Ухвала

Іменем України

31 липня
2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді: Фоміна
Ю.В.,

суддів: Ляшука
В.В., Заліщука М. С,

з участю
прокурора Селюченко
І.І.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією
помічника прокурора на вирок Богунського районного суду м Житомира від 28
квітня 2007 року,

Цим
вироком ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,
уродженця та мешканця АДРЕСА_1,
не судимого, -

засуджено
за ст.
186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. ст.
75, 76 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки, покладено обов'язки періодично з'являтись для
реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи, повідомляти вказані органи про зміну місця
проживання, роботи, навчання.

Запобіжний
захід ОСОБА_1. залишено попередній підписка про невиїзд.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь УМВС України В Житомирській області 40 грн. судових
витрат.

В
задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,

Справа № 11-540 Головуючий
у суді 1-ї інстанції Іонніков В.М.

Категорія ст. 186 ч.2, 162 ч.2 Суддя-доповідач Заліщук М. С.

уродженця та мешканця АДРЕСА_2, українця,
не судимого, засуджено за ст.
162 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. ст.
75, 76 КК України ОСОБА_3
звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, покладено обов'язки періодично з'являтись для
реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи, повідомляти вказані органи про зміну місця
проживання, роботи, навчання.

Запобіжний
захід ОСОБА_3 залишено попередній - підписка про невиїзд.

Питання щодо
речових доказів вирішено в порядку
ст. 81 КПК України

Згідно
вироку, 15 серпня 2005 року
ОСОБА_1, о 21 годині 20 хвилин проходячи
по АДРЕСА_3, побачив раніше йому не
знайому ОСОБА_2, в якої на плечі
знаходилась жіноча сумочка та вирішив шляхом нападу на неї, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та
здоров'я, заволодіти її майном, а саме сумочкою.

Реалізуючи
свій злочинний умисел, направлений на
заволодіння чужим майном, діючи з
корисливих мотивів, ОСОБА_1, в той же день, о 21 годині 20 хвилин навпроти будинку
АДРЕСА_3, підійшов до ОСОБА_2 та
застосовуючи насильство, що не є
небезпечним для життя та здоров'я, схопивши
за шию повалив на землю, після чого
вирвав з її рук жіночу сумочку та з місця злочину втік.

Таким
чином, ОСОБА_1 відкрито заволодів чужим
майном , що належить потерпілій
ОСОБА_2, жіночою сумкою вартістю 50
грн., в якій знаходились:

·
гаманець, вартістю
30 грн.;

·
косметика,
вартістю 39 грн.;

·
телефонна картка,
вартістю 6 грн..,

·
золотий браслет,
вартістю 200 грн.,

·
золотий ланцюжок,
вартістю 150 грн.;

·
золотий кулон" зірка Давида", вартістю 100 грн.;

·
гроші в сумі 450 грн.;

· мобільний
телефон „ Нокія-6100", який
належить ОСОБА_4 та перебував у користуванні ОСОБА_2 вартістю 1196 грн., а всього на загальну суму 2220 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_2 матеріальної
шкоди на суму 1025 грн., а потерпілій
ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 1195 грн.

28
серпня 2005 року о 21 годині ОСОБА_1,
проходячи АДРЕСА_3 був затриманий гр-м ОСОБА_3. за підозрою у вчинені
нападу на його дружинуОСОБА_5..

Будучи затриманим ОСОБА_1 зізнався ОСОБА_3 в тому, що 15 серпня 2005 року він пограбував ОСОБА_2
та повідомив, що викрадені речі
знаходяться за місцем його проживання .

ОСОБА_3.
з даного приводу міліцію не повідомив,
та з власної ініціативи вирішив прослідувати до ОСОБА_1 додому та
провести у нього за місцем проживання незаконний обшук з метою виявлення
викрадених ним речей, достовірно
знаючи, що не має на це права.

З метою
реалізації свого злочинного умислу спрямованого на порушення недоторканості
житла та проведення за місцем проживання ОСОБА_1 незаконного обшуку, ОСОБА_3.,
застосував до нього фізичне насильство,
яке проявилось в тому, що він
наніс йому два удари рукою по голові,
після чого надів йому на шию поводок для собаки, подавивши таким чином його волю до опору.
ОСОБА_1, побоюючись ще більшого
насильства з боку ОСОБА_3, назвав йому
адресу свого місця проживання.

Після
цього, ОСОБА_3., з метою проведення незаконного обшуку в
квартиріАДРЕСА_4, яка належить на праві
власності ОСОБА_1. та ОСОБА_6.,
застосовуючи до ОСОБА_1 фізичну силу,
яка проявилася в утриманні його на повідку для собаки, прослідував з ним до його помешкання.

Перебуваючи
в квартирі ОСОБА_1, ОСОБА_3., не маючи на те законного права та
усвідомлюючи, що він не є
суб'єктом, який згідно чинного
законодавства України має право або уповноважений проводити обшук, з власної ініціативи провів його. В наслідок
незаконно проведеного обшуку,
ОСОБА_3., знайшов викрадені
ОСОБА_1 у потерпілої ОСОБА_2 речі, а
саме; мобільний телефон „Нокія-6100",
золотий ланцюжок, золотий браслет
та грошові кошти в сумі 211 грн., про що
повідомив в міліцію.

Таким
чином, ОСОБА_3., порушив недоторканість житла громадян ОСОБА_1
та ОСОБА_6 і призвів до ускладнення встановлення істини у кримінальній справі
за фактом пограбування 15 серпня 2005 року ОСОБА_2.

В
апеляції прокурор, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції,
не оспорюючи доведеності вини засуджених, вважає,
що вирок суду повинен бути скасований у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону. Посилається на неправильність встановлення
неповнолітньому ОСОБА_1. іспитового строку терміном на 3 роки, який відповідно до ч.3 ст.
104 КК України може установлюватися лише тривалістю від одного до двох
років. Просить постановити новий вирок,
яким засудити ОСОБА_1 за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення
волі. Застосувати ст. ст.
75, 104 КК України та звільнити
ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на
два роки, з покладанням на нього
обов'язків.

Вирок щодо
засудженого ОСОБА_3 не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді,
міркування прокурора щодо зміни вироку за викладених в
його апеляції обставин,
перевіривши матеріали справи
та

обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Висновок
суду про доведеність вини засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчинені
інкримінованих їм злочинів підтверджується сукупністю досліджених під час
судового розгляду і наведених у вироку доказів,
є обґрунтованим і по суті не оспорюється.

Водночас, колегія суддів вважає, що доводи в апеляції прокурора про невірне
застосування судом першої інстанції кримінального закону при встановленні
неповнолітньому ОСОБА_1. іспитового строку терміном на 3 роки є обґрунтованими.

Згідно
вироку, ОСОБА_1, вчинив злочин в неповнолітньому віці.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003
року „Про практику призначення судами кримінального покарання" іспитовий
строк особам, що вчинили злочини у
неповнолітньому віці, встановлюється
судом тривалістю від одного до двох років.

В даному
випадку, суд, призначивши ОСОБА_1. за ч. 2 ст.
186 КК України покарання - 4 роки позбавлення волі, при цьому,
прийшовши до висновку про можливість його звільнення від відбування
призначеного покарання з випробуванням,
повинен був керуватися положеннями
ст. ст. 75-78 КК України, з урахуванням особливостей, визначених у
ст. 104 КК України, чого не зробив, а тому вирок в цій частині підлягає зміні.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Житомирського апеляційного суду,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію ст.
помічника прокурора Ярощука О.М. ,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок
Богунського районного суду м Житомира від 28 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1
змінити.

Вважати
ОСОБА_1 звільненим від призначеного судом покарання з випробуванням, зменшивши йому на підставі ст.
ст. 75, 104 КК України встановлений іспитовий строк
до 2 років.

В решті вирок залишити без зміни.