Справа № 428/4969/15-к
Провадження № 11кп/782/226/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційні скарги прокурора прокуратури м.Сєвєродонецька ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_6

на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 серпня 2015 року, яким засуджений

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Сєвєродонецька Луганської області, громадянин України, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працюючий, раніше не судимий, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1

за ст.122 ч.1 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язок повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування шкоди: матеріальної 1 587 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят сім) гривень 59 коп., моральної 3 000 (три тисячі) гривень.

За вироком ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 12 квітня 2015 року, приблизно о 18 годині, він спільно зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_10 , матір`ю ОСОБА_11 , бабусею ОСОБА_12 та іншими родичами знаходилися на території присадибної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та вживали спиртні напої. В цей час ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , маючи намір переодягтись, пішли до присадибної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить останній, а інші родичі залишились в місці їх відпочинку. Через деякий час до ОСОБА_7 прибігла його сестра ОСОБА_13 , яка повідомила присутнім, що їх матір та бабусю ображають сусіди, після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та інші родичі побігли на присадибну ділянку ОСОБА_11 .

В цей час, на території присадибної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх сусідкою з ділянки АДРЕСА_3 ОСОБА_14 , яка також перебувала в стані алкогольного сп`яніння, через обмежувальний дерев`яний паркан їх ділянок, відбувалась словесна сварка.

Надалі, коли ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та інші їх родичі прибігли на допомогу, то обвинувачений почав робити усні зауваження ОСОБА_14 стосовно її поведінки. В цей час біля останньої знаходився її чоловік ОСОБА_9 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння та якому ОСОБА_7 , на грунті раптово виниклих особистих неприязнених відносин також зробив декілька усних зауважень, після чого маючи злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень та реалізуючи його, через обмежувальний дерев`яний паркан ділянок, наніс ОСОБА_9 один удар долонею правої руки в область обличчя, від якого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю.

Коли ОСОБА_9 піднявся то відразу направився до присутнього біля нього ОСОБА_10 , якого через обмежувальний дерев`яний паркан ділянок схопив рукою в область шиї, після чого вони вдвох, утримуючи друг друга руками в області шиї, поваливши паркан, впали на землю присадибної ділянки № 683 та почали боротися між собою. Присутні в цей час особи, серед яких були ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , намагались заспокоїти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при цьому відтягували їх за одежу у різні сторони. Надалі, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжували боротися на землі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який в цей час знаходився на землі, наніс потерпілому не менш ніж 3 удари кулаком правої руки в область тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 відпустив ОСОБА_10 та піднявшись відійшов в сторону, а присутні особи продовжили словесно сваритися та згодом розійшлись.

В апеляційних скаргах:

представник потерпілого ОСОБА_6 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У засобах фіксування кримінального провадження від 04 серпня 2015 року відображено, що приймаючи рішення щодо обсягу доказів, які підлягають дослідженню, суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки розгляду кримінального провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України, впевнився у добровільності та істинності позиції останнього, який вину визнав у повному обсязі, але відмовився дати суду ретельні пояснення щодо скоєння ним інкримінованого злочину, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння, не висловлював жодних заперечень щодо встановлених обставин та погодився з таким порядком розгляду кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів, оскільки були незгодні з правовою кваліфікацією обвинувачення та намагалися довести це в процесі судового розгляду (а.с.37).

Незважаючи на заперечення потерпілого та його представника, прокурор проти застосування положень зазначеної норми закону не заперечував, у зв`язку із чим суд визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

У порушення ч.4 ст.349 КПК України допит обвинувачено не був здійснений, оскільки той відмовився від надання пояснень.

Норма ч.3 ст.349 КПК України передбачає можливість визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження. При цьому суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку .

Обставини справи не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стати відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки зібрані у справі докази в суді першої інстанції при застосуванні ч.3 ст.349 КПК України не досліджуються та не перевіряються і при цьому вони відомі суду на час розгляду кримінальних проваджень, апеляційний суд фактично позбавлений можливості в силу ч.3 ст.404 КПК України дослідити та перевірити ці докази під час апеляційного розгляду, якщо встановить порушення вимог ч.3 ст.349 КПК України, оскільки такого права відповідно до ст.404 КІІК України йому в даному випадку не надано.

Таким чином, порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст.349 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, під час якого саме суду першої інстанції необхідно дослідити докази у повному обсязі і дати їм відповідну юридичну оцінку.

Крім цього суд невірно застосував до обвинуваченого закон України про кримінальну відповідальність, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробувальним строком 1 (один) рік.

Застосування ст.75 КК України регламентується КК України, постановами ПВСУ, існуючою судовою практикою і передбачає як мінімум три вагомих підстави:

1) вчинення злочину, який не представляє великої суспільної небезпеки. Вважає, що злочин, скоєний підсудним, представляє велику суспільну небезпеку, так як при ненаданні своєчасної медичної допомоги потерпілий міг би померти. Дії обвинуваченого були необгрунтовано кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, в той час як кваліфікація дій має бути іншою за ч.1 ст.121 КК України;

2) наявність пом`якшуючих відповідальність обставин (ст.66 КК України). У вироку суд зазначив визнання провини і щире розкаяння обвинуваченого, що не відповідає дійсності. Обвинувачений жодного разу не говорив в суді, що він щиро кається, та не просив вибачення у потерпілого. Обвинувачений відмовився від дачі свідчень у суді, що свідчить про невизнання ним вини у скоєному, оскільки, якщо особа визнає свою провину повністю і розкаюється, як зазначено у вироку, то він зобов`язаний пояснити суду, як він визнав провину, і в чому він розкаявся. Таким чином, вбачається відсутність обставин, що пом`якшують покарання;

3) відсутність обтяжуючих відповідальність обставин (ст.67 КК України). Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння (п.13 ст.67 КК України).

Крім цього, відшкодування завданої злочином шкоди у всіх випадках засудження з випробуванням є обов`язковим, але обвинувачений не відшкодував потерпілому ні копійки з витрат на його лікування;

прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Так, згідно із мотивувальною частиною вироку, під час судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. Проте, як свідчать дані журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження, потерпілий та його представник наполягали на дослідженні даних судово-медичної експертизи та висловлювали свою незгоду із кваліфікацією дій обвинуваченого. За таких обставин судом допущено неповноту судового розгляду, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, оскільки відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнання недоцільним дослідження доказів можливо лише, якщо проти цього не заперечують всі учасники судового провадження.

Крім того, при призначенні покарання, всупереч вимогам ст.65 КК України та абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та той факт, що потерпілому не відшкодована ні матеріальна, ні моральна шкода.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, представника потерпілого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. ІІри цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно із мотивувальною частиною вироку, під час судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Як свідчать дані журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження, потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_6 наполягали на дослідженні даних судово-медичної експертизи та висловлювали свою незгоду із кваліфікацією дій обвинуваченого.

За таких обставин судом допущено неповноту судового розгляду, оскільки, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнання недоцільним дослідження доказів можливо лише, якщо проти цього не заперечують всі учасники судового провадження, та згідно ч.1 ст.412 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стати відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки, зібрані у справі докази в суді першої інстанції при застосуванні ч.3 ст.349 КПК України не досліджуються та не перевіряються і при цьому вони відомі суду на час розгляду кримінального провадження, апеляційний суд фактично позбавлений можливості в силу ч.3 ст.404 КПК України дослідити та перевірити ці докази під час апеляційного розгляду, якщо встановить порушення вимог ч.3 ст.349 КПК України, оскільки такого права відповідно до ст.404 КІІК України йому в даному випадку не надано.

З урахуванням наведеного, вирок необхідно скасувати у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в ході якого необхідно врахувати наведене та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального та кримінального процесуального законів.

Доводи апеляційних скарг прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та представника потерпілого про необґрунтоване застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України є безпідставними, оскільки наведене обґрунтування апеляційних вимог в цій частині не є переконливим, а призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром не є явно несправедливим через м`якість, як того вимагає ст.414 КПК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 про необгрунтованість кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України є передчасними, їх необхідно перевірити при новому розгляді у суді першої інстанції.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.419 КПК України, колегія суддів вважає необхідним обрати обвинуваченому ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обрати ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Апеляційні скарги прокурора прокуратури м.Сєвєродонецька ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: