АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-16 Номер провадження 11-а-498/2010Головуючий у 1-й інстанції Куліш Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія ст.368 ч.2 КК України - Т.З.
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Давиденко Е.В. суддів: Гонтар А.А., Захожай О.І.

при секретарі : Гнітько А.М. з участю:

прокурора: Адамець А.М.

засудженого: ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за

апеляціями:

захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4ГІ.;

старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах

прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 на

вирок Київського райсуду м. Полтави від 26 квітня 2010 року.

Цим вироком: ОСОБА_2, 30.06.1979 року

народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого приватним підприємцем в АДРЕСА_1, раніше не судимого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4,-

засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з оперативною роботою в установах Міністерства юстиції та правоохоронних органах строком на 2 роки, без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з оперативною роботою в установах Міністерства юстиції та правоохоронних органах строком на 2 роки, без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з оперативною роботою в установах системи Міністерства юстиції та правоохоронних органах строком на 2 роки, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки, передбачені ст. 76 КК України .

Згідно зі ст. 76 КК України на ОСОБА_2 покаладено такі обовязки:

1)не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

2)повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3)періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально- виконавчої системи.

На підставі ст. 54 КК України застосовано до ОСОБА_2 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання - капітан міліції.

Судові витрати в сумі 5223 гривень 08 коп. стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави.

Гроші в сумі 500 гривні, що знаходяться на депозитному рахунку прокуратури Полтавської області звернути на користь держави.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_2 у період часу з 24.11.2006 року до 31.01.2007 року, обіймаючи, згідно наказу по УМВС України в Полтавській області № 29 о/с від 07.04.2003 року, посаду старшого слідчого Диканського РВ УМВС України в Полтавській області, здійснюючи функції представника влади, виконуючи свої службові обовязки, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, маючи спеціальне звання капітана міліції, діючи з прямим умислом, всупереч вимогам Закону України Про міліцію від 20.12.1990 року, відповідно до яких основним завданням міліції є захист прав і свобод громадян, законних інтересів, порушуючи дану ним 20.09.1997 року присягу працівника органів внутрішніх справ України, завжди суворо дотримуватись конституції України та чинного законодавства України, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обовязок, вимоги статутів та наказів, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, -усвідомлюючи характер своїх суспільно-небезпечних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив продовжуваний злочин, поєднаний з вимаганням - отримав хабара від ОСОБА_6 за наступних обставин.

03.04.2003 року ОСОБА_2 призначено на посаду старшого слідчого відділення Диканського РВ УМВС України в Полтавській області.

23листопада 2006 року ОСОБА_2 відповідно до своїх службових обовязківприйнято до свого провадження кримінальну справу № 93050074 порушену за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15.09.1993 оку в селищі Диканька Полтавської області за участю водія трактора ЮМЗ-6 ОСОБА_6

24 листопада 2006 року старший слідчий слідчого відділення Диканського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, під час допиту ОСОБА_6 як свідка по кримінальній справі № 93050074, в службовому кабінеті Диканського РВ УМВС почав вимагати від останнього хабара в розмірі 1500 грн. за закриття кримінальної справи № 93050074 відносно нього за-відсутністю в його діях складу злочину. ОСОБА_6, виконуючи незаконні вимоги старшого слідчого СВ Диканського районного відділу міліції ОСОБА_2, погодився передати останньому витребувані ним кошти, але повідомив, що зможе їх знайти лише через декілька днів, з чим ОСОБА_2 погодився. У цей же день, 24.11.2006 року, ОСОБА_2 виніс постанову про закриття кримінальної справи № 93050074 відносно ОСОБА_6 на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України та 4.12.2006 року в селищі Диканька неподалік приміщення по вул. Леніна, 64 а, в обідній час отримав за це від ОСОБА_6 хабар в розмірі 200 євро (що згідно курсу Національного банку України станом на 04.12.2006 року становило 1338 грн.)

04 січня 2007 року ОСОБА_2, продовжуючи свій злочинний намір, доводячи свій злочинний умисел до кінця, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх злочинних дій та і, бажаючи їх настання, приїхав до будинку ОСОБА_6 в селищі Диканька, по вул. Горького, 21-а, де додатково вимагав у ОСОБА_6 хабар в розмірі 200 грн. за закриття ним вказаної кримінальної справи № 93050074. 05.01.2007 року ОСОБА_6 в селищі Диканька неподалік будинку по вул. Леніна, 64 а, в обідній час передав, а ОСОБА_2 отримав хабар в розмірі 200 грн.

25 січня 2007 року ОСОБА_2, продовжуючи свій злочинний намір, доводячи свій злочинний умисел до кінця, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх злочинних дій та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, викликав повісткою до Диканського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6, після чого вимагав від останнього передачі йому хабара в сумі 100 доларів США за закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_6 та видачу останньому довідки про закриття кримінальної справи, яку повинен був видати при закритті кримінальної справи № 93050074.

ОСОБА_6, не будучи впевненим в правдивості слів ОСОБА_2 щодо закриття кримінальної справи відносно нього, протягом часу від 24.11.2006 року до 31.01.2007 року прохав ОСОБА_2 видати йому довідку про те, що кримінальна справа відносно нього закрита, а він є невинуватим у вчиненні злочину. Під час отримання хабара від ОСОБА_6 31.01.2007 року ОСОБА_2 затриманий працівниками УСБУ в Полтавській області.

Крім того, одночасно цими ж своїми умисними діями, які виразились у тому , що старший слідчий слідчого відділення Диканського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 всупереч вимогам Закону України Про міліцію від 20.12.1990 року, відповідно до яких основним завданням міліції є захист прав і свобод громадян, законних інтересів, порушуючи дану ним 20.09.1997 року присягу працівника органів внутрішніх справ України, завжди суворо дотримуватись Конституції України та чинного законодавства України, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обовязок, вимоги статутів та наказів, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх злочинних дій у вигляді підриву авторитету і дискредитації правоохоронних органів та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що кримінальна справа №93050074 закрита і знаходиться в архіві УМВС України в Полтавській області, 4.12.2006 року в селищі Диканька неподалік приміщення по вул. Леніна, 64 а, в обідній час незаконно отримав від ОСОБА_6 хабар в розмірі 200 євро (що згідно курсу Національного банку України станом на 04.12.2006 року становило 1338 грн.), після цього старший слідчий слідчого відділення Диканського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 05.01.2007 року, приїхав до будинку ОСОБА_6 в сел. Диканька, по вул. Горького, 21-а, де вимагав у ОСОБА_6 хабар в розмірі 200 грн. за закриття ним вказаної кримінальної справи № 93050074. 05.01.2007 року ОСОБА_6 в селищі Диканька неподалік будинку, розташованому по вул. Леніна, 64, в обідній час передав, а ОСОБА_2 отримав хабар в розмірі 200 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, старший слідчий слідчого відділення Диканського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 всупереч вимогам Закону України Про міліцію від 20.12.1990 року, відповідно до яких основним завданням міліції є захист прав і свобод громадян, законних інтересів, порушуючи дану ним 20.09.1997 року присягу працівника органів внутрішніх справ України, завжди суворо дотримуватись Конституції України та чинного законодавства України, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обовязок, вимоги статутів та наказів, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх злочинних дій у вигляді підриву авторитету і дискредитації правоохоронних органів та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що кримінальна справа № 93050074 закрита і знаходиться в архіві УМВС України в Полтавській області, 25.01.2007року через службу дільничних інспекторів Диканського РВ УМВС України в Полтавській області викликав повісткою до райвідділу ОСОБА_6, як свідка по кримінальній справі, який в той час свідком не являвся в звязку з закриттям кримінальної справи до моменту виклику, після чого вимагав від останнього передачі йому хабара в сумі 100 доларів США, як додаткової суми хабара за закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_6 та за видачу останньому довідки про закриття справи.

31.07.2007 року ОСОБА_2 в підїзді буднку № 6 по вул. Чернишевського в сел. Диканька отримав від ОСОБА_6 хабар в розмірі 500 грн. та видав йому довідку про закриття кримінальної справи.

Під час отримання хабара від ОСОБА_6 31.01.2007 року ОСОБА_2 був затриманий працівниками УСБУ в Полтавській області.

Всього, зловживаючи службовим становищем ОСОБА_2 незаконно отримав від ОСОБА_6 хабара в загальному розмірі 2038 гривень, що становить 11 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В апеляції прокурора ставиться питання про скасування вироку суду, як незаконного у зв*язку з безпідставним застосуванням ст..ст. 69,75 КК України та постановленням нового із визначенням більш суворого покарання відповідно до позиції прокурора в суді першої інстанції, без зазначення додаткового покарання у вигляді заборони обіймати посади, пов*язані з оперативною роботою в установах міністерства юстиції.

В апеляції захисника в інтересах засудженого ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вироку суду та закриття провадження у справі внаслідок абсолютної недоведеності вини засудженого в скоєнні інкримінованих йому злочинів, оскільки обвинувачення грунтується на доказах зібраних незаконним шляхом.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_2 та його захисника, прокурора , які і підтримали надані ними апеляції з підстав в них зазначених, провівши часткове слідство, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції згідно її меж, приходить до висновку, що задоволенню підлягає тільки апеляція прокурора, у зв*язку з чим необхідно вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини скоєних злочинів та обґрунтовано визнав винним ОСОБА_2 у скоєнні злочинів за які він засуджений.

Вина ОСОБА_2 доведена сукупністю доказів, зібраних та перевірених у відповідності до чинного законодавства, достовірність яких не викликає сумніву.

Судова колегія вважає, що суд дав належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_2 у вчинені зазначених у вироку дій і відповідно надав їм вірну кваліфікацію.

Достовірність показань свідка ОСОБА_6 під час досудового та судового слідства стосовно неодноразових обставин вимагання слідчим Крамаренко О.О. хабара за закриття кримінальної справи за відсутністю складу злочину, у судової колегії не викликає сумнівів, як і вимушена передача хабарів ОСОБА_6К засудженому 04.12.2006 року - 200 евро та 05.01.2007 року - 200 грн.. Зазначені кошти ОСОБА_6 позичав для вказаної цілі у своїх знайомих, які підтвердили вказаний факт. Так свідок ОСОБА_7 надав кошти ОСОБА_6 ,яки вислала йому дружина з Італії. Про вказане знали також близькі родичі ОСОБА_6 з якими він совітувався стосовно доцільності зазначеного та прийняття контр засобів проти незаконних дій слідчого.

Незважаючи на те , що кримінальна справа стосовно ОСОБА_6 24.11.2006 року була закрита на підставі ст. 6.п.2 КПК України, 25.01.2007 року ОСОБА_2, без наявності будь яких законних підстав для цього, викликав ОСОБА_6 повісткою до Диканського РР і знову став вимагати 100 доларів США за видачу довідки яка підтверджувала рішення про закриття кримінальної справи, всупереч вимогам діючого законодавства про направлення заінтересованим сторонам не тільки повідомлення, а і копії постанови про закриття кримінальної справи, що беззаперечно можливо було зробити за допомогою пошти.

Достовірність показань ОСОБА_6 про те , що ним не отримувалось повідомлення про закриття кримінальної справи, підтвердила потерпіла ОСОБА_8, яра також ні яких повідомлень не отримала.

Після не однократних спроб та неможливості отримати підтверджуючи документи про закриття кримінальної справи на протязі з 24.11.2006 року по 31.01.2007 року ОСОБА_6 і звернувся до СБУ. Тому будь які твердження засудженого та його захисника про провокації з буку працівників УСБУ є недоречними. Крім того, відповідно до діючого законодавства одержання хабара у зв*язку з провокацією, не виключає відповідальності того, хто одержав хабар.

Довідку про закриття кримінальної справи, ОСОБА_6 отримав не в Диканському РВ і не по почті , а в під*їзді будинку де проживає засуджений , після передачі хабара 500 грн. ОСОБА_2, який після цього і був затриманий працівниками УСБУ.

Дружина ОСОБА_6- ОСОБА_9 повністю підтвердила показання свого чоловіка про обставини вимагання ОСОБА_2 хабарів по кримінальній справі та фактів їх отримання.

Аудіозапис розмов з ОСОБА_2 зроблених ОСОБА_9 за допомогою диктофону також інформаційно підтверджує достовірність вище наведених фактів вимагання та отримання слідчим хабарів .

Твердження ОСОБА_2 та його захисника , що висновки криміналістичної експертизи матеріалів і засобів відео-звукозапису № 10642 не можуть являтися доказом у даній кримінальній справі внаслідок наявності на фонограмах електронного монтажу , який зробили працівники СБУ є передчасним. Згідно матеріалів експертизи та пояснень експерта ОСОБА_10 вбачається , що вказані ознаки електронного монтажу виникли внаслідок короткочасного натиснення клавіші включення режиму «запис» при прослухуванні як на іншому диктофоні так і на наданому для дослідження, а також при копіюванні. Крім того наданий для дослідження диктофон має вади по причині нестійкої роботи стрічко протяжного механізму в режимі «запис» , що унеможливлює отримання якісної фонограми для подальших досліджень. Отже працівники СБУ не являються експертами в даній галузі і відповідно знати цього не могли і навмисно пошкоджувати запис наміру не мали.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_2, що голос на запису зробленим ОСОБА_9 , йому не належить, із висновків вищевказаної експертизи та показань експерта вбачається , що внаслідок неякісності вказаної фонограми категоричні дентифікаційні дослідження зробити не можливо. Але в результаті порівняльного аналізу спільних перцептивних властивостей (тембр, тональність, меброве забарвлення дихальної діяльності, інтонації , мелодики , ритм мови, зосодичної організації висловлювань і т.д.) та адитивного дослідження встановлені ознаки мови , які індивідуалізують мову ОСОБА_6 та відповідно ОСОБА_2. Факт зустрічі вказаних осіб є беззаперечним , оскільки дументально підтверджений повісткою про незаконний виклик ОСОБА_6 до слідчого Крамаренка та показаннями свідків про це. Таким чином відсутні будь які підстави вважати , що голос на вказаній фонограмі не належить ОСОБА_2.

Крім того ОСОБА_2, під час досудового слідства, не знаючи про технічні недоліки фонограми зробленої ОСОБА_6, відмовився надавати зразки голосу для експертного дослідження.

Таким чином смислова інформація записів зроблених ОСОБА_6 переконливо свідчить про факти отримання ОСОБА_2 хабарів від вказаного свідка та підтверджує достовірність показань останнього стовно фактичних обставин справи.

Неточності в показаннях ОСОБА_6 під час досудового та судового слідства про деталі позичання 200 гри. та їх передачі ОСОБА_2 обусловлені тривалим проміжком часу з моменту факту події злочину до теперішнього часу.

Наряду із вказаним , винність ОСОБА_2 в скоєнні інкримінованих злочинів також підтверджується показаннями працівників СБУ, які приймали участь в затриманні засудженого та понятих при цьому присутніх, які приймали участь в огляді місця події та вилученні грошових коштів - 500 гри. переданих в якості хабара. При цьому звертається увага на то , що згідно фонограми запису зробленого ОСОБА_6 під час передачі вказаних коштів, свідком та ОСОБА_2 обговорювалось саме передача 500 гри. які і були вилучені працівниками СБУ, замість 100 доларів США відповідно до попередньої домовленості між вказаними особами.

Факт того , що ОСОБА_2 під час затримання викинув доказ скоєного ним злочину - отриманий хабар, у колегії суддів не викликає сумнівів. Під час додаткового досудового слідства, шляхом відтворення обставин події злочину доведено, що викинуті 500 грн ОСОБА_2 реально могли впасти на місце їх виявлення у під*їзді будинку .

Не заслуговують на увагу внаслідок технічної неспроможності і апеляційні твердження захисника засудженого про фальсифікацію працівниками СБУ наявності у змивах з рук засудженого спецзасобу - барвника , яким були помічені кошти та слідів його на міліцейському бушлаті. Поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 працівники СБУ Надточий та Боровик , заперечили факт наявності на ультрафіолетовій лампі спец барвника та ще й його обсипання на засудженого.

Спеціаліст Іляшенко підтвердив достовірність показань вказаних осіб та неспроможність показань свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та жінки засудженого пояснивши специфічні характеристики барвника, який використовувався в якості спецзасобу.

Показання жінки засудженого , свідків ОСОБА_15 -сусідки засудженого, та Лелюк , яка працювала в Диканському РВ разом з засудженим, є сталими та суперечливими. Вказані особи на протязі тривалого часу підтримували доброзичливі відносини з сім*єю засудженого і відповідно їхні показання свідчать про їх зацікавленість у вигідному для засудженого вирішення кримінальної справи.

Таким чином відсутні підстави для задоволення апеляції захисника засудженого.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно встановивши фактичні обставини вчинення злочинів, прийшов до необґрунтованого висновку про застосування ст.ст. 69,75 КК України при визначенні покарання стосовно ОСОБА_2 та неправильно застосував норми кримінального закону в частині призначення додаткового покарання, що в своїй сукупності призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м*якості.

Як убачається із змісту вироку суд, призначаючи за ст.. 364 ч.3 КК України покарання та обґрунтовуючи можливість застосування при цьому ст. 69 КК України, вказав на наявність на утриманні у ОСОБА_2 малолітньої дитини, позитивних характеристик за місцем проживання, перебування на посаді старшого слідчого Диканського РВУ МВС України у Полтавський області нетривалий час та те, що від дій ОСОБА_2 не настало тяжких наслідків.

При призначенні покарання із застосуванням ст.. 75 КК України суд першої інстанції врахував притягнення ОСОБА_2 до відповідальності вперше, перебування дружини в декретній відпустці, звільнення засудженого з правоохоронних органів на час розгляду справи у суді.

Фактично єдиною обставиною, що пом*якшує покарання ОСОБА_2 є наявність на його утриманні малолітньої дитини. З іншими обґрунтуванням можливості призначення покарання за ст.. 364 ч.3 із застосуванням ст. 69 КК України та за сукупністю злочинів ст. 364 ч.3 та ст. 368 ч.2 КК України - із застосуванням ст.75 КК України погодитися внаслідок безпідставності не можливо.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.93 №7 « Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання нижче від найнижчої межи, встановленої законом, згідно ст.. 69 КК України може мати місце лише за наявності не менше двох обставин, що пом*якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Не тривале перебування ОСОБА_2 на займаній посаді старшого слідчого Диканського РВ та що від його дій не настало суспільно небезпечних наслідків - не може бути визнане таким , що пом*якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, як і наявність позитивної характеристики за місцем роботи, оскільки ОСОБА_2 скоїв тяжкі злочини з використанням свого службового становища за місцем роботи.

К

Колегія суддів вважає , що наявність тільки позитивної характеристики з місця проживання та перебування на утриманні малолітньої дитини не може бути визнано обставинами , що істотно знижують ступінь вказаних злочинів.

Вказівка , що ОСОБА_2 скоїв злочин вперше є невірною, оскільки відсутність судимості являється обов'язковою передумовою перебування особи на службі в правоохоронних органах. Звільнення ОСОБА_2 з правоохоронних органів внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності також не являється обставиною, що пом*якшує покарання .

Також судом було не вірно визначене засудженому додаткове остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Згідно п..21 Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судом кримінального покарання» від 24.10.2003 року, одинакові за видом і розміром основні та додаткові покарання - поглиненню не підлягають.

Крім того, також є не вірною і вказівка суду про призначення ОСОБА_2 додаткового покарання у вигляді заборони обіймати посади, пов*язані з оперативною роботою в установах міністерства юстиції, оскільки , і засуджений там ніколи не працював.

На підставі викладеного апеляція прокурора і підлягає до задоволення.

Колегія суддів, вирішуючи питання про покарання , відповідно до ст.. 65 КК України,вважає , що воно повинно бути призначено у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинені злочини і слід врахувати їх ступінь тяжкості, особу ОСОБА_2, обставини , щоо пом* якують його покарання - позитивну характеристику з місця проживання та перебування на утриманні малолітньої дитини.

За таких мотивів вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_2 підлягає скасуванню із постановленням нового вироку та призначенням йому більш суворого покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.365,366,378,379 КГІК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляцію захисника ОСОБА_3Є в інтересах засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляцію старшого прокурора відділу, підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Київського райсуду м. Полтави від 26.04.2010 року в частині призначення покарання ОСОБА_2 скасувати.

Призначити ОСОБА_2 покарання:за ст. 364 ч.3 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов*язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах строком на 2 роки с конфіскацією всього особистого майна та з позбавлення його на підставі ст. 54 КК України спеціального звання капітана міліції; за ст. 368 ч.2 КК України - 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади , пов*язані із виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах строком на 3 роки з конфіскацією всього особистого майна .

Па підставі ст.. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у вигляді 5 (п*яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади представника влади у правоохоронних органах строком на 3 (три) роки з конфіскацією з конфіскацією всього с особистого майна з позбавленням його на підставі ст. 54 КК України спеціального звання капітан міліції.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 змінити на тримання під вартою взявши його під стражу в залі суду негайно. Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду України Апеляційний суд Полтавської області протягом одного місяця з моменту її проголошення, а засудженому в той же термін з моменту вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_1