Справа № 396/1539/15-к
Провадження № 1-кп/396/142/15
У Х В А Л А
05.08.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:секретаря ОСОБА_4 ,
захисника- ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, проживав в цивільному шлюбі, утриманців немає, освіта неповна середня, інвалід 3 групи, раніше неодноразово судимий, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст.185 КК України ,-,

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст.185 КК України.
Згідно з вимогами ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне із рішень, передбачених у вказаній нормі.
Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив переконання у наявності підстав до призначення судового розгляду на підставі зазначеного обвинувального акта, зазначивши про відсутність підстав до прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України та вказавши, що у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування жодних недоліків не допущено, тому є усі підстави, для призначенню даного обвинувального акту до судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_8 не заперечив проти призначення судового розгляду кримінального провадження.
Захисник та обвинувачений заперечили проти призначення судового розгляду кримінального провадження, захисником заявлено усне клопотання про повернення обвинувального акту прокурора у зв`язку з невідповідністю КПК України, так як вилучено речові докази з порушенням норм КПК, вилучені хутка та нігті на експертизу не направлялися, протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого та понятих, понятими не підписаний та не враховано, що у висновку біологічної експертизи встановлено належність крові на одязі потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Прокурор, потерпілий заперечили, щодо повернення обвинувального акту, так, як вважають, що клопотання заявлене з метою затягування розгляду справи.
Суд, заслухавши думку учасників провадження, вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, так як суд на стадії підготовчого судового засідання не має права входити в оцінку доказів, зібраних на стадії досудового слідства.
Крім того, суд, ознайомившись з обвинувальним актом, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , затвердженим старшим прокурором відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_11 , встановив, що обвинувальний акт, не містить дати його складання, не містить інформації взагалі про потерпілих від даного кримінального правопорушення та в ньому не внесено інформацію про потерпіліх (не внесено їх ПІБ, анкетні відомості), яким внаслідок інкримінуємого злочину за ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185 КК України заподіяно шкоду та потерпілих, яких відповідно до ч.5 ст.55 КПК України, повинно бути залучено до кримінального провадження за ч.2п.6 ст. 115 КК України, будь-якоїінформації про близьких родичів чи членів сім`ї, якій заподіяно смерть в результаті злочину не зазначено, а також обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, а лише зміст підозри.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Згідно з чинним кримінальним процесуальним законом обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Некоректність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2015 року за №5-220км15, висловлено позицію, відповідно до якої, скасовано вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.05.2014 року та призначено новий судовий розгляд з підстав того, що досудовим слідством не сформульовано обвинувачення у вчиненні злочину особи обвинуваченого, так у обвинувальному акті в порушення вимог кримінального процесуального закону, викладено зміст підозри у вчиненні злочину, що не підтверджує доведеність його винуватості на стадії досудового розслідування. Згідно з чинним кримінальним процесуальним законом обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Некоректність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На підставі встановленого, з врахуванням позиції ВСС України, суд прийшов до висновку, що, обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст.185 КК України , прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, не висунуто.
Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, який кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Отже в даному випадку перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.
Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, положення ч.1-3 ст. 55 поширюється на близьких родичів чи членів сім`ї.
Але так як внаслідок кримінального правопорушення за п.6 ч.2 ст.115 КК України настала смерть особи, слідчим повинно було бути вжито заходів для залучення, відповідно до положення ч.5 ст. 55 КПК України близьких родичів, а не направляти обвинувальний акт до суду, в якому відсутня інформація про потерпілих, при цьому, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, суд не вбачає, щоб такі особи залучалися чи було вжито заходів по їх встановленню.
Відповідно до вимог ч.3 ст.291 КПК України, обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Згідно з положеннями ст.9 КПК України прокурор та слідчий під час кримінального провадження мають діяти у межах наданих повноважень та неухильно додержуватись вимог КПК України.
Але, в порушення п.1 ч.2 ст.109 КПК України в реєстрі процесуальних дій, зазначені не процесуальні дії, а спосіб їх фіксації (протоколи).
Згідно ч.1 ст.103 КПК України протокол, носій інформації і журнал судового засідання є способами фіксації процесуальних дій.
Також, судом встановлено, що, долучений до обвинувального акту в якості додатку реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні теж не відповідає вимогам КПК України, оскільки у ньому в порушення вимог п.2 ч.2 ст.109 КПК України не вказано всі процесуальні рішення, прийняті під час досудового розслідування, якими згідно з ч.3 ст.110 КПК України є всі рішення (постанови) винесені слідчим та прокурором під час досудового розслідування.
Процесуальні дії в ході досудового реєстру викладені в реєстрі матеріалів досудового розслідування не в хронологічному порядку, що ставить під сумнів дату та час їх проведення.
Зазначене вказує на неправильність, неповноту складеного обвинувального акту та порядку направлення обвинувального акту до суду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечили про повернення обвинувального акту прокурору, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, суд встановив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а тому згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору на підставі встановлених обставин.
Суд вважає, що допущені недоліки привели до неоднарозового скасування вироків суду та перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту, оскільки: не можна визнати не суттєвими зазначені порушення, оскільки будь-яка незаконна дія не може бути прийнята до уваги судом, тому, суд вважає неможливо призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт із долученими додатками (реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні та розпискою) не відповідає вимогам КПК України, зазначені недоліки обвинувального акта виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження та призначення до судового розгляду, і повинні бути усунуті в порядку, визначеному ст. 314 КПК України, а тому на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Підстав для вирішення питання про продовження строку перебування під вартою у відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України немає, так як строк продовжено ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області до 28.08.2015 року.
На підставі викладеного та керуючись п.3 ч.3 ст. 314, ст.ст. 369-372 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст.185 КК України повернути старшому прокурору прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_11 через невідповідність вимогам ст..291 КПК України та для усунення виявлених недоліків, які встановлено судом в підготовчому засіданні та зазначено в ухвалі суду.
В клопотанні захисника ОСОБА_6 відмовити за передчасністю.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2