Справа № 645/5391/14-к
Провадження № 1/645/16/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2015 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальну справу за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, одруженого, з неповною середньою освітою, пенсіонера, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 106 КК України (в редакції 1960 року),-
в с т а н о в и в:
9 жовтня 1994 року, приблизно о 22 год. 00 хв., знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки зі своїм сусудом ОСОБА_7 , внаслідок особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому удар відрізком металевої труби в область голови, внаслідок чого ОСОБА_7 втратив свідомість, після чого ОСОБА_6 ще деяки час продовжив наносити удари руками в область голови і зверху тулуба потерпілого, яки руками намагався прикрити голову від ударів. Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями спричинив ОСОБА_7 відповідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №544 від 28.04.2006 року травму голови у вигляді ушибу головного мозку, з послідуючим субарахнаідальним крововиливом, забиття м`яких тканин голови, забитих ран в області чола і пошкодження шкіряного покрову голови, кровопотьоки на правому передпліччі і тулубі, рана в області основної фаланги 1-го пальця лівої кисті. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, які, однак, не відобразили свої індивідуальні особливості. Зазначені тілесні ушкодження, як в сукупності, так і окремо мають бути кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 винним себе не визнав у повному обсязі, пояснив суду, що жодних тілесних ОСОБА_7 увечері 9 жовтня 1994 року не задавав, у той вечір у нього не було сварки з ОСОБА_7 , він з дружиною знаходячись за місцем свого проживання почув незрозумілий грохіт на вулиці, коли вони вийшли на крильце будинку, то зустріли ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, останній беспричинно наніс йому удари по тулубу та плечам ломом, від чого він упав, на нього накинулась собака ОСОБА_7 і, за командою останнього, покусала ногу. Він відразу звернувся до співробітників міліції, та викликав швидку, яка надала йому першу медичну допомогу, після чого він лікувався 25 днів. ОСОБА_7 написав на нього заяву про нібито нанесення тілесних ушкоджень в міліцію лише 03.02.1995 року, однак, жодних тілесних пошкоджень він не наносив, ОСОБА_7 був інвалідом, тому ОСОБА_6 практично його не займав.
Під час судового слідства судом були досліджені надані докази.
Пояснення потерпілого ОСОБА_7 , даними ним у ході досудового розгляду, оголошеними у ході судового засідання, про те, що 09.10.1994 року, приблизно о 22 год. 00 хв., він повертався з гостей, вирішив подивитися на сходи свого підвалу, які нещодавно залив цементом, вхідні двері в підвал були відсутні, він зрозумів, що це зробили Кулябцеви, вирішив з`ясувати у них причину скоєного. Підійшовши до їх будинку, постукав у вікно кухні, вийшов ОСОБА_6 з дружиною, а в руках у нього була металева труба, він поцікавився у них, куди вони діли двері, ОСОБА_6 наніс йому удар трубою по голові, при цьому знаходився вище нього, оскільки стояв на сходах. ОСОБА_7 захищаючись, підставив свою праву руку, внаслідок чого удар прийшовся в тименну частину голови і утворився розрив шкіри і відкрилась кровотеча і він від отриманого удару втратив свідомість. Прийшов до тями, недалеко від порогу ОСОБА_8 , які на нього навалились, його сестра ОСОБА_9 подряпала йому обличчя, а ОСОБА_6 наносив йому удари руками (а.с. 63-64, 106-110).
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_9 пояснила, що 9 жовтня 1994 року, в вечірній час, вони знаходилися вдома за адресою: АДРЕСА_1 , раптово почули тріск на вулиці, її чоловік ОСОБА_6 вийшов першим, вона за ним, на вулиці знаходився ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, розмахував ломом, почав наносити удари по її чоловіку, натравлювати собаку, ОСОБА_6 вдалося вирватися, він побіг викликати міліцію, ОСОБА_7 розпочав наносити удари і їй, коли прийшли працівники міліції, ОСОБА_7 почав чинити їм опір, вони його скрутили і забрали в міліцію, ОСОБА_6 також забрали в міліцію .
Поясненнями свідка ОСОБА_10 , данними в ході досудового слідства, оголошенними у ході судового розгляду про те, що 09.10.1994 року, вони пізно повернулися з гостей до дому, її чоловік ОСОБА_7 вишов у двір, через деякий час вона почула крики і вибігла у двір, побачила, що ОСОБА_6 тримав її чоловіка за пояс, а у її чоловіка все обличчя було в крові. (а.с. 68, 11-112).
Аналогічними поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , данними у ході досудового слідства, оголошенними у ході судового розгляду про те, що в жовтні 1994 року в вечірній час вони були в гостях у ОСОБА_6 , почули якийсь шум зі двору, ОСОБА_6 вийшов у двір, самого конфлікту вони не бачили, тілесних пошкоджень у ОСОБА_6 вони також не бачили (а.с.61, 113-114)
Також в судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази.
Висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи №544 від 28.04.2006 року, згідно якого ОСОБА_7 завдані наступні тілесні ушкодження: травма голови у вигляді ушибу головного мозку, з послідуючим субарахнаідальним крововиливом, забиття м`яких тканин голови, забитих ран в області чола і пошкодження шкіряного покрову голови, кровопотьоки на правому передпліччі і тулубі, рана в області основної фаланги 1-го пальця лівої кисті. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, які, однак, не відобразили свої індивідуальні особливості. Зазначені тілесні ушкодження, як в сукупності, так і окремо кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження. (а.с. 433-454)
Протоколи очних ставок від 14.03.1995 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , між ними та свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 69-73).
Протоколи очних ставок від 22.04.1999 року між свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а.с. 128-129)
Протоколи відтворення обстановки та обставин події за участю підсудного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 94-96, 142-148).
Судом були ретельно досліджені всі докази надані стороною обвинувачення та захисту дослідивши всебічно,повно й неупереджено всі ці докази суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.106 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) стороною обвинувачення є доведеною.
Враховуючи сукупність всіх обставин вчиненого діяння, поведінку обвинуваченого та потерпілого що передувала події, їхні стосунки, які, як встановлено судом, були неприязними, що не заперечується самим обвинуваченим та його дружиною свідком ОСОБА_10 , що і стало мотивом скоєного ОСОБА_6 злочину.
Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_6 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 324, ст. 368 КПК України, суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину і за якою статтею кримінального закону це діяння має кваліфікуватися, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя чи здоров"я особи від суміжного, при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.
Проаналізувавши надані по даній кримінальній справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд визнає необґрунтованими ствердження підсудного про непричетність до нанесення тілесних пошкоджень ОСОБА_7 , оскільки вони спростовуються доказами викладеними у вироці, які об`єктивно узгоджуються з обставинами справи.
Твердження ОСОБА_6 про те, що тілесні пошкодження ОСОБА_7 були нанесені іншими особами суд вважає безпідставними, оскільки у ході судового розгляду як підсудний ОСОБА_6 , так і свідок ОСОБА_9 стверджували, що під час конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , окрім них нікого не було, при чому ОСОБА_9 тілесних пошкоджень не наносила. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про завдання тілесних пошкоджень ОСОБА_7 іншими особами.
Окрім того,вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 7 червня 2001 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 101 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років і 6 місяців позбавлення волі та штрафу, з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців. Згідно зазначеного вироку, ОСОБА_6 було визнано винним у спричинені тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння ОСОБА_14 , при обставинах, визначених у даному вироці.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.12.2001 року зазначений вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова змінений в частині призначеного покарання, а саме ОСОБА_6 звільнено на підставі ст. 75 КК України (в редакції 2001 року) з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців. В інші частині вирок залишено без змін.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2014 року, задоволено заяву в.о. прокурора області про скасування вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.06.2001 року стосовно ОСОБА_6 за нововиявленими обставинами. Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.06.2001 року стосовно ОСОБА_6 скасовано а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Як вбачається з даної ухвали, вирок суду був скасований, оскільки, після проведення повторної, комплексної, судово-медичної експертизи №214 від 24.06.2009 року, ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження, а не тяжкі тілесні, як зазначалося у вироці.
Вирок суду в частині обставини спричинення тілесних пошкоджень ОСОБА_7 , наявності події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, колегією суддів не розглядався.

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 106 КК України (в редакції 1960 року), як умисне легке тілесне пошкодження без наслідків, передбачених ч.1 зазначеної статті, тобто таке, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я чи короткочасної втрати працездатності.

Вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд вважає доведеною.

Доводи обвинуваченого про те, що він не завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_7 суд розцінює як спосіб захисту та спробу уникнути кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, тому що його доводи спростовуються вищезазначеними доказами.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

При призначенні покарання підсудному у межах санкції кримінального закону, що передбачає відповідальність за скоєне, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, форму вини, данні про особу підсудного, зокрема його похилий вік, конкретні обставини справи, суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу в межах санкції статті 106 КК України (в редакції 1960 року).

У той же час відповідно до вимог ч.2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд за наявності підстав, передбачених ч.1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку з закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком, а також, якщо впродовж розгляду справи в суді сплили строки притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно ч.1 ст. 54 КК України, з підстав передбачених ст. 49 КК України, особа може бути звільнена за вироком суду.

Стаття 49 КК України та ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року) не вимагають при розгляді питання про звільнення від кримінальної відповідальності визнання вини підсудним, головне при цьому, щоб він не наполягав на продовженні розгляду справи.

Підсудний у судовому засіданні відмовився від закриття справи і звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків даності, у судовому засіданні ОСОБА_6 категорично заперечив проти закриття кримінальної справи за строками давності притягнення до кримінальної відповідальності та не визнав вину у скоєнні інкримінованого йому злочину та наполягає на закритті кримінальної справи за ст. 6 п.2 КК України.

Враховуючи, що з моменту скоєння злочину підсудним ОСОБА_6 за зміненим обвинуваченням та постановлення вироку у справі сплинуло понад 20 років, та у відповідності до вимог ч.1 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року), сплинув строк притягнення підсудного ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

Речові докази, судові витрати у справі відсутні.

Заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 323-324 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції 1960 року),

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.106 КК України (в редакції 1960 року), та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 20 мінімальних розмірів заробітної плати.

Звільнити ОСОБА_6 від покарання у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у відповідності до ст.49 ч.1 ,ст.54,ч.1 КК України.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 підписку про невиїзд залишити до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 15 днів з дня його проголошення

Головуючий суддя: