Ухвала іменем україни Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:головуючогоОрлянської
В.І., суддів:Кравченка С.І., Суржка А.В.,
за участю прокурораГолюги В.В.,
розглянула у відкритому судовому
засіданні 05 червня 2014 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 04 червня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 11 вересня 2013
року щодо ОСОБА_4 Зазначеним вироком
засуджено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, раніше
неодноразово судимого, останній раз: 20
травня 2004 року Феодосійським міським
судом АР Крим за ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70
КК України до позбавлення волі строком
на 7 років 6 місяців з конфіскацією
майна; постановою Вільнянського
районного суду Запорізької області
від 26 жовтня 2010 року звільнений 03
листопада 2011 року умовно - достроково
на 8 місяців 2 дні,за ч. 5 ст. 185 КК України
до покарання у виді позбавлення волі
строком на 7 років з конфіскацією
всього особистого майна; за ч. 4 ст. 187 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі строком на 8 років з
конфіскацією всього особистого майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом
частково складання призначених
покарань ОСОБА_4 призначено покарання у
виді 9 років позбавлення волі з
конфіскацією всього особистого майна.
На підставі ст. 71 КК України до
призначеного покарання за цим вироком,
частково приєднано невідбуте
покарання за вироком Феодосійського
міського суду АР Крим від 30 травня 2004
року, та призначено ОСОБА_4 покарання у
виді 9 років 6 місяців позбавлення волі
з конфіскацією всього особистого
майна. За ч. 1 ст. 263 КК України до
покарання у виді позбавлення волі
строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК
України шляхом, поглинення менш
суворого покарання більш суворим,
остаточно ОСОБА_4 призначено покарання
у виді 9 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією всього особистого
майна. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
потерпілої ОСОБА_5 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 547 482
грн., та 10 000 грн. моральної шкоди
відповідно. Вирішені питання щодо
речових доказів та судових витрат по
справі. Ухвалою Апеляційного суду
Запорізької області від 11 вересня 2013
року вирок міськрайонного суду, в
частині призначеного покарання,
змінено. Резолютивну частину вироку
викладено у наступній редакції:
призначити ОСОБА_4 покарання: за ч. 5 ст.
185 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на 7 років з
конфіскацією всього особистого майна;
за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у
виді позбавлення волі строком на 8
років з конфіскацією всього особистого
майна; за ч. 1 ст. 263 КК України до
покарання у виді позбавлення волі
строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК
України шляхом, поглинення менш
суворого покарання більш суворим,
остаточно ОСОБА_4 призначено покарання
у виді 8 років позбавлення волі з
конфіскацією всього особистого майна.
На підставі ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково
приєднано невідбуте покарання за
вироком Феодосійського міського суду
АР Крим від 20 травня 2004 року, та
призначено ОСОБА_4 покарання у виді 8
років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього особистого майна.
В решті вирок суду залишений без
зміни.За вироком суду, з урахуванням
змін внесених апеляційним судом,
ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за
те, що він 22 листопада 2010 року, у період
з 9 години 30 хвилин до 16 години 00 хвилин,
за попередньою змовою з
невстановленими на досудовому
слідстві особами, матеріали у
відношенні яких виділені в окреме
провадження, шляхом злому вхідних
дверей, проник у будинок АДРЕСА_1,
звідки повторно, таємно викрав майно,
яке належить ОСОБА_5 а саме: гроші,
ноутбук, диктофон, чоловічий годинник,
різні золоті прикраси, спричинивши,
таким чином, потерпілій матеріальний
збиток на загальну суму 366 292 грн., що у 600
і більше разів перевищує
неоподаткований мінімум доходів
громадян, що є особливо великим
розміром. Крім того, 18 квітня 2011 року,
приблизно о 03 годині, ОСОБА_4, за
попередньою змовою з невстановленими
на досудовому слідстві особами,
матеріали у відношенні яких виділені в
окреме провадження, шляхом злому
вхідних дверей, проник у будинок
АДРЕСА_1, де знаходилась ОСОБА_5, її
матір ОСОБА_6 і неповнолітній внук
ОСОБА_7 Знаходячись у вказаному
будинку, невстановлена на досудовому
слідстві особа, матеріали у відношенні
якої виділені в окреме провадження,
діючи спільно з ОСОБА_4 і іншою особою,
матеріали у відношенні якої виділені в
окреме провадження, під погрозою
застосування насильства небезпечного
для життя та здоров'я, яке виразилось в
погрозі нанесення ОСОБА_5 тілесних
ушкоджень, залишився з ОСОБА_6 і ОСОБА_7,
у спальні, позбавляючи їх можливості
покликати кого - небудь на допомогу, а
ОСОБА_4, діючи узгоджено з іншими
невстановленими досудовим слідством
особами, застосовуючи до ОСОБА_5
насильство, відвів її у іншу кімнату, де
принесеною з собою клейкою стрічкою
зв'язав їй руки та ноги, а також обмотав
нею голову, закрив рота, щоб ОСОБА_5 не
могла чинити опір та покликати на
допомогу. Продовжуючи свої злочинні
дії ОСОБА_4, діючи узгоджено з
невстановленими на досудовому
слідстві особами, матеріали у
відношенні яких виділені в окреме
провадження, впевнившись у тому, що він
подавив волю ОСОБА_5 до опору, зняв з її
роту клейку стрічку і під загрозою
застосування до неї насильства,
небезпечного для життя і здоров'я, яке
виразилося в погрозі систематичного
нанесення їй тілесних ушкоджень, а
також погрозі вбивства членів її сім'ї,
вимагав від потерпілої видати йому
гроші. У відповідь на відмову ОСОБА_5
виконати незаконні вимоги,
скориставшись безпорадним станом
потерпілої, з метою придушення її волі
до опору і заволодіння грошима, ОСОБА_4,
діючи узгоджено з невстановленими на
досудовому слідстві особами, матеріали
у відношенні яких виділені в окреме
провадження, застосовуючи до ОСОБА_5
насильство, небезпечне для життя та
здоров'я, періодично завдавав їй удари
руками та ногами у різні частини тіла
та голови, чим спричинив потерпілій,
згідно висновку експерта, середньої
тяжкості тілесні ушкодження, які
потягли за собою тривалий розлад
здоров'я, понад 21 день. При цьому, у ході
скоєння розбійного нападу ОСОБА_4 вів
переговори по мобільному телефону з
невстановленою досудовим слідством
особою, матеріали щодо якої виділені в
окреме провадження, погоджуючи з нею
свої дії по досягненню злочинного
результату направленого на вимагання у
ОСОБА_5 грошей, шляхом застосування до
неї насильства, небезпечного для життя
та здоров'я. Бажаючи остаточно подавати
волю останньої до опору, ОСОБА_4, діючи
узгоджено з невстановленими на
досудовому слідстві особами, матеріали
у відношенні яких виділені в окреме
провадження, застосовуючи насильство
небезпечне для життя та здоров'я
потерпілої, яка знаходилась зв'язана на
дивані, в положенні напівлежачи,
надавив однією ногою їй на живіт, лівою
рукою почав здавлювати їй шию, а правою
рукою приставив до шиї ОСОБА_5 лезо
розкладного ножа, і вимагав видати йому
гроші. В процесі розбійного нападу, у
період з 03 години до 04 години 30 хвилин,
вказаного дня, ОСОБА_4, діючи узгоджено
з невстановленими на досудовому
слідстві особами, матеріали у
відношенні яких виділені в окреме
провадження, обшукав будинок ОСОБА_5 і
заволодів належним їй майном, а саме:
грошима, двома мобільними телефонами,
ноутбуком, двома блоками сигарет,
золотими прикрасами, спортивною
сумкою, спричинивши, таким чином,
потерпілій матеріальний збиток на
загальну суму 186 610 грн., що у 250 разів
перевищує неоподаткований мінімум
доходів громадян, що є великим
розміром, з місця вчинення злочину
зник, а майном розпорядився на власний
розсуд. Поміж іншого,ОСОБА_4, маючи
умисел на незаконне поводження із
зброєю, при невстановлених на
досудовому слідстві обставинах,
незаконно придбав, носив та зберігав
без передбаченого законом дозволу в
автомобілі «Мерседес Бенц», д.н.з.
НОМЕР_1, обріз двоствольної мисливської
рушниці 16 калібру, який являється
бойовою вогнепальною зброєю придатною
до пострілу, та який був вилучений
працівниками міліції 16 серпня 2012 року,
у період часу з 15 години 02 хвилини до 16
години 47 хвилин у ході обшуку вказаного
автомобіля, припаркованого на подвір'ї
будинку АДРЕСА_2.У касаційній скарзі
засуджений просить судові рішення
скасувати а справу закрити на підставі
п. 2 ст. 6 КПК України та одночасно
просить направити справу на нове
розслідування. При цьому стверджує, що
справа проти нього сфабрикована
працівниками міліції, а явку з
повинною, по епізоду таємного
викрадення чужого майна, він написав
під фізичним та психологічним тиском
працівників міліції. На думку
засудженого, обвинувальний висновок не
відповідає вимогам ст. ст. 223, 224 КПК
України, оскільки обвинувачення
пред'явлено не коректно, а тому
порушено його право на захист, що
залишилося поза увагою судів першої та
апеляційної інстанції. Вважає, що
судові рішення винесено з грубим
порушенням вимог статей 237, 246, 281 КПК
України. Стверджує, що суд не взяв до
уваги докази, які могли істотно
вплинути на його висновки; у справі
відсутні беззаперечні докази на
підтвердження його вини у вчинених
злочинах; участь прокурора у суді
першої інстанції була формальною;
експертизи у справі за № № 542, 853,
проводилися задовго до настання
описаних у вироку подій. Вирок суду не
відповідає вимогам ст. 334 КПК України.

Апеляційний суд при розгляді справи на
вказані порушення уваги не звернув.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який не погодився з
касаційною скаргою та просив судові
рішення залишити без зміни;
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст. 223 КПК України
передбачено, що після закінчення
слідства і виконання вимог статей 217-222
цього Кодексу слідчий складає
обвинувальний висновок.

Обвинувальний висновок складається з
описової і резолютивної частини. В
описовій частині зазначаються:
обставини справи як їх встановлено на
досудовому слідстві; місце, час,
способи, мотиви і наслідки злочину,
вчиненого кожним з обвинувачених, а
також докази, які зібрано в справі, і
відомості про потерпілого; показання
кожного з обвинувачених по суті
пред'явленого йому обвинувачення,
доводи, наведені ним на свій захист, і
результати їх перевірки; наявність
обставин, які обтяжують та пом'якшують
його покарання.

При посиланні на докази обов'язково
зазначаються аркуші справи.

В резолютивній частині наводяться
відомості про особу кожного з
обвинувачених, коротко викладається
суть пред'явленого обвинувачення
зазначенням статті кримінального
закону, яка передбачає даний злочин.

Обвинувальний висновок підписує
слідчий з зазначенням місця і часу його
складання.

Згідно з ст. 224 КПК України до
обвинувального висновку додаються:

1) список осіб, що підлягають виклику
в судове засідання, з зазначенням їх
адреси і аркушів справи, де викладені
їх показання або висновки; 2) довідка
про рух справи та про застосування
запобіжного заходу з зазначенням часу
і місця тримання під вартою кожного з
обвинувачених, якщо вони заарештовані;
3) довідки про речові докази, про
цивільний позов, про заходи, вжиті до
забезпечення цивільного позову і
можливої конфіскації майна; 4) довідка
про судові витрати в справі за час
досудового слідства з посиланням на
відповідні аркуші справи.

З огляду на вимоги ст. 323 КПК України
вирок суду повинен бути законним і
обґрунтованим.

А відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України
мотивувальна частина обвинувального
вироку повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, з обов'язковим зазначенням
місця, часу, способу вчинення та
наслідків злочину, форми вини і мотивів
злочину. У цій частині вироку
наводяться обставини, які визначають
ступінь тяжкості вчиненого злочину, та
докази, на яких ґрунтується висновок
суду щодо кожного підсудного, з
зазначенням мотивів, з яких суд
відкидає інші докази.

Орган досудового слідства та суд
першої інстанції не допустили порушень
вказаних вимог закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
суд ретельно дослідив всі докази,
зібрані у передбачений законом спосіб,
дав їм належну оцінку, вірно визначив
юридичну кваліфікацію дій засудженого,
який не визнавав свою вину.

В той же час, обґрунтовуючи доведеність
винуватості ОСОБА_4 у вчиненні
зазначених у вироку злочинів суд
послався на покази потерпілої ОСОБА_5,
свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6,
ОСОБА_14, та ОСОБА_15 і ОСОБА_16, які були
понятими під час обшуку автомобіля.

Також вина засудженого
підтверджується: протоколом огляду
місця події, протоколом огляду
фотографій з зображенням засудженого
і свідка ОСОБА_17, на яких потерпіла
впізнала викрадене у неї 22.11.2010 року
майно; протоколом обшуку за місцем
проживання ОСОБА_4 де були виявлені та
вилучені сережки із жовтого металу, які
він викрав у потерпілої 18.04.2011 року,
годинник чоловічий, який був
викрадений засудженим 22.11.2010 року,
золотий ланцюжок, також викрадений ним
у вказаний день, гільза до мисливської
гладкоствольної рушниці 16-го калібру,
патрони у кількості 18 штук до
пневматичної зброї, елемент, який
складається з двох металевих стволів
та інші предмети; протоколами
пред'явлення речей для впізнання
згідно яких потерпіла ОСОБА_5 впізнала
свої речі викрадені в неї в листопаді
2010 року та під час розбійного нападу у
квітні 2011 року; протоколами
пред'явлення особи для впізнання,
згідно яких потерпіла ОСОБА_5 та свідок
ОСОБА_6 впізнали та вказали на ОСОБА_4 як
на особу яка з іншими невідомими їй
особами 18.04.2011 року проникла до їх
будинку та скоїла розбійний напад;
протоколами очних ставок між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, згідно яких потерпіла
підтвердила причетність ОСОБА_4 до
скоєння розбійного нападу спільно з
іншими невідомими особами, а ОСОБА_4
підтвердив свою причетність, до
крадіжки майна потерпілої 22.11.2010 року;
протоколом очної ставки між
ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_6, згідно якого
остання підтвердила причетність
ОСОБА_4 до скоєння розбійного нападу на
її доньку 18.04.2011 року; протоколом обшуку
та огляду автомобіля «Мерседес - Бенц»,
який знаходився у користуванні ОСОБА_4,
згідно якого із вказаного автомобіля
було вилучено обріз двоствольної
мисливської рушниці 16 -го калібру і два
патрони, розкладний ніж та інші речі;
висновком судово - медичної експертизи,
щодо отриманих ОСОБА_5 тілесних
ушкоджень, та іншими матеріалами
справи, тощо.

Таким чином у процесі досудового,
судового слідства були встановлені і
досліджені всі обставини, з'ясування
яких мало значення для правильного
вирішення справи, тобто,
характеризуючи об'єктивну та
суб'єктивну сторону злочину, допитані
всі особи, показання яких мають
значення для справи, а тому висновки
суду про доведеність винуватості
ОСОБА_4 у вчиненні зазначених у вироку
злочинів підтверджується сукупністю
достатніх, допустимих та відносних
доказів, зібраних у встановленому
законом порядку і з достатньою
повнотою досліджених судом, яким дана
належна оцінка.

При цьому, на думку колегії суддів, в
процесі досудового та судового
слідства по справі істотних порушень
кримінально-процесуального закону, в
тому числі і тих на які посилається
засуджений у скарзі, та які б могли
вплинути на вирішення питання про
винуватість ОСОБА_4 або правильність
застосування кримінального закону, не
допущено.

За встановлених судом фактичних
обставин справи дії ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 185,
ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України
кваліфіковані правильно. Підстав для
сумніву в її правильності колегія
суддів не вбачає.

Вирок суду першої інстанції відповідає
вимогам ст. ст. 323, 334 КПК України.

У цьому зв'язку, доводи скарги
засудженого про те, що суд не взяв до
уваги докази, які могли істотно
вплинути на його висновки, та те, що у
справі відсутні докази на
підтвердження його вини безпідставні
та спростовуються вищеперерахованими
матеріалами справи.

Крім того, з постанови про притягнення
як обвинуваченого, мотивувальної і
резолютивної частини обвинувального
висновку вбачається, що ОСОБА_4 було
пред'явлено конкретне обвинувачення за
ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК
України. Саме таке обвинувачення було
затверджене прокурором і визнане судом
доведеним. А тому доводи засудженого
про невідповідність обвинувального
висновку вимогам статей 223-224 КПК
України безпідставні, оскільки цей
документ відповідає вимогам закону та
містить у тому числі й показання
обвинуваченого по суті пред'явленого
обвинувачення та доводи, наведені на
захист, і результати їх перевірки.

Твердження засудженого про те, що явку
з повинною, по епізоду таємного
викрадення чужого майна, він написав
під фізичним та психологічним тиском
працівників міліції суд перевіряв і не
знайшов їм підтвердження.

За вказаними фактами прокуратура
Запорізької області проводила
відповідну перевірку і за її
результатами винесла постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи стосовно працівників міліції за
відсутності в їх діях складу злочину (т.
4 а.с. 2, 7-11).

Вказівка засудженого проте, що участь
прокурора у суді першої інстанції була
формальною, перевіркою матеріалів
справи свого підтвердження не знайшла.

Доводи касатора про проведення
експертиз у справі за № № 542, 853, задовго
до настання описаних у вироку подій, є
надумані та спростовуються
матеріалами кримінальної справи (т. 2
а.с. 281-282).

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку суд ретельно перевірив усі
доводи апеляцій засудженого і його
захисника, у тому числі і ті, які за
змістом і суттю аналогічні викладеним
в касаційній скарзі, й мотивовано
відмовив в їх задоволенні, навівши
відповідні мотиви прийнятого рішення.
Вважати, що апеляційний суд допустився
упередженості чи необ'єктивності при
розгляді цієї справи або не виконав ті
чи інші норми КПК, які були б підставою
для зміни або скасування ухвали,
колегією суддів не встановлено. Ухвала
апеляційного суду відповідає вимогам
ст. 377 КПК.

Покарання призначене ОСОБА_4
відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК
України, з врахуванням ступеня
тяжкості вчинених злочинів, особи
засудженого, усіх обставин справи, а
тому є необхідним й достатнім для його
виправлення та попередження нових
злочинів.

Оскільки кримінальний закон
застосовано правильно, а істотних
порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
б тягнули безумовне скасування судових
рішень органами досудового слідства,
судами першої і апеляційної інстанції
у справі не допущено, тому підстав для
скасування постановлених щодо
засудженого ОСОБА_4 судових рішень за
доводами касаційної скарги останнього,
у колегії суддів немає.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4
залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного
суду Запорізької області від 04 червня
2013 року, з урахуванням змін, внесених
11.09.2013 року ухвалою апеляційного суду
та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 11 вересня 2013
року щодо засудженого за ч. 5 ст. 185, ч. 4
ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_4
залишити без зміни.

С у д д і:

В.І.Орлянська С.І.Кравченко А.В.Суржок