Справа № 171/3235/14-к
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.05.2015 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Апостолове Дніпропетровської обл., українки, громадянки України, в шлюбі не перебуваючої, маючої двох неповнолітніх дітей, маючої середню освіту, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 08.06.2012 року Апостолівським районним судом за ст.. 309 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст.. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185КК України,
28.03.2013 року, в період часу з 15 години 00 хвилин по 15 годину 30 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись у гостях у ОСОБА_6 , в квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тимчасовою відсутністю в кімнаті господарки, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон «Нокіа-2760», ІМЕІ № НОМЕР_1 , вартістю 900 грн., чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 у розмірі 900 грн.Таким чином, ОСОБА_7 вчинила таємне викрадення чужого майна.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе в інкримінованому діянні, передбаченому ч.1 ст.185КК України, визнала повністю та показала, що дійсно у березні 2013 року перебувала в гостях у потерпілої ОСОБА_6 , викрала мобільний телефон, завдану матеріальну шкоду відшкодувала грошима, про що розписка в матеріалах справи.
В судовому засіданні на підставі ч.3 ст.349 КПК України за клопотанням прокурора та за відсутності заперечень інших учасників процесу, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого обвинуваченим злочину, які ніким не оспорювалися.
Обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину, її показання в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суді в правильності і логічності її показань про обставини злочину, добровільності та істинності її позиції. Обвинувачена щиро каялась.
Враховуючи показання обвинуваченоїї та її бажання не досліджувати інші докази по справі, керуючись ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої у скоєнні вказаного злочину.
Суд вважає вину обвинуваченої доведеною і кваліфікує її дії за ч.1 ст.185 КК України, оскільки вона вчинила умисні дії, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання суд приймає до уваги, що злочин скоєний ОСОБА_8 згідно ст.12 КК України віднесений до категорії середньої тяжкості тяжких. Суд враховує також особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не перебуває у шлюбі, не перебуває на обліку у лікарів, виховує двох неповнолітніх дітей.
Обставинами, що пом`якшують покарання, є розкаяння у вчиненому, добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання у судовому засіданні не встановлено.
Тому суд приходить до переконання, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження інших правопорушень з її боку, є призначення покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі.
Враховуючи, що ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення у період іспитового строку, суд вважає за необхідне при призначенні їй остаточного покарання застосувати ч.1 ст.71 КК України, згідно з якою необхідно частково приєднати покарання, призначене вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.12 року. Крім того в строк відбутого покарання слід зарахувати період перебування під вартою з 16.09.13 року до 11.02.2015 року.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році», оскільки вона має двох неповнолітніх дітей, батьківських прав у відношенні них не позбавлена.
Суд, розглядаючи клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 приходить до висновку, що його слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до примітки 1, яка міститься у роз`ясненні вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін, слово «засуджений» в даному ЗУ «Про амністію у 2014 році», з огляду на системне тлумачення його норм, а також беручи до уваги зміст ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» має більш широке значення, а ніж визначення у ч. 2 ст. 43 КПК та охоплює собою й особу обвинуваченого щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, який не набрав законної сили. 19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, який з 14 травня 2014 року діє в редакції від 06 травня 2014 року. Відповідно до п. «г» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, щодо яких судом ухвалені вироки, які не набрали законної сили, - за клопотанням особи, її захисника чи законного представника. Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом, мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Таким чином, суд вважає необхідним обвинувачену ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі п. в ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року, оскільки ОСОБА_4 має неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вчинене кримінальне правопорушення не є тяжким та під обмеження амністії не підпадає.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання ОСОБА_4 частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.12 року, і остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Зарахувати в строк відбуття покарання період перебування під вартою з 16.09.2013 року по 06.04.2015 року включно.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити незмінним, після вступу вироку в законну силу - скасувати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд в строк 30 діб з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченій, прокурору, захиснику, копію направити потерпілій.

Суддя: