Ухвала

іменем україни

05 серпня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Марчук Н.О.,

суддів:
Зубара В.В., Широян Т.А.,

при секретарі Химинець
К.В.,

розглянувши кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000562, за
касаційною скаргою засудженого на
вирок Золочівського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Львівської області
від 29 жовтня 2013 року, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Санкт-Петербург
Російської

Федерації, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 185 КК України,

за участю прокурора Лисого С.Л.,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1,
не погоджуючись із судовими рішеннями,
ухваленими щодо нього, через
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості злочину та
його особі внаслідок суворості,
просить їх змінити, пом'якшивши
призначене йому покарання. Свої вимоги
засуджений мотивує тим, що суд першої
інстанції, з яким погодився й суд
апеляційної інстанції, при призначенні
йому покарання не врахував усіх
обставин, що його пом'якшують.

Вироком Золочівського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013 року
ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків до покарання,
призначеного за даним вироком,
частково приєднано невідбуте
покарання за вироком Личаківського
районного суду м. Львова від 27 травня 2013
року й остаточно визначено ОСОБА_1
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 29 жовтня 2013 року вирок суду
першої інстанції щодо ОСОБА_1 залишено
без зміни, а апеляційну скаргу
засудженого - без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_1 11 липня 2013 року,
знаходячись у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2»
по АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2, таємно
викрав з каси магазину 1 200 грн., з якими
втік, однак у подальшому був затриманий
потерпілим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого на підтримання поданої
скарги, пояснення прокурора із
запереченнями проти касаційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального
провадження та обговоривши наведені у
касаційній скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що вона не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
зазначеного у вироку злочину та
правильність кваліфікації його дій за
ч. 2 ст. 185 КК України ґрунтується на
доказах, зібраних та оцінених з
дотриманням вимог кримінального
процесуального кодексу України, які в
касаційній скарзі засудженим не
оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги
засудженого про невідповідність
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення та його
особі внаслідок суворості, то вони є
безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на матеріалах
кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК
України покарання має на меті не тільки
кару, а й виправлення засуджених, а при
його призначенні суд повинен
ураховувати ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання. Особі, яка вчинила злочин,
має бути призначено покарання,
необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й
міри покарання та призначаючи ОСОБА_1
покарання у виді позбавлення волі, суд
першої інстанції, з яким погодився й
суд апеляційної інстанції, як
убачається з вироку, врахував ступінь
тяжкості вчиненого ним злочину,
наявність обставин, що пом'якшують
покарання - щире каяття, незадовільний
стан здоров'я його та осіб, які
перебувають на його утриманні, а також
дані про його особу, зокрема, те, що він
раніше судимий, даний злочин вчинив у
період іспитового строку.

Таким чином, суд першої інстанції,
призначаючи ОСОБА_1 покарання,
дотримався вимог статей 65 - 67 КК
України.

На думку колегії суддів, призначене
засудженому покарання у виді
позбавлення волі на певний строк є
справедливим, підстав для зміни
судових рішень через його суворість та
пом'якшення призначеного покарання, як
про це просить засуджений у касаційній
скарзі, не вбачається.

Крім того, доводи засудженого,
аналогічні наведеним у касаційній
скарзі, були ретельно перевірені судом
апеляційної інстанції, який,
розглядаючи його апеляційну скаргу на
вирок суду першої інстанції,
проаналізував їх, дав на них вичерпну
відповідь, зазначивши в ухвалі
достатні підстави, через які визнав її
необґрунтованою.

Перегляд кримінального провадження в
апеляційному порядку здійснювався
відповідно до вимог кримінального
процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги засудженого
та матеріали кримінального
провадження не містять вказівок на
порушення вимог кримінального
процесуального закону, які б давали
підстави для зміни або скасування
судових рішень.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок
Золочівського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Львівської області
від 29 жовтня 2013 року щодо нього - без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

Н.О. Марчук В.В. Зубар Т.А. Широян