У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Косарєва В.І.,
Школярова В.Ф.

розглянула в
судовому засіданні 25 березня 2008 р. у м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1. на
вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2006 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від
6 липня 2006 року щодо ОСОБА_2.

Зазначеним вироком

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до позбавлення волі
строком на 4 роки, за ч.3 ст. 135 КК України до позбавлення волі строком на 5
років, а на підставі ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
строком на 5 років.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_2. звільнено від відбування покарання з випробуванням та
іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього певних обов'язків відповідно до
вимог ст. 76 КК України.

З засудженого і його законного
представника ОСОБА_4. стягнуто солідарно на користь потерпілих ОСОБА_1. та ОСОБА_5. 40 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Харківської області від 6 липня 2006 року вирок щодо ОСОБА_2. в частині вирішення цивільного позову
скасовано і справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства.

Цей же вирок в порядку ст. 365 КПК
України змінено: дії ОСОБА_2.
перекваліфіковано з ч.3 ст. 135 КК України на ч.1 ст. 135 КК України і за цим
законом призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст. 286 і
ч.1 ст. 135 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі
строком на 5 років.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_2. від відбування покарання звільнено з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки. В решті вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_2. визнано
винним у тому, що він

11 жовтня 2004 року о 18 годині 40 хвилин, керуючи
автомобілем ГАЗ-2217 з реєстраційним номером НОМЕР_1, який належить його батьку - ОСОБА_4., рухаючись по вул. К.Корка в м. Харкові, порушив вимоги
пунктів 1.5, 2.1 (а, б), 12.2, 12.3, 12.4, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху
України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6., яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці
події.

Крім того, на підставі змін, внесених у вирок апеляційним
судом, ОСОБА_2. засуджений за те, що
завідомо залишив без допомоги

ОСОБА_6., яка перебувала в небезпечному для життя стані і була
позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих у ДТП
тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_1. посилається на те, що апеляційний суд необґрунтовано
перекваліфікував дії ОСОБА_2.

з ч.3 ст. 135 КК на ч. 1 цієї статті закону і зазначає,
що призначене засудженому покарання є занадто м'яким. Крім того, потерпіла
вважає, що законного представника засудженого ОСОБА_4. також необхідно притягнути до кримінальної
відповідальності. За змістом скарги просить скасувати постановлені у справі
судові рішення і направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не
знаходить.

Як вбачається з матеріалів справи досудове та судове
слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону,
таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування
судового рішення, у справі не допущено, а висновки суду про винність ОСОБА_2. у вчиненні ним порушення правил безпеки дорожнього
руху, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_6. і
залишення її в небезпеці, відповідають фактичним обставинам справи і
підтверджені перевіреними у справі та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, засуджений ОСОБА_2. повністю визнав себе винним у таких злочинах та дав
докладні показання про обставини їх вчинення.

Згідно з висновком проведеної судово-медичної експертизи,
смерть потерпілої настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та
спричинення їй несумісних з життям тілесних ушкоджень у вигляді
черепно-мозкової травми з переломами кісток черепа з внутрішньочерепними і
внутрішньомозковими крововиливами.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що смерть ОСОБА_6. настала внаслідок порушення правил безпеки дорожнього
руху засудженим, а не у зв'язку із залишенням ним потерпілої в небезпеці, і
обґрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_2. з ч.3
на ч.1 ст. 135 КК України.

При призначенні засудженому покарання суд відповідно до
вимог закону врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_2., який вчинив необережний злочин у неповнолітньому віці,
обставини, що пом'якшують його відповідальність, і дійшов обґрунтованого
висновку про можливість звільнення його від відбування покарання на підставі
ст.ст.75, 104 КК України.

Що стосується доводів у касаційній скарзі потерпілої про
необхідність притягнення до кримінальної відповідальності батька засудженого - ОСОБА_4., то вони були предметом перевірки судів першої та
апеляційної інстанцій і обґрунтовано визнані безпідставними, що належно
мотивовано у судових рішеннях.

Керуючись ст.ст.395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в
а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги потерпілої ОСОБА_1. відмовити.

С
у д д і:

Присяжнюк Т.І.
Косарєв В.І.
Школяров В.Ф.