У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Коротких О.А., Школярова В.Ф.

з участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула в судовому засіданні в м.Києві “ 15 “ січня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, на вирок Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 23 жовтня 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин
України, не працюючий,

судимий
останнього разу 5 лютого 2003 року

за ст.ст.153
ч.3, 127 ч.2 КК України на 10 років позбавлення волі,

засуджений:

- за ст.185 ч.3
КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ст.185 ч.4 КК України на 5 років
позбавлення волі;

- за ст.187 ч.3 КК України на 7
років позбавлення волі;

- за ст.263 ч.1 КК України на 2
роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, визначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України до призначеного покарання частково
приєднано покарання за вироком від 5 лютого 2003 року і остаточно визначено
покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

В апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він:

1) 14 листопада
1998 року проник у приміщення крамниці “Лідія”, яка розташована в с.Небилів
Рожнятівського району, звідки таємно викрав майно на загальну суму 1041 грн. 80
коп., завдавши потерпілій ОСОБА_2 значної
матеріальної шкоди;

2) 11 жовтня 1999 року проник у
приміщення кафе “Фортуна”, що в смт.Перегінськ Рожнятівського району та
належало ГВП “Фортуна”, звідки таємно викрав товарів на загальну суму 840 грн.
67 коп.;

3) 24 травня 2000 року біля кафе “Три
тузи”, що в.с.Спас Рожнятівського району, із багажника автомобіля
“Опель-Вектра” таємно викрав належний ОСОБА_3 велосипед вартістю 900 грн.;

4) 1 серпня 2001 року проник у
приміщення магазину “Золота тайстра”, який належить ПОА “Нове життя” і
розташований у с.Луги Рожнятівського району, звідки таємно викрав майно на
загальну суму 4274 грн., що становить великий розмір;

5) 23 квітня 2002 року із
господарської будівлі домоволодіння гр.ОСОБА_4, що в с.Луги Рожнятівського
району, таємно викрав циркулярний станок вартістю 1350 грн., завдавши
потерпілому значної матеріальної шкоди;

6) 15 серпня 2000 року, за
попередньою змовою з особами, справу щодо яких виділено в окреме провадження, з
метою крадіжки проникли у приміщення Перегінської загальноосвітньої школи-інтернату,
де забрали два телевізори, відеоплеєр і два велосипеди, однак були викриті
сторожем школи-інтернату ОСОБА_5, до якого застосували фізичне насильство і
заподіяли середньої тяжкості тілесні ушкодження, в результаті чого заволоділи
одним з велосипедів і втекли з місця злочину;

7) у серпні 1999 року за межами
населеного пункту с.Луги Рожнятівського району знайшов обріз одноствольної
мисливської рушниці 16-го калібру 1952 року випуску, що є короткоствольною
вогнепальною зброєю, яку приніс до себе додому АДРЕСА_1, де заховав і зберігав
без передбаченого законом дозволу до 10 березня 2006 року.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, стверджує, що:

- дії ОСОБА_1 за
епізодом від 14 листопада 1998 року кваліфіковані неправильно, оскільки на час
вчинення злочину не існувало кваліфікуючої ознаки “проникнення у приміщення чи
інше сховище”, а шкода на суму 1041, 8 грн., відповідно до примітки до ст.185
КК України (2001р.), не є значною, а крім того, виходячи з більш м'якого
покарання, передбаченого санкцією ст.185 КК України, дії ОСОБА_1 за цим
епізодом слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України;

- за епізодом викрадення велосипеда
діяння ОСОБА_1 також слід кваліфікувати за більш м'яким законом - за
ч.2 ст.140 КК України (1960р.);

- за епізодом крадіжки майна з
магазину “Золота тайстра” діяння ОСОБА_1 також необхідно кваліфікувати за ч.2
ст.140 КК України (1960р.), оскільки на момент вчинення злочину не існувало
кваліфікуючих ознак “великого розміру” та “проникнення у приміщення”, а санкція
нового кримінального закону посилила покарання;

- за епізодом крадіжки циркулярного
станка розмір заподіяної шкоди також суперечить положенням примітки до ст.185
КК України, тому дії засудженого належить кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК
України;

- суд порушив вимоги ст.ст.275, 262
КПК України, вказавши, що ОСОБА_1 скоїв розбійний напад за попередньою змовою
із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, справу відносно яких виділено в окреме провадження, а
дії ОСОБА_1 за цим епізодом слід кваліфікувати за ч.2 ст.86 КК України
(1960р.);

- у діях ОСОБА_1 відсутній склад
злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, оскільки на момент скоєння
злочину ОСОБА_1 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за
цим законом.

У зв'язку з наведеним, прокурор просить вирок скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав касаційне
подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи подання, колегія
суддів вважає, що касаційне подання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Кримінальний кодекс України 1960 року не передбачав такої кваліфікуючої
ознаки як проникнення у приміщення чи інше сховище для крадіжок індивідуального
майна громадян, тому, виходячи з положень ч.1 ст.5 КК України (2001р.), такі
діяння, скоєні до набрання чинності КК України (2001р.) 1 вересня 2001 року,
слід кваліфікувати без ознаки проникнення у приміщення чи інше сховище. Отже,
із епізоду обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні крадіжки майна потерпілої ОСОБА_2
із крамниці “Лідія” 14 листопада 1998 року слід виключити кваліфікуючу ознаку
проникнення у приміщення.

Крім того, ознака заподіяння потерпілій ОСОБА_2 значної матеріальної шкоди
також підлягає виключенню з обвинувачення ОСОБА_1, оскільки на момент
постановлення вироку примітка до ст.185 КК України (2001р.), на відміну від
кримінального закону 1960 року, встановлювала мінімальний розмір збитків, які
становлять значну шкоду, на рівні 100 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що дорівнює 1700 грн. та перевищує розмір шкоди, завданої потерпілій
ОСОБА_2. Таким чином, діяння засудженого за епізодом від 14 листопада 1998 року
слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України (2001р.), так як санкція цього
закону більш м'яка, ніж санкція ч.1 ст.140 КК України (1960р.), яка діяла на
момент вчинення злочину.

За епізодом крадіжки велосипеда потерпілого ОСОБА_3 від 24 травня 2000 року
діяння ОСОБА_1, навпаки, слід кваліфікувати не за ч.2 ст.185 КК України
(2001р.), а за ч.2 ст.140 КК України (1960р.), оскільки санкція нового
кримінального закону посилює покарання за вчинення даного злочину.

Стосовно крадіжки циркулярного станка вартістю 1350 грн. із домоволодіння
гр.ОСОБА_4 23 квітня 2002 року колегія суддів також погоджується з доводами
касаційного подання прокурора, оскільки для кваліфікації цих діянь за ознакою
заподіяння значної матеріальної шкоди, відповідно до примітки до ст.185 КК
України (2001р.), необхідно, щоб збитки становили не менше 100
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 1700 грн., а шкода,
завдана потерпілому ОСОБА_4 в розмірі 1350 грн., є меншою.

Кваліфікуюча ознака проникнення у приміщення за епізодом від 11 жовтня 1999
року є правильною, оскільки викрадене у ГВП “Фортуна” майно не є приватною
власністю, а злочини проти колективного і державного майна передбачали
наявність кваліфікуючої ознаки проникнення у приміщення чи інше сховище. А так
як санкція ч.3 ст.81 КК України (1960р.) встановлювала більш тяжке покарання,
ніж ч.3 ст.185 КК України (2001р.), то діяння засудженого вірно кваліфіковані
за новим кримінальним законом.

Таким чином, діяння ОСОБА_1 за епізодами від 14 листопада 1998 року, 11
жовтня 1999 року та 23 квітня 2002 року слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК
України (2001р.) як крадіжка, вчинена повторно, із проникненням у приміщення, а
за епізодом від 24 травня 2000 року - перекваліфікувати з ч.2 ст.185 КК України
(2001р.) на ч.2 ст.140 КК України (1960р.).

Доводи касаційного подання стосовно епізоду обвинувачення ОСОБА_1 від 1 серпня 2001 року підлягають частковому
задоволенню. На підставах, що викладені вище, колегія суддів не вважає за
необхідне виключати кваліфікуючу ознаку проникнення у приміщення, оскільки
викрадене майно належало агрофірмі “Нове життя”, отже перебувало у колективній
власності.

Разом із тим, розмір крадіжки на суму 4274 грн. хибно кваліфікований як
великий, оскільки на момент вчинення злочину, згідно з приміткою до ст.81 КК
України (1960р), крадіжка колективного майна вважалася такою, що вчинена у
великому розмірі, якщо була скоєна на суму, яка у 100 і більше разів
перевищувала мінімальний розмір заробітної плати. На момент скоєння злочину
мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 118 грн. (Закон України
від 1 червня 2000 року №1766-ІІІ), тобто великий розмір крадіжки колективного
майна мав становити не менше 11 800 грн.. Отже, новий кримінальний закон, який
установив великий розмір крадіжки чужого майна на рівні від 250
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що дорівнює 4250 грн.), значно
посилив кримінальну відповідальність, тому не має зворотної дії в часі.

Таким чином, діяння засудженого ОСОБА_1 за епізодом від 1 серпня 2001 року
слід кваліфікувати як крадіжка, вчинена повторно та з проникненням у
приміщення, - за ч.3 ст.185 КК України (2001р.), санкція якої є більш м'якою,
ніж санкція ч.3 ст.81 КК України (1960р.).

Обґрунтованими є і посилання прокурора на порушення судом вимог ст.ст.262,
275 КПК України, так як кримінальна справа розглядалася тільки відносно
ОСОБА_1, а тому посилання у вироку на прізвища ОСОБА_6 та ОСОБА_7, справу
відносно яких виділено в окреме провадження, як на осіб, які скоїли розбійний
напад разом із ОСОБА_1, є неправомірними та підлягають виключенню із вироку.

Також справедливим є прохання прокурора перекваліфікувати дії засудженого
за епізодом розбійного нападу на ч.2 ст.86 КК України (1960р.), санкція якої є
більш м'якою, ніж санкція ч.3 ст.187 КК України (2001р.). Крім того, за новим кримінальним законом
даний злочин, відповідно до ст.12 КК України (2001р.), віднесений до категорії
особливо тяжких, на відміну від Кримінального кодексу України 1960 року, за
яким злочин, передбачений ч.2 ст.86 КК України (1960р.), є тяжким.

Що стосується кваліфікації діянь ОСОБА_1 за ч.1 ст.263 КК України (2001р.),
то колегія суддів знову погоджується з доводами прокурора про те, що на момент
незаконного придбання вогнепальної зброї - у серпні 1999 року - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не досягнув 16-річного
віку і тому не був суб'єктом даного злочину. Разом із тим, із обвинувачення
засудженого слід виключити також ознаку незаконного носіння вогнепальної зброї,
так як, за вироком суду, ОСОБА_1 переніс зброю додому того ж дня, коли знайшов
її, - тобто також до досягнення віку, з якого настає кримінальна
відповідальність за цим законом.

Отже діяння ОСОБА_1 за ч.1 ст.263 КК України (2001р.) слід кваліфікувати як
зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.395, 396 КПК України,

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23
жовтня 2006 року відносно ОСОБА_1 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 за епізодом крадіжки майна потерпілого
ОСОБА_3 від 24 травня 2000 року з ч.2 ст.185 КК України на ч.2 ст.140 КК
України (1960р.) та призначити йому за цим законом покарання у вигляді .1 року
позбавлення волі без конфіскації майна.

Виключити з вироку кваліфікуючу ознаку великого розміру за епізодом
крадіжки майна агрофірми “Нове життя” від 1 серпня 2001 року та кваліфікувати
діяння ОСОБА_1 за цим епізодом та за епізодами від 14 листопада 1998 року, 11
жовтня 1999 року та 23 квітня 2002 року за ч.3 ст.185 КК України (2001р.) і
призначити за цим законом покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.3 ст.187 КК України (2001р.) на ч.2 ст.86
КК України (1960р.) і призначити за цим законом покарання у вигляді 7 років
позбавлення волі, на підставі ст.98 КК України (2001р.) без конфіскації майна.

Виключити з вироку в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.263 КК України
ознаки придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом
дозволу та залишити міру покарання, обрану місцевим судом, - у вигляді 2 років
позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч.2
ст.140 КК України (1960р.), ч.3 ст.185 КК України (2001р.), ч.2 ст.86 КК
України (1960р.), ч.1 ст.263 КК України (2001р.), шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_1 покарання у вигляді 7 років
позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України до призначеного покарання частково, у
вигляді 3 років позбавлення волі, приєднати покарання за вироком від 5 лютого 2003 року і остаточно
визначити ОСОБА_1 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

судді:

Синявський О.Г.
Коротких О.А.
Школяров В.Ф.