Справа № 159/4157/15-к
Провадження № 1-кп/159/221/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у затвердженні угоди про примирення
м. Ковель 11 вересня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинськоі області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області кримінальне провадження № 120 150 301 100 007 82 про обвинувачення

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Луківці Ковельського району Волинської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з освітою середньою, розлученого, раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 164 КК України за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.01.13 р., був звільнений умовно достроково за ухвалою судді Рівненського райсуду Рівненської області від 24.04.15 р. на 11 міс., 04 днів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 164 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у тому що він, являючись, згідно з рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 26.08.09 р. платником аліментів на користь потерпілої ОСОБА_4 , на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.09 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття, маючи не погашену та не зняту у встановленому порядку судимість за ч. 2 ст. 164 КК України, на шлях виправлення не став та в період з 01.05.14 р. по 30.06.15 р. грошові кошти на утримання вказаних вище неповнолітніх дітей не сплачував; заходів із погашення заборгованості не вживав; не працевлаштовувався і у Ковельський міськрайцентр зайнятості по питанню працевлаштування не звертався; документів, що свідчили б про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я, у виконавчу службу не пред`являв; на попередження держвиконавця В ДВС Ковельського МРУЮ про необхідність сплачувати аліменти, можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України у разі злісного ухилення від сплати аліментів, не реагував; аліментів добровільно не сплачував, чим злісно ухилився від сплати коштів на утримання вищезазначених дітей (аліментів), внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах в сумі 10 802 грн. 40 коп. за період з 01.05.14 р. по 30.06.15 р..

Своїми умисними діями, що виразились у тому, що обвинувачений, будучи судимим за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей (аліментів), тобто, за злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей (аліментів) за період з 01.05.14 р. по 30.06.15 р., тим самим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України.

Під час судового розгляду справи між обвинуваченим та потерпілою укладена угода про примирення від 11.09.15 р..

За умовами вказаної вище угоди обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у обсязі пред`явленого обвинувачення та приніс потерпілій вибачення, зобов`язався на протязі 12 міс. рівними частками у повному обсязі відшкодувати їй завдані матеріальні збитки суму заборгованості по аліментах, зазначену у обвинувальному акті.

Сторонами узгоджено міру покарання для обвинуваченого в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України.

В вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 468, ч. 3 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена угода про примирення.

Судом встановлено, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, що, згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Однак, міра та вид покарання, погоджені сторонами угоди для обвинуваченого, не у повній мірі відповідають положенням п. 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК України та положенням Загальної частини Кримінального Кодексу України.

Так, обвинувачений обвинувачується у вчиненні продовжуваного злочину ухилення від сплати аліментів в період з 01.05.14 р. по 30.06.15 р..

Обвинувачений має не зняту та непогашену у встановленому законом поряду судимість за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.01.13 р. за ч. 2 ст. 164 КК України, з врахуванням того, що він був звільнений умовно достроково за ухвалою судді Рівненського райсуду Рівненської області від 24.04.15 р. на 11 міс., 04 днів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, а період, у якому вмінено вчинення ним нового злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, мав місце під час терміну умовно дострокового звільнення.

Ці питання сторонами угоди не узгоджено в угоді та погоджено застосування ст. 75 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді; обвинувачений цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані у разі затвердження угоди судом, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.

Потерпіла також розуміє наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Однак, на переконання суду, умови угоди суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам сторін та суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для примирення, однак, виходячи з викладеного, угода про примирення не підлягає затвердженню.

Керуючись ст. ст. 468, 469, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Відмовити у затвердженні угоди про примирення.

Головуючий:ОСОБА_1