Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Орлянської В.І.,

суддів: Суржка А.В.,
Кравченка С.І.,

за участю прокурора Таргонія О.В.,

розглянула в судовому засіданні 5
червня 2014 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 29 грудня 2012 року та
ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 13 вересня 2013 року,

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 29 грудня 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не
судимого,

звільнено від кримінальної
відповідальності за вчинення злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК
України на підставі ст. 49 КК України, а
справу закрито у зв'язку з закінченням
строків давності

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 13 вересня 2013 року
постанову залишено без зміни.

Як установив суд, ОСОБА_1, за викладених
у постанові обставин, 28 грудня 2007 року,
перебуваючи на посаді голови правління
ВАТ «Завод «Львівсільмаш», являючись
службовою особою, маючи умисел на
ухилення від сплати земельного
податку, дав вказівку головному
бухгалтеру товариства оформити та
подати в ДПІ м. Львова уточнюючі
податкові розрахунки по сплаті
земельного податку за 2006-2007 роки
земельних ділянок, які розміщені за
адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
землекористувачем яких є підприємство,
внаслідок чого ОСОБА_1 ухилився від
сплати податку на землю на суму 666696,2
грн.

Крім того, ОСОБА_1 28 грудня 2007 року,
будучи службовою особою, вніс в
офіційні документи завідомо
неправдиві відомості, а також склав та
видав завідомо неправдиві документи, а
саме уточнюючі податкові розрахунки
від 28 грудня 2007 року, що призвело до
ненадходження в бюджет коштів в
розмірі 666696,2 грн., чим заподіяв тяжкі
наслідки.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на істотні порушення
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону, ставить питання
про скасування судових рішень з
направленням справи на новий судовий
розгляд. Вказує на те, що в його діях
відсутні склади інкримінованих йому
злочинів, а ст. 49 КК України було
застосовано з порушенням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який частково підтримав
касаційну скаргу і вважає, що дії
ОСОБА_1 слід було кваліфікувати за ч.1 а
не за ч.2 ст. 366 КК України, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши кримінальну справу,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
органами досудового слідства дії
ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 212
та ч. 2 ст. 366 КК України.

Кримінальна справа надійшла до суду 25
березня 2009 року разом з обвинувальним
висновком. Постановою попереднього
розгляду від 6 травня 2009 року справу
щодо ОСОБА_1, було призначено до
розгляду на 15 травня 2009 року. При цьому
неявка ОСОБА_1 у відповідності до ст. 240
КПК України 1960 року не була перешкодою
для проведення попереднього розгляду
справи, а тому доводи касаційної скарги
в цій частині не є переконливими.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України,
підтверджується зібраними по справі,
оціненими в судовому засіданні та
наведеними у постанові доказами у їх
сукупності.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що
кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2
ст. 366 КК України є неправильною.

У частині 2 ст. 366 КК України
сформульований матеріальний склад
злочину, при вчиненні якого службове
підроблення заподіює тяжкі наслідки.
Для інкримінування особі спричинення
її діями певних наслідків необхідна
наявність прямого, безпосереднього, а
не опосередкованого причинного зв'язку
між її діями і певними наслідками.

Так, у даній справі встановлено, що
матеріальні наслідки, які полягають в
ухиленні від сплати податків у великих
розмірах, перебували у причинному
зв'язку саме зі зловживанням ОСОБА_1
своїм службовим становищем. Цьому
діянню передувало службове
підроблення, яке саме по собі без
наступної злочинної поведінки ОСОБА_1
не могло спричинити тяжких наслідків.

Ураховуючи зазначене, кваліфікація
діяння за ч. 2 ст. 366 КК за ознакою
спричинення тяжких наслідків є
неправильною. За відсутності вказаної
ознаки, діяння ОСОБА_1 необхідно
перекваліфікувати на ч. 1 ст. 366
КК, у зв'язку з чим, судові рішення
підлягають зміні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.11-1 КПК
України 1960 року особа на підставі ст. 49
КК України підлягає звільненню від
кримінальної відповідальності із
закриттям справи у зв'язку із
закінченням строків давності, якщо з
дня вчинення нею злочину середньої
тяжкості і до дня набрання вироком
законної сили минуло п'ять років, і
особа проти закриття справи з цієї
підстави не заперечує.

Як убачається з матеріалів справи, суд,
встановивши, що діяння, в яких
обвинувачувався ОСОБА_1, мали місце, та
вони містять склади злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК
України, які є злочинами середньої
тяжкості, обґрунтовано визнав
наявність правових підстав,
передбачених ст. 49 КК України для
звільнення ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності за вчинення цих діянь
у зв'язку із закінченням строків
давності, оскільки з моменту вчинення
діянь 28 грудня 2009 року до часу розгляду
справи в суді пройшло більше п'яти
років, При цьому суд, урахував думку
ОСОБА_1, який не заперечував проти
задоволення заявленого його
захисником клопотання про закриття
кримінальної справи з цієї підстави та
прийняв законне й обґрунтоване
рішення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не
розумів суті клопотання, яке він
підтримав, спростовуються матеріалами
справи, оскільки його інтереси в суді
представляв професійний захисник -
ОСОБА_2, яким було ініційоване питання
щодо звільнення від відповідальності.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляцію
ОСОБА_1, належним чином її перевірив та
аргументовано спростував його доводи.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Тому, враховуючи вказані обставини, а
також приймаючи до уваги те, що дії
ОСОБА_1 підлягають перекваліфікації з
ч. 2 на ч.1 ст. 366 КК України, колегія
суддів підстав для скасування судових
рішень не вбачає.

На підставі викладеного, та керуючись
статтями 394-396 КПК України 1960 року п.п.11,15
розділу ХІ «Перехідні положення» КПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 29 грудня 2012 року та
ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 13 вересня 2013 року щодо
ОСОБА_1 змінити.

Перекваліфікувати діяння ОСОБА_1 з ч. 2
ст. 366 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України
(в ред. Закону від 05 квітня 2001 року).

Вважати ОСОБА_1 звільненим від
кримінальної відповідальності за ч. 2
ст. 212 КК та ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку
із закінченням строків давності.

В решті судові рішення залишити без
зміни.

С у д д і:

підпис підпис
підпис

В.І. Орлянська А.В. Суржок С.І. Кравченко

Згідно з оригіналом
С.І. Кравченко