БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________
Справа №1/2503/44/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2011 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Тіслюка І.І.

секретар Циліцька Л.В.

за участі прокурора Савченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого по провул.№2 ОСОБА_2, 5 у м.Борзні Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, українця, громадянина України, раніше судимого вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 13.12.2010 року був засуджений за вчинення злочину передбаченого ст. 172 ч.1 КК України,-

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України,-

встановив:

ОСОБА_1, являючись фізичною особою-підприємцем (згідно з розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2005 року), здійснюючи підприємницьку діяльність, створивши на початку 2010 року службу таксі «Престиж»(м. Борзна, вул.. Красносільського, 3), - з вересня 2010 року по лютий 2011 року використовував у своїй підприємницькій діяльності працівників за наймом. Проте, ним трудові договори з найнятими працівниками у письмовій формі не укладались і вони у державній службі зайнятості не реєструвались, чим грубо порушились вимоги ст. 24 КЗпП України, якою передбачено обовязкове додержання письмової форми трудового договору при його укладенні з фізичною особою, а також ст. 24-1 КЗпП України, якою передбачено обовязкову реєстрацію укладених трудових договорів.

Зокрема, без укладання трудового договору і відповідно без належного оформлення трудових відносин, в службі таксі «Престиж»з вересня 2010 року по лютий 2011 року, включно, працювали таксистами з використанням власних транспортних засобів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5; з вересня по листопад 2010 року, включно, таксистом працював ОСОБА_6; з грудня 2010 року по лютий 2011 року, включно, таксистами працювали ОСОБА_7, ОСОБА_8 григорович.

Крім цього, ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено право працівника на оплату праці, оплату праці найнятих ним водіїв не здійснював. Ним також не сплачувались такі обовязкові внески за його працівників: до Пенсійного фонду України, страхові внески до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття, Фонду соціального страхування із тимчасової втрати працездатності і Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. В звязку з цим, лікоть А.О., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не були застраховані у вказаних фондах і їм не зараховувався до трудового стажу період роботи у підприємця ОСОБА_1

Зазначені умисні дії ОСОБА_1, як особи на яку покладено обовязок дотримання законодавства про працю, призвели до порушення трудових прав ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Одночасно, кількість потерпілих, характер, тривалість та систематичність допущених ОСОБА_1 порушень, за всією їх сукупністю свідчать про грубе порушення ОСОБА_1 законодавства про працю.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися в грубому порушенні законодавства про працю, ОСОБА_1 вчинив злочин передбачений ст. 172 ч.1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю.

В показаннях він пояснив, що був зареєстрований приватним підприємцем у жовтні 2005 року. Також він є засновником і власником створеного в 2003 році приватного підприємства «Алена». Основою діяльністю, яку здійснює дане підприємство, є роздрібна торгівля. Директором даного підприємства є його дружина ОСОБА_10. Як директор підприємства, вона займається забезпеченням діяльності кафе «Яна», розташованого в с. В.Доч Борзнянського району.

Зважаючи на попит, який існував у м. Борзні на послуги таксі, з початку 2010 року він почав особисто здійснювати діяльність з надання таких послуг. Приблизно з вересня 2010 року, в створену ним, як приватним підприємцем, службу послуг таксі «Престиж», яку юридично він не оформлював, були прийняті на роботу жителі м. Борзни: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Послуги ними надавались на приналежних їм транспортних засобах. Прийом замовлень здійснювали диспетчери на два номери мобільного звязку: 097-683-95-77 та 093-471-74-32. Записи викликів заносились до журналу. В якості диспетчерів з вересня 2010 року працювали: ОСОБА_11, ОСОБА_12 Всі замовлення передавалися таксистам по мобільним телефонам. Таксистами працювали 2-3 чоловіки кожної доби з 9 до 21.00 год. наступного дня, після чого їх змінювали інші працівники. Графіки роботи ним не розроблялися. По закінченню зміни кожний таксист здавав по 50 грн. з тих коштів, які він отримував за надання послуг протягом доби. Частина даних коштів, як правило 50 грн. за добу, віддавалая диспетчеру, решта йшла на оплату електроенергії, та йому особисто. Оплату праці таксистів він не здійснював, домовившись з ними, що за виключенням вказаних вище 50 грн., решту коштів, які заробляли, вони залишають собі.

Ні з ким з таксистів він трудових договорів не укладав, їх реєстрацію в районному центрі зайнятості не здійснював. Також, вони не були оформлені приватними підприємцями і між ними та ним угоди про надання послуг не укладалися. Звітів до державних органів про наявність найманих працівників він не подавав, внесків до державних цільових фондів, а з січня 2011 року єдиного соціального внеску за таксистів, які працювали, він не сплачував.

Під час заснування служби таксі «Престиж»він планував у майбутньому, узаконити її діяльність і оформити офіційно трудові відносини з працівниками відповідно до чинного законодавства.

Також заявив, що у вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює допущені порушення закону.

Враховуючи те, що підсудний не оспорював фактичних обставин у справі й судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, що відсутні будь-які сумніви у добровільності та правдивості його позиції, заслухавши думки учасників судового розгляду та розяснивши їм положення ст. 299 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі, крім тих, що характеризують особу підсудного.

Тому, з урахуванням зазначеного, суд обмежився зясуванням зазначених матеріалів кримінальної справи щодо його особи.

Встановлено, що характеристика, видана за місцем проживання ОСОБА_1, не містить негативних відомостей щодо його особи.

Підсудний не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра.

Отже, допитавши підсудного, зясувавши думку прокурора, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1, обвинуваченого органом досудового слідства у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України, кваліфіковано правильно, оскільки встановлено, що він дійсно грубо порушив законодавство про працю.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити підсудному, суд приймає до уваги:

- характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості;

- особу підсудного, на якого за місцем проживання видана позитивна характеристика;

- обставини, що помякшують покарання відповідно до ст. 66 КК України щире розкаяння у скоєному, відсутність тяжких наслідків.

Згідно з ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання є повторне вчинення злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України та рецидив злочину, оскільки ОСОБА_1 13.12.2010 року був засуджений Борзнянським районним судом за вчинення аналогічного злочину з призначення покарання у вигляді штрафу 850 грн., який на момент розгляду справи ним сплачений.

На підставі викладеного суд вважає, що виправлення підсудного та його перевиховання можливе з призначенням йому покарання у вигляді штрафу в межах, передбачених санкцією статті особливої частини кримінального кодексу.

Суд на підставі вищевикладеного, керуючись ст. 172 КК України, ст.ст. 323, 324 КПК України, -

засудив:

ОСОБА_1, визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити без зміни у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржений поданням апеляції до апеляційного суду Чернігівської області через Борзнянський районний суд протягом 15 діб з моменту проголошення.

Суддя

Борзнянського районного суду ОСОБА_13