Справа № 127/8731/15-к
Провадження №11-кп/772/777/2015
Головуюча в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
Головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006227 від 29.08.2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, жителя АДРЕСА_1 , судимого,

обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2015 року засуджено ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 72 КК України ОСОБА_7 остаточне покарання визначено за сукупністю вироків у виді 1 року позбавлення волі зі сплатою штрафу в сумі 8 500 грн., призначеного вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.12.2008 року, який виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 біля 13:00 години 29.08.2014 року, перебуваючи по вул. І. Бевза, в м. Вінниці напроти будинку № 16 побачив автомобіль ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 . Підійшовши до даного автомобіля ОСОБА_7 помітив, що задні ліві дверцята автомобіля не зачинені на замок. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій умисел, керуючись жагою наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає ОСОБА_7 діючи умисно та з корисливих мотивів, відчинив незачинені дверцята, після чого проник до салону автомобіля, звідки таємно скоїв крадіжку ноутбука «LENOVO», який знаходився в матерчатій сумці з мишкою та зарядним пристроєм, та лазерного нівеліра «Горизонт», що належать громадянину ОСОБА_9 , та відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №1642/1643/14-21 від 06.10.2014 ринкова вартість ноутбука марки «LENOVO G 560» станом на момент скоєння крадіжки становить 3814,20, ринкова вартість лазерного нівеліра «Горизонт LHK -1|1-140» станом на момент скоєння крадіжки становить 1348,20 гривень. Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдав матеріального збитку ОСОБА_9 на загальну суму 5162,40 грн.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи вирок суду незаконним і необґрунтованим, просить його змінити, зменшивши ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту. Стверджує, що суд необґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив злочинів, оскільки дана обставина є кваліфікуючого ознакою злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду необґрунтованим, просить його змінити та пом`якшити йому покарання до 6 місяців арешту, як це просив в суді першої інстанції прокурор, обґрунтовуючи апеляційну скаргу на доводах, аналогічних доводам апеляційної скарги його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за яке його засуджено, суд у вироку обґрунтував дослідженими у судовому засіданні в порядку ч.3 ст.349 КПК України доказами, зокрема, показаннями обвинуваченого, який повністю визнав свою винуватість у інкримінованих йому кримінальному правопорушенні і не оспорював фактичні обставини справи.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, в апеляційних скаргах не оспорюються.

Доводи апеляційних скарг про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідність, внаслідок чого допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, суд вважає такими, що заслуговують на увагу.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , рецидив злочинів, однак зазначена обставина визначена судом як кваліфікуюча ознака злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а тому згідно з ч. 4 ст. 67 КК України не може ще раз враховуватись судом при призначенні покарання як обставина, що його обтяжує, відтак підлягає виключенню з вироку. Крім цього, як вбачається із обвинувального акту, зазначена обставина не визначалась під час досудового розслідування такою, що обтяжує покарання обвинуваченого (а.с.2-3).

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, призвели до невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, виходячи також із нижченаведеного.

Суд наголошує, що статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Проте, зазначені вимоги судом першої інстанції дотримані не були.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, за місцем проживання скарг на нього не надходило, обставинами, що пом`якшують його покарання є щире розкаяння у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодовування шкоди потерпілому, який будь-яких претензій до нього немає, обставини, які б обтяжували покарання, у справі відсутні.

Крім цього, згідно звукозапису судового засідання, в суді першої інстанції сторона обвинувачення просила призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 6 місяців арешту.

Таким чином, виходячи із зазначеного, ступені тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують його покарання, позиції сторони обвинувачення у суді першої інстанції, конкретних обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, обравши арешт в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Виходячи з наведеного, вироку суду необхідно змінити відповідно до статті 409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України на 6 (шість) місяців арешту.

На підставі ст.ст.71, 72 ч.3 КК України ОСОБА_7 призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 6 (шести) місяців арешту зі сплатою штрафу в розмірі 8 500 грн., призначеного вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.12.2008 року, який виконувати самостійно.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочинів.

У решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.
Судді: (підписи)
З оригіналом згідно.
Суддя: