 грн.

Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання скасовано. Постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за ст.124 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року постановлено звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційних скаргах, які аналогічні за своїм змістом, потерпілий ОСОБА_5 та його представник - адвокат Іванов О.В. порушують питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 в зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, а як наслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення та його особі внаслідок м'якості. Зазначають, що суди при перекваліфікації дій засудженого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 та ст. 124 КК України, в порушення вимог процесуального закону не мотивували своє рішення і неправильно встановили фактичні обставини справи, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі винного внаслідок м'якості. Також зазначають, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 420 КПК України та вважають, що дії засудженого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

В запереченнях на касаційні скарги засуджений ОСОБА_8 вважає судові рішення по справі законними та обґрунтованими, і тому просить їх залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілого ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_22 без задоволення.

Як убачається з вироку районного суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він, 28.04.2013 року, близько 17 години 30 хвилин, знаходячись на ганку власного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, під час сварки з потерпілим ОСОБА_5, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, які виникли в зв'язку з нанесенням йому потерпілим удару в ділянку обличчя, не передбачаючи можливості настання шкідливих наслідків своїх дій, руками відштовхнув ОСОБА_5 від себе, внаслідок чого останній з прискоренням впав обличчям на куски розбитої цегли, що знаходилися на подвір'ї. В результаті протиправних дій засудженого ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 73 від 18.06.2013 року в сукупності несуть ознаки тяжких, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Як вбачається в з вироку апеляційного суду ОСОБА_8 визнано винуватим в вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження, а саме: 28.04.2013 року близько 17 год. 30 хв., знаходячись на ганку власного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, під час сварки з потерпілим ОСОБА_5, на ґрунті раптово неприязних стосунків, які виникли у зв'язку з нанесенням йому потерпілим в ділянку обличчя, не передбачаючи можливості настання шкідливих наслідків дій, руками відштовхнув ОСОБА_5 від себе, внаслідок чого останній з прискоренням впав обличчям на куски розбитої цегли, що знаходилися на подвір'ї. В результаті протиправних дій засудженого потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які в сукупності несуть ознаки тяжких, небезпечних для життя в момент спричинення.

Заслухавши доповідь суді, думку потерпілого та його представника, які підтримали свої касаційні скарги, думку захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_23, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, думку прокурора ОСОБА_21, який заперечував проти задоволення касаційних скарг потерпілого та його представника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок апеляційного суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_8 у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, за обставин встановлених судом та викладених у вироку апеляційного суду, на думку колегії суддів є передчасним.

Посилання у касаційних скаргах потерпілого та його представника на безпідставну перекваліфікацію дій засудженого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 та ст. 124 КК України, в порушення вимог процесуального закону є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інтонації не було встановлено мотив та мету вчинення засудженим кримінального правопорушення, а відтак і неправильно були кваліфіковані місцевим судом дії засудженого.

Так апеляційний суд провівши судове слідство встановив, що у відповідності до показань обвинуваченого ОСОБА_8, які він дав суду першої інстанції та апеляційному суду, що 27.04.2013 року між його сім'єю та ОСОБА_9, яка є бабою ОСОБА_10, виник конфлікт, під час якого остання намагалася вдарити дружину обвинуваченого дерев'яною палицею, однак ніяких дій у відповідь ні він, ні його дружина не чинили.

28.04.2013 року, близько 17 години 10 хвилин, коли ОСОБА_8 знаходився у власному будинку, його донька повідомила, що його викликає чоловік. Коли ОСОБА_8 вийшов на ганок то виявив у себе на подвір' потерпілого. Останній став звинувачувати ОСОБА_8 в тому, що він ображає його бабу та почав вимагати зустрічі з дружиною обвинуваченого - ОСОБА_11 В цей час з будинку вийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_11, і ОСОБА_5, ображаючи останню нецензурними словами, почав рухатися у її напрямку. ОСОБА_8, з метою захисту дружини, став перед потерпілим. ОСОБА_5 почав шарпати його за верхній одяг, а потім кулаком руки наніс ОСОБА_8 2-З удари кулаками рук по обличчю. Після того, як обвинувачений від отриманих ударів відступив назад, ОСОБА_5 знову почав погрожувати ОСОБА_11 та став прямувати в її бік. З метою припинити протиправні дії ОСОБА_5, ОСОБА_8 штовхнув останнього руками в плечі, внаслідок чого потерпілий впав на землю, а саме обличчям на куски побитої цегли. Після цього ОСОБА_5 відразу піднявся з землі та швидкою ходою залишив подвір'я засудженого. Всього конфлікт тривав близько 5-7 хвилин. ОСОБА_8 стверджував. що ні він, ні ОСОБА_12, ні ОСОБА_11 не наносили ударів потерпілому. Після вказаних подій ОСОБА_5 було доставлено каретою швидкої допомоги до лікарні.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_8, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 мав право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання ОСОБА_5 вчиненого щодо його родини, а саме співмешканки ОСОБА_11 оскільки потерпілий перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_8, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував та продовжував рухатись в бік ОСОБА_11 Колегія суддів визнає обґрунтованими, та такими що знайшли своє підтвердження дії обвинуваченого ОСОБА_8, який застосував такий спосіб захисту, який явно не відповідав характеру і небезпеці посягання, захищаючи охоронювані законом його права та інтереси перевищивши межі необхідної оборони умисно заподіявши ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, це підтверджуються: показаннями потерпілого ОСОБА_5; показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_16 та ОСОБА_17; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 25 травня 2013 року; висновками експертиз проведених в рамках розслідування даного кримінального провадження, які детально проаналізовані апеляційним судом в ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8

Діючи з метою захисту від протиправного суспільно небезпечного посягання ОСОБА_5, при цьому перевищуючи межі необхідної оборони, ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_5 кілька ударів по голові та обличчю, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, апеляційний суд вказує на ту обставину, що ОСОБА_8, захищаючи свою родину від небезпечного посягання ОСОБА_5, захищався від останнього та перебував у стані необхідної оборони, а тому його дії були кваліфіковані судом за ст. 124 КК України.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», необхідної обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Крім того, право на необхідну оборону виникає не при будь-якому суспільно небезпечному посяганні, а лише при такому, яке відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відтворення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Зазначені обставини суд у повному обсязі не дослідив.

Неналежне дослідження зазначених обставин, зумовило неможливість об'єктивної і всебічної оцінки судом дій ОСОБА_8 у контексті того, чи мав місце з боку ОСОБА_5 напад на нього чи його родину, чи був він раптовим для засудженого, і чи створював будь-яку небезпеку для його життя чи здоров'я чи здоров'я його співмешканки ОСОБА_11

Суд лише обмежився констатацією того, що під час сварки з потерпілим ОСОБА_5, на ґрунті раптово неприязних стосунків, які виникли у зв'язку з нанесенням йому потерпілим в ділянку обличчя, не передбачаючи можливості настання шкідливих наслідків дій, руками відштовхнув ОСОБА_5 від себе, внаслідок чого останній з прискоренням впав обличчям на куски розбитої цегли, що знаходилися на подвір'ї., засуджений знаходився в стані необхідної оборони.

Зазначене вище дає підстави колегії суддів вважати, що суд у порушення вимог кримінального процесуального закону, не взяв до уваги та не надав належної оцінки доказам, зібраним під час проведення досудового слідства, а за наявності суперечливих доказів, взяв до уваги одні та відкинув інші, не усунувши суперечності, а саме, судом не з'ясовано хто і за яких обставин розпочав конфлікт, внаслідок яких дій потерпілий отримав тілесні ушкодження та не дано оцінки діям ОСОБА_8 після конфлікту.

Судом першої інстанції не наведено переконливих мотивів того, з яких підстав докази, зібрані під час проведення досудового слідства, він визнав такими, що не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

З урахуванням наведеного доводи касаційних скарг потерпілого та його представника про наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначення у зв'язку з цим більш суворого покарання, є слушними.

За таких обставин, вирок апеляційного суд щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно усунути вказані недоліки та постановити судове рішення відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги потерпілого ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_22 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_24 ОСОБА_19 ОСОБА_18