Справа № 466/4781/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/849/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001736 від 21 травня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України за участі

прокурорівОСОБА_7 та ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 вересня 2015 року про повернення прокурору обвинувального акта про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,-

встановила:
оскаржуваною ухвалою обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Сихівського районного суду м. Львова від 16.08.2013 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 3 роки позбавлення волі, 18.02.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова не відбуту частину покарання 1 рік 5 місяців 4 дні замінено на виправні роботи,

у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України повернено прокурору Шевченківського району м. Львова.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про неможливість призначення даного кримінального провадження до судового розгляду та доцільність повернення обвинувального акта про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду, послався на те, що з обвинувального акту вбачається, що слідчий та прокурор висловили твердження про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, що порушує принцип невинуватості.

Не погоджуючись з ухвалою підготовчого засідання Сихівського районного суду м. Львова від 04 вересня 2015 року прокурор прокуратури Шевченківського району м. Львова ОСОБА_11 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, скасувати та прийняти нову, якою зазначений обвинувальний акт скерувати в Сихівський районний суд м. Львова для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідача, прокурорів ОСОБА_9 та ОСОБА_12 про скасування оскаржуваної ухвали і направлення обвинувального акта в суд першої інстанції для проведення судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Органами досудового слідства ОСОБА_13 висувається обвинувачення в тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, тобто злочин за ч. 2 ст. 186 КК України, а також вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, тобто злочин за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано задовольнив клопотання захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_14 про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки з обвинувального акта вбачається, що слідчий та прокурор висловили твердження про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за ч. 2 ст. 186 КК України та за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, що призвело до порушення принципу невинуватості, і це може вплинути на формування позиції суду та думку громадськості.

Приймаючи рішення у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано послався на ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено в законному порядку та на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема: в справі «Хужин та інші проти Росії» від 23.10.2008 року про заборону формування передчасної позиції суду, в якій відображається думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.

А у справі «Шагін проти України» Суд зазначив, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6. Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону.
Оскільки у своєму рішенні у справі «Альне де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року Суд нагадує, що Конвенція повинна трактуватися так, щоби гарантувати конкретні і реальні, а не ілюзорні і теоретичні права і вважає, що посягання на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від судді чи від суду, але й від іншої публічної влади, тобто для всіх інших органів держави, то колегія суддів вважає, що і прокурор під час підготовки та розгляду обвинувального акта повинен дотримуватись цих вимог щодо обвинуваченого і жодним чином не стверджувати, що певна особа винувата у вчиненні злочину чи вчинила його, а лише може стверджувати, що певна особа обвинувачується у вчиненні певного злочину, оскільки за цими обвинуваченнями особи відсутній вирок суду про її винуватість.

Крім того, прокурор у своїй апеляційній скарзі, не піддав аналізу оскаржувану ухвалу суду першої інстанції на предмет її відповідності зазначеним судом рішенням Європейського суду з прав людини, натомість вказує в апеляційній скарзі, що вказаний обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, оскільки обвинуваченому ОСОБА_13 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину та вручено обвинувальний акт разом з додатками до нього із дотриманням передбачених КПК України вимог.

Прокурор також у своїй апеляційній скарзі покликався на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», хоча у відповідності до ч. 2 ст. 1 КПК України, листи не є складовою частиною кримінального процесуального законодавства.

Що ж до посилання прокурора на те, що оскаржуваною ухвалою суд не зобов`язав прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного ним розумного строку, який має бути достатнім для виправлення допущених недоліків то, на думку колегії суддів, це не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки прокурор вправі на протязі розумного строку виправити зазначені судом першої інстанції недоліки.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 вересня 2015 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з часу її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_15 .

Ухвала вступила в законну силу 16 жовтня 2015 року.

Копію виготовлено «____» жовтня 2015 року

Помічник судді ОСОБА_16