Справа № 1-346/11
ПОСТАНОВА

іменем України

16 травня 2011 року

Суддя Комсомольського районного суду м. Херсона Черниш О.Л.

за участю прокурора Коршунова Е.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

встановила

До Комсомольського районного суду м. Херсона із прокуратури Комсомольського району м. Херсона надійшла кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

Відповідно до вимог ст.237 КПК України при попередньому розгляді справи суддя з"ясовує щодо кожного із обвинувачених такі питання:

1) чи підсудна справа суду, на розгляд якого вона надійшла;

2) чи немає підстав для закриття справи або її зупинення;

3) чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог цього Кодексу;

4) чи немає підстав для зміни, скасування або обрання запобіжного заходу;

5) чи не убло допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Прокурор вважає, що справу необхідно призначити до судового розгляду, оскільки справа підсудна Комсомольському районному суду, і відсутні підстави, через які справа не може бути призначена до судового розгляду.

При розгляді питання чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог Кримінально-процесуального Кодексу суд встановив, що обвинувальний висновок не відповідає вимогам ст.223 КПК України.

До такого висновку суд прийшов з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ч.4 ст.223 КПК України описовій частині зазначаються обставини справи, як їх встановлено на досудовому слідстві: місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано у справі,і відомості про потерпілого, в резолютивній частині обвинувального висновку коротко викладається суть обвинувачення із зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.

За змістом вказаної норми закону обвинувальний висновок повинен бути чітким, логічним, переконливим та мотивованим. Резолютивна частина обвинувального висновку повинна відповідати змісту його описової частини, у ній формулюється обвинувачення, яке доказане у ході досудового слідства і містить опис злочинних дій (час, місце, спосіб їх вчинення), а також їхню юридичну кваліфікацію з посиланням на статтю або частину, пункт статті Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за кожний злочин окремо.

Згідно ст.64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: подія злочину(час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Зазначені вимоги містяться і в ст.132КПК України стосовно змісту постанови про притягнення особи як обвинуваченої.

В обвинувальному висновку злочин, вчинений ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.186КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна(грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого.

У обвинувальному висновку в порушення вимог закону не зазначено в чому полягало насилля, вчинене ОСОБА_2, відносно потерпілої ОСОБА_3. В обвинувальному висновку зазначено, що обвинувачений тільки здійснював ривок із рук потерпілої сумки, в результаті чого потерпіла впала і їй був причинений фізичний біль.

В показаннях потерпілої, викладених в обвинувальному висновку, також зазначається, що, коли обвинувачений виривав у неї сумку, вона втратила рівновагу і впала.

Таким чином, в порушення вимог СТ.223КПК України в обвинувальному висновку не зазначено в чому полягало насилля, вчинене ОСОБА_1, відносно потерпілої ОСОБА_3 при відібранні сумки. А тому, обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку є неконкретним, оскільки не зазначені суттєві обставини вчинення злочину, що характеризують об"єктивну сторону злочину.

Вказані порушення, допущені при складанні обвинувального висновку, виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №6 "Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальної справи у судах першої інстанції" відповідно до вимог статті 249-1 КПК підставою для повернення справи прокурору з попереднього розгляду є встановлення суттєвих порушень ним вимог статей 228 - 232 КПК при перевірці справи з обвинувальним висновком, при прийнятті у ній рішень та при направленні справи до суду. Суттєвими порушеннями при складанні обвинувального висновку, правильність якого повинен перевірити прокурор, слід вважати такі порушення вимог статей 223, 224 КПК, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному висновку містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним або не збігається з обвинуваченням, викладеним у постанові про притягнення особи як обвинуваченого.

Враховуючи обставини, викладені у мотивувальній частині постанови, кримінальну справу необхідно повернути прокурору для усунення виявлених порушень.

Керуючись ст.ст.237, 244, 249-1 КПК України, суддя

постановила

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України повернути прокурору для усунення виявлених порушень.

На постанову протягом семи діб з дня її проголошення прокурором може бути подана апеляційна скарга.

Суддя:ОСОБА_4