Провадження № 1-кп/522/1062/15

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2015 року
Приморський районний суд м. Одеси у складі
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002865 від 10.07.2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дальник Овідіонольського району Одеської області, громадянина України, українця, освіта середньо-спеціальна, непрацюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України.
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
19 березня 2015 року старшина 2 статті ОСОБА_5 призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку останній з цього часу проходить у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому звані «старшина 2 статті».
19 березня 2015 року відповідно до наказу командира Одеського загону морської охорони капітана 1 рангу ОСОБА_6 . ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу загону та поставлено па всі види забезпечення.
Згідно положень ч.1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з 19 березня 2015 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу Одеського загону морської охорони він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено іуди за наказом відповідного командира (начальника).
Проте, діючи на порушення зазначених вимог та обов`язків, ОСОБА_5 з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, 19 червня 2015 року не з`явився вчасно па службу без поважних причин - до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно був відсутній за місцем проходження військової служби до 1 липня 20.15 року
01 липня 2015 року згідно наказу командира Одеського загону Морської охорони капітана 1 рангу ОСОБА_6 № 414-аг старшину 2 статті ОСОБА_5 було звільнено з військової служби.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органами досудовго слідства кваліфіковані за ст. 407 ч.4 КК України за кваліфікуючими ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
06 жовтня 2015 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України. Сторони узгодили покарання за ст. 407 ч.4 КК України у вигляді штрафу в розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, згідно умов даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та підтримав вищезазначену угоду. При цьому пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.
Дослідивши угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , суд переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого ОСОБА_5 , тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. А також перевіривши її на відповідність вимогам ч.4 ст. 469, ст. 472 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та закону, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ст. 407 ч.4 УК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, очевидна неможливість визнання взятих на себе умов угоди відсутня, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, у зв`язку із чим, суд вважає, що угода підлягає затвердженню.
Керуючись ст.ст. 468-470, 472, 474, 475 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Угоду про визнання винуватості, укладену 06 жовтня 2015 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002865 затвердити.
ОСОБА_5 визнати винним за ст. 407 ч.4 УК України КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 15 300 /п`ятнадцяти тисяч трьохсот/ гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим, включно з підстав: призначення покарання, суворішого ніж узгодженої сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 5, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладання угоди.

Вирок може бути оскаржений прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Після проголошення вироку вручити його копію обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1

06.10.2015