Провадження № 1-кп/520/527/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2015 року м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у приміщені суду у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0002844 від 2 липня 2015 року, щодо

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Новогрудок Гроденської області, Білорусь, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , молодшого інспектора прикордонної служби І категорії - дозиметриста відділення інспекторів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), сержанта,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор та обвинувачений звернулися до суду із угодою від 15.09.2015р. про визнання винуватості.

Згідно обвинувального акту і наданої угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, за наступних обставин.

Так, відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

24 березня 2015 року Київським РВК м. Одеси ОСОБА_3 призвано на військову службу за мобілізацією, яку останній з цього часу проходить в ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому звані «сержант».

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24 березня 2015 року сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду начальника радіостанції відділення зв`язку оперативно-бойової прикордонної комендатури «Одеса-2», а з 26 травня 2015 року - на посаді молодшого інспектора прикордонної служби І категорії - дозиметриста відділення інспекторів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, сержант ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9. 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та своїх функціональних, обов`язків зобов`язаний суворо додержуватись у своїй службовій діяльності вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, бути зразком виконання службових обов`язків, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

Проте, 20 квітня 2015 року сержант ОСОБА_3 , діючи на порушення вищенаведених статутних вимог та зобов`язань, згідно розпорядку дня не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, та незаконно перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 , ухиляючись від проходження військової служби до 29 квітня 2015 року, проводячи час у вказаний період на власний розсуд за своїм постійним місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Повторно, 5 червня 2015 року, на порушення вищенаведених статутних вимог та зобов`язань, ОСОБА_3 згідно розпорядку дня не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 , ухиляючись від проходження військової служби до 10 червня 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведені умисні дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України за кваліфікуючими ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, щиро розкаявся, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин наявність у нього на утриманні батьків похилого віку, тяжка хвороба матері та особистий хворобливий стан.

ОСОБА_3 також погодився із прокурором на призначення йому покарання за цей злочин в виді трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, іспитовий строк один рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ст.76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Суд, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного повне порозуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили ОСОБА_3 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, оскільки санкція ч.4 ст.407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, враховуючі тяжкість злочину, відсутність потерпілого, та у випадку завдання злочином шкоди лише державним та суспільним інтересам, може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.

Угода за змістом укладена відповідно до ст.472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у т.ч. стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду.

Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у проваджені зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри і обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

Суд також вважає, що обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, дані про особу ОСОБА_3 , який продовжує військову службу, характер кримінального правопорушення та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.

Керуючись ст.ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 15.09.2015р. про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 ..

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ст.76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1