Справа № 466/9774/15-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2016 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 за участю прокурора ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , розглянула клопотання слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_5 погоджене прокурором Військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , прапорщика,-

в с т а н о в и л а:

25 січня 2016 року слідчий військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням погодженим прокурором Військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зіслався на те, що 04.09.2014 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 було призвано Бердичівським ОМВК у Житомирській області під час часткової мобілізації на військову службу та в подальшому скерованого до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідно до ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, виїзд офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби прапорщику ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.01.2015 близько 08 год. 00 хв. прапорщик ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, , з метою ухилитися від проходження військової служби самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та по даний час незаконно, без поважних причин перебуває поза межами розташування військової частини, та проводить час на власний розсуд.

17.08.2015 року військовою прокуратурою Львівського гарнізону рядовому прапорщику ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.408 КК України, останнього оголошено у розшук, а досудове розслідування по кримінальному провадженню зупинено.

Таким чином, ОСОБА_3 підозрюється у дезертирстві, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 408 КК України.

У діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років.

01.12.2015 року слідчим суддею винесено ухвалу про затримання ОСОБА_3 з метою приводу в судове засідання для обрання запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор просив відмовити у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою і просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Дослідивши матеріали, що подані слідчим, заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого, підозрюваного, за результатами розгляду клопотання в судовому засіданні слід дійти висновку про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України слідчий суддя, при розгляді клопотання слідчого, прокурора вправі застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, якщо прокурор не доведе, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою є недостатньо для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Однак стороною кримінального провадження, слідчому судді не надано жодних вагомих доказів, які засвідчують факти того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення, чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється.

Одного лише припущення в клопотанні про те, що ОСОБА_3 знаходячись на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності у вчиненому правопорушенні, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжувати займатись злочинною діяльністю, недостатньо. Зазначене повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, яких слідчому судді, стороною кримінального провадження, не надано.

В ході розгляду клопотання стороною кримінального провадження не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Слідчий суддя приходить до висновку, що обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сприятиме запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення можливого покарання за скоєне кримінальне правопорушення та запобіганню вчиненню ним інших кримінальних правопорушень чи продовження вчинення подібних кримінальних правопорушень та є менш суворим ніж тримання під вартою, передбаченого у КПК України запобіжного заходу. Крім того, як вбачається з доданих до клопотання про обрання запобіжного заходу матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, тяжкість покарання передбаченого за вчинення вказаного кримінального правопорушення, вважаю що слід обрати підозрюваному ОСОБА_3 більш мякий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України,ст.ст.131,132, 176-178, 182-184,193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України,-

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_6 погоджене прокурором Військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 .

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , прапорщика.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не залишати місця проживання, а саме квартиру АДРЕСА_3 у період часу з 18.00 год. до 08.00 год. без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_6 за першою вимогою;

- носити електронний засіб контролю (у випадку його наявності);

- не відлучатися за межі м. Бердичева без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.;

Строк дії ухвали становить шістдесят днів з дня постановлення ухвали.

Виконання ухвали покласти на ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_5 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1