ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2602/1292/12
провадження № 1/753/43/14
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
Заруби ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6
Сухомлинової ОСОБА_7
Влащенка ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южно-Сахалінськ, Російської Федерації, росіянина, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, з вищою освітою, засновника ТОВ «Промисловий союз України», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст.27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Василівка, Запорізької області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, з вищою освітою, працюючого генеральним директором ТОВ «Укрнафтогазпроектодобування», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Виноградів, Закарпатської області, угорця, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.27, п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового слідства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів за наступних обставин.
Так, ОСОБА_10 , являючись засновником та директором ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга», в 2005 році, у невстановлений досудовим слідством день, час та місці, познайомився з ОСОБА_13 , який являвся засновником та директором ПП «Ковчег XXI», з яким у подальшому став підтримувати дружні стосунки. ОСОБА_10 з метою розвитку підприємницької діяльності ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга» вирішив позичити грошові кошти у ОСОБА_13 , на що останній дав згоду. В свою чергу ОСОБА_13 , підтримуючи дружні відносини з ОСОБА_10 та відповідно до попередньої домовленості з останнім щодо позики грошових коштів, 24 вересня 2008 року зідійснив часткове перерахування з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 ПП «Ковчег XXI» грошових коштів в сумі 868 000 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга». Через деякий час, а саме, 29 квітня 2009 року ОСОБА_13 знову здійснив перерахування з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 ПП «Ковчег XXI» рошових коштів в сумі 622 119 грн. 72 коп. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга». В подальшому, не отримавши від ОСОБА_10 повернення боргу в сумі 1 490 119 грн. 72 коп., став наполягати на поверненні йому вказаної суми боргу. В свою чергу ОСОБА_10 , маючи боргові зобов`язання перед ОСОБА_13 та з метою погашення боргу, 30 квітня 2009 року здійснив частковий перерахунок грошових коштів з розрахункового рахунку № НОМЕР_2 ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга» на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 ПП «Ковчег XXI» в сумі 101 330 грн. з метою запевнити ОСОБА_13 щодо платоспроможності.
ОСОБА_13 , відповідно до попередньої домовленості, не отримавши від ОСОБА_10 повернення боргу, який на той час складав 1 388 789 грн.72 коп., став наполягати на негайному поверненні боргу, висловлюючи погрози на адресу ОСОБА_10 .
Так, ОСОБА_10 , не маючи фінансової спроможності повернути ОСОБА_13 вказану суму грошового боргу, звернувся до ОСОБА_11 з метою повернення встановленої суми боргу, який останній мав перед ОСОБА_10 , з метою повернення ОСОБА_13 .
В свою чергу ОСОБА_11 , маючи боргові зобов`язання перед ОСОБА_10 та не маючи фінансової спроможності сплатити борг, запропонував останньому вчинити умисне вбивство ОСОБА_13 з метою не повернення останньому боргу, який складав 1 388 789 грн. 72 коп.
Так, ОСОБА_11 , отримавши згоду від ОСОБА_10 щодо позбавлення життя ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, з метою неповернення та привласнення боргових коштів, розробив план та детальну схему вбивства останнього, який полягав у навмисному позбавленні життя ОСОБА_13 , шляхом вбивства із застосуванням вогнепальної зброї з подальшим спаленням тіла ОСОБА_13 , з метою недопущення в подальшому виявлення правоохоронними органами тіла потерпілого.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 залучив до вчинення вбивства, як виконавця злочину, ОСОБА_12 , який працював у нього водієм та охоронцем, при цьому довів до відома останнього розроблений план умисного вбивства ОСОБА_13 , на що ОСОБА_12 надав свою згоду, чим вступив в попередню змову з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
В свою чергу ОСОБА_11 , являючись організатором вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 та маючи на меті єдиний умисел, дотримуючись розробленого ним злочинного плану, розподілив ролі кожного учасника під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 . Так ОСОБА_11 повинен був обрати місце вчинення вбивства ОСОБА_13 та під будь-яким приводом вмовити останнього поїхати на місце вбивства. Роль ОСОБА_10 зводилась до надання грошових коштів для придбання знаряддя вчинення злочину, а ОСОБА_12 - у придбанні знаряддя вчинення злочину та умисному вбивстві ОСОБА_13 .
Так, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 , маючи на меті єдиний умисел та діючи відповідно до розробленого плану, ОСОБА_11 обрав місце вбивства ОСОБА_13 , а саме, лісопосадку, розташовану на відстані 3 кілометрів від будинку АДРЕСА_7 , про що повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Продовжуючи реалізацію розробленого ОСОБА_11 злочинного пану, ОСОБА_10 у невстановленому досудовим слідством місці та в невстановлений досудовим слідством час, згідно попередньої домовленості, передав ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США (згідно офіційного курсу Національного банку України 76 100 грн.) для придбання вогнепальної зброї та боєприпасів для вчинення вбивства ОСОБА_13 , а також для придбання засобів мобільного зв`язку для полегшення вчинення злочину та конспірації. В невстановлений досудовим слідством час ОСОБА_11 передав ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 3 000 доларів США згідно офіційного курсу Національного банку України 22 830 грн.), щоб він придбав знаряддя вбивства ОСОБА_13 , а саме, вогнепальну зброю.
10.06.2009 року ОСОБА_12 , діючи відповідно до розробленого плану та відведеної йому ролі, у невстановлений слідством час прибув в Тернопільську область, де у невстановленому досудовим слідством місці та у невстановленої досудовим слідством особи незаконно придбав два пістолети «ТТ» та набої до них у кількості 16 шт., а також обріз короткоствольної гладкоствольної зброї та два набої до нього, з метою використання під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 , та в подальшому став зберігати у власному автомобілі «Лексус RX 300», без передбаченого законом дозволу. Приблизно через два дні ОСОБА_12 , прибувши до міста Києва, передав придбані ним два пістолети «ТТ» і набої в кількості 16 шт. та обріз короткоствольної гладкоствольної зброї і два набої до нього для подальшого зберігання ОСОБА_11 , який у свою чергу став незаконно зберігати у невстановленому досудовим слідством місці. Крім цього, ОСОБА_11 під час готування до вбивства ОСОБА_13 , з метою конспірації та створення алібі, придбав у невстановленому досудовим слідством місці три стартових пакети мобільного оператора «Український мобільний зв`язок» для використання їх в день вбивства.
Діючи далі, відповідно до розробленого плану, приблизно наприкінці червня 2009 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у невстановленому досудовим слідством супермаркеті, розташованому на Харківському масиві м. Києва, придбали лопату, каністру, вугілля та плівку з метою приховання вбивства ОСОБА_13 шляхом знищення слідів злочину.
01.07.2009 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_13 02.07.2009 року відлітає до Вірменії, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вбивство ОСОБА_13 , вирішили привести злочинний план в дію 02.07.2009 року.
Так, 02.07.2009 року приблизно о 10 годині ОСОБА_11 , знаходячись біля будинку №16 по пр-ту Бажана в місті Києві, зустрівся з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , яким передав заздалегідь придбані для використання в день вбивства ОСОБА_13 мобільні телефони із стартовими пакетами, а також передав ОСОБА_12 один пістолет «ТТ», споряджений набоями, заздалегідь придбаний для вчинення злочину, та повідомив, що другий пістолет «ТТ», споряджений набоями, знаходиться під водійським сидінням автомобіля «Mersedez ML-320», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_14 .
Цього ж дня, об 11 год. 21 хв., ОСОБА_11 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на вбивство ОСОБА_13 , зателефонував останньому на мобільний телефон та призначив зустріч на перехресті вулиць Шовковичної та Грушевського в м. Києві, на що ОСОБА_13 погодився.
ОСОБА_11 о 12 год. 17 хв., зустрівшись з ОСОБА_13 , повідомив останньому, що ОСОБА_10 переховується в с. Демівщина Кагарлицького району Київської області та запропонував ОСОБА_13 проїхати до вказаного села з метою повернути борг, на що останній погодився. Після цього, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 на автомобілі «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 , який належить останньому, поїхали у вищезазначене село, при цьому ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_10 і ОСОБА_12 та повідомив, щоб вони їхали до раніше обраного місця вчинення вбивства ОСОБА_13 . Виконуючи вказівку, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на автомобілі «Mersedez ML-320», д.н.з. НОМЕР_3 , поїхали до обраного місця вчинення злочину, а саме, до с. Демівщина Кагарлицького району Київської області.
У подальшому, за вказівкою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишив ОСОБА_10 біля кафе «Оболонь», яке розташоване неподалік посту ДАІ м. Кагарлик, а сам на автомобілі «Mersedez ML-320», д.н.з. НОМЕР_3 , приїхав до обумовленого місця вчинення вбивства.
ОСОБА_12 , дотримуючись розробленого плану, прибув на раніше обране місце вчинення злочину, де став чекати на приїзд ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .
Через деякий час на зазначене місце на автомобілі «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 , приїхав ОСОБА_13 та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 сів до них в автомобіль на заднє сидіння за водієм. Знаходячись в автомобілі «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 , під час конфлікту між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , який виник на ґрунті неповернення ОСОБА_10 боргу, дотримуючись розробленого плану, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 надав умовний сигнал ОСОБА_12 , щоб той вчинив вбивство ОСОБА_13
02.07.2009 року, перебуваючи на відстані приблизно 3 кілометрів від будинку АДРЕСА_7 , ОСОБА_12 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_13 та бажаючи настання його смерті, з пістолета «ТТ» здійснив постріли у ОСОБА_13 . В цей час у пістолеті закінчились набої, а ОСОБА_13 залишався живим, ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_11 в автомобілі «Mersedez ML-320», д.н.з. НОМЕР_3 , взяв другий пістолет «ТТ», повернувся до автомобіля та знову здійснив постріли у ОСОБА_13
Марасін ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , впевнившись в тому, що ОСОБА_13 мертвий, з метою реалізації свого злочинного плану щодо приховування вбивства ОСОБА_13 та слідів злочину, поклали тіло останнього на плівку в багажне відділення автомобіля «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 . Після чого, ОСОБА_11 зібрав стріляні гільзи. Продовжуючи свій злочинний умисел на приховування вбивства ОСОБА_13 , ОСОБА_11 на автомобілі «Mersedez ML-320», д.н.з. НОМЕР_3 , а ОСОБА_12 на автомобілі «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 , поїхали до кафе «Оболонь» м. Кагарлик, де на них чекав ОСОБА_10 . По прибуттю на вищевказане місце, ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_10 , що вони вбили ОСОБА_13 .
З метою приховання вчиненого злочину ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , направляючись в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зупинились біля невстановленої досудовим слідством річки, в яку викинули два пістолети «ТТ», з яких було вбито ОСОБА_13 , гільзи від стріляних набоїв та мобільні телефони із СІМ-картками мобільного оператора «Український мобільний зв`язок», які використовувались лише в день вбивства ОСОБА_13 .
Після чого, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заїхали в с. Триліси Олександрійського району Кіровоградської області, де в лісосмузі, неподалік від зазначеного селища, з метою доведення свого злочинного плану до кінця, за допомогою заздалегідь придбаної для приховування вбивства ОСОБА_13 лопати, викопали яму, в яку поклали тіло ОСОБА_13 , та за допомогою заздалегідь придбаного для знищення тіла вугілля та бензину підпалили тіло потерпілого. Після того, як труп ОСОБА_13 згорів, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 засипали останки обгорілого трупа землею.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на приховання вбивства ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , неподалік м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, на відстані приблизно 5 кілометрів від траси в напрямку м. Кіровоград, в невстановленому досудовим слідством місці дістали з автомобіля «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 , речі, які належали ОСОБА_13 , з метою їх знищення, облили паливно-мастильною рідиною та підпалили.
02.07.2009 року у невстановлений слідством час, прибувши до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , з метою приховання вчинення злочину, залишили автомобіль «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 , в гаражі № НОМЕР_5 блоку № НОМЕР_6 кооперативу «Центральний», який розташований у 44-му кварталі Жовтневого району м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, з метою подальшого продажу. Після чого, на автомобілі «FORD EXPEDIZION», д.н.з. НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_11 , поїхали до м. Києва. Направляючись до м. Києва, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаходячись в м. Бориспіль Київської області, у невстановленому досудовим слідством місці, доводячи свій злочинний план на приховування вчинення злочину до кінця, викинули два мобільних телефони: «Nokia-31 10» та «Nokia-N70», які належали ОСОБА_13 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №158/2483 від 14.01.2010 року, труп ОСОБА_13 знаходився у стані гнилісних змін, з наявністю слідів полум`я на його одязі, шкіряних покровах, м`яких тканинах, внутрішніх органах та кістках, при цьому полум`я діяло на його тіло після настання смерті. При дослідженні було виявлено ушкодження серця (розміром 3x2.5 см з ознаками при життєвості), ушкодження мочеподібного відростка грудини (яке за своєю морфологією свідчить про її утворення внаслідок кулі), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), та було знайдено 4 кулі. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок численних вогнепальних кульових поранень тулубу з ушкодженням внутрішніх органів, тобто між спричиненням ОСОБА_13 вогнепальних поранень та настанням смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Смерть ОСОБА_13 настала в червні - липні 2009 року.
Крім цього, ОСОБА_10 в невстановленому досудовим слідством місці та в невстановлений досудовим слідством час, згідно попередньої домовленості, передав ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США (згідно офіційного курсу Національного банку України 76 100 грн.) для придбання вогнепальної зброї та боєприпасів для вчинення вбивства ОСОБА_13 . В свою чергу в невстановлений досудовим слідством час ОСОБА_11 передав ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 3 000 доларів США (згідно офіційного курсу Національного банку України 22 830 грн.), щоб він придбав знаряддя вбивства ОСОБА_13 , а саме, вогнепальну зброю.
Так, 10.06.2009 року у Тернопільській області ОСОБА_12 у невстановленої досудовим слідством особи придбав два пістолети «ТТ» та набої до них у кількості 16 шт., а також обріз короткоствольної гладкоствольної зброї та два набої до нього, які в подальшому став зберігати у власному автомобілі «Лексус RX 300», без передбаченого законом дозволу. Приблизно через два дні ОСОБА_12 , прибувши до міста Києва, передав придбані ним два пістолети «ТТ» і набої в кількості 16 шт. та обріз короткоствольної гладкоствольної зброї і два набої до нього для подальшого зберігання ОСОБА_11 , який став зберігати їх без встановленого законом дозволу у невстановленому досудовим слідством місці.
02.07.2009 року, згідно розробленого злочинного плану, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 використали за призначенням вищевказані два пістолети «ТТ» та набої до них, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_13 .
Після вчинення вбивства ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , без передбаченого законом дозволу, почав зберігати їх в салоні автомобіля «Mersedez ML-320», д.н.з. НОМЕР_3 . В цей же день, 02.07.2009 року, з метою приховання вчинення ними вбивства ОСОБА_13 , по дорозі до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зупинились біля невстановленої досудовим слідством річки, де викинули вищевказані два пістолети «ТТ» та гільзи від стріляних патронів.
Згідно акту судово-медичного дослідження №2483 від 18.09.2009 року, при дослідженні трупу ОСОБА_13 було знайдено 4 кулі. Згідно балістичної експертизи №206 від 22.09.2009 року, 2 кулі, вилучені з трупу ОСОБА_13 , є частинами (стріляними кулями зі стальним сердечником) 7,62 мм патронів до пістолету вірогідно зразка 1930-33 p.p. конструкції Токарева (ТТ), що має канал ствола з чотирма нарізами правого нахилу середнім кутом 5.8° та шириною 1.8 мм, із ступенем зносу вище середнього, а інші 2 кулі, вилучені з трупу ОСОБА_13 , є частинами (стріляними кулями зі свинцевим сердечником) 7,62 мм патронів до пістолету вірогідно зразка 1930-33 p.p. конструкції Токарева (ТТ), що має канал ствола, який значно зношений (внаслідок чого збільшився його внутрішній діаметр), чи саморобної або переробленої зброї під патрони 7.62 х 25 ТТ.
Крім цього, 02.07.2009 року, продовжуючи свою злочинну діяльність після вчинення вбивства ОСОБА_13 , з метою реалізації свого злочинного умислу, дотримуючись розробленого плану за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , знаходячись неподалік с. Демівщина Кагарлицького району Київської області, незаконно заволоділи транспортним засобом автомобілем «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 , вартістю 160 000 гривень, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, який належав ОСОБА_13 , після чого з метою продажу перегнав його до м. Кривий Ріг, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на суму 160 000 гривень.
02.07.2009 року, прибувши до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_12 залишили автомобіль «Toyota Camri 3.5», д.н.з. НОМЕР_4 , в одному з гаражів кооперативу «Центральний», який розташований у 44-му кварталі Жовтневого району м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, з метою подальшого продажу.

Будучи допитаними в судовому засіданні, підсудний ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України не визнав та суду показав, що жодного відношення до злочинів, які йому інкриміновані він не має, показання, які він давав на досудовому слідстві при допитах та при відтворенні обстановки і обставин події не відповідають дійсності та отримані працівниками міліції в результаті застосування до нього фізичного та психологічного тиску, побиття, катування, шантажу. Матеріали кримінальної справи є сфальсифікованими, а під час досудового розслідування грубо та цинічно порушені норми матеріального та процесуального права. Будь-яких боргових зобов`язань між ПП «Ковчег XXI» та ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга» не було, а існували нормальні ділові відносини у різних сферах, його компанією здійснювались постачання зерна ПП «Ковчег XXI». Також, не було боргових зобов`язань із ОСОБА_11 , з яким він підтримував дружні відносини. Із ОСОБА_12 він спілкувався дуже рідко та будь-яких стосугнів з ним не підтримував.
02.07.2009 року після поїздки із ОСОБА_11 до страхової компанії «Гута», він поїхав додому та цей день, а також наступний провів із ОСОБА_17 , святкуючи день народження дочки.
Підсудний ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України не визнав та суду показав, що до вчинення вбивства громадянина ОСОБА_13 , а також до інших злочинів, які йому інкриміновано він не причетний, під час досудового слідства до нього застосовувався психологічний тиск, висловлювалися погрози, як йому самому так і членам його сім`ї. Кримінальна справа сфальсифікована з метою отримати від ОСОБА_10 грошових коштів. Із ОСОБА_10 у нього були дружні відносини, будь-яких боргових чи інших зобов`язань не було. З ОСОБА_13 він жодних стосунків не підтримував, спілкувався кілька разів. Підсудний ОСОБА_11 вказав, що при проведенні очної ставки з ОСОБА_10 , останній був побитий, його сорочка була в крові, обличчя опухле. Також зі слів ОСОБА_10 йому відомо, що до нього не допускали захисника.
02.07.2009 року після поїздки із ОСОБА_10 до страхової компанії «Гута», він поїхав у гості до сім`ї ОСОБА_18 , після чого, повернувся додому. Цього ж дня вони із дружиною ходили у сусідній під`їзд вітати дочку ОСОБА_19 із днем народження, крім того в цей день до них додому заходив ОСОБА_12 .
В судовому засіданні, підсудний ОСОБА_12 своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України не визнав та показав, що показання на досудовому слідстві він давав по розробленому працівниками міліції сценарію, під сильним психологічним тиском працівників міліції та впливом на нього адвоката Деканя, який переконував його погоджуватись із запропонованим сценарієм. Тому ці показання не відповідають дійсності. З ОСОБА_11 він підтримував дружні відносини та інколи допомагав йому. З ОСОБА_10 у будь-яких стосунках не перебував, інколи бачив його із ОСОБА_11 . Вказав, що з ОСОБА_13 стосунків не підтримував, зустрічав його кілька разі.
02.07.2009 року за проханням ОСОБА_11 він готувався до поїздки в м. Кривий Ріг та заїжджав до дому до останнього за грошима. В цей час ОСОБА_11 був вдома, погано себе почував - у нього боліла спина. До вбивства ОСОБА_13 , придбання та переховування зброї поблизу ресторану «Козацький Стан» він не причетний.

В судовому засіданні захисник підсудного ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_20 заявила клопотання про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування та зміну підсудному ОСОБА_12 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, не пов`язаний із позбавленням волі.
Захисник ОСОБА_21 підтримавши клопотання захисника ОСОБА_20 у повному обсязі, та заявив клопотання про зміну підсудному ОСОБА_11 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, не пов`язаний із позбавленням волі.
Захисник ОСОБА_22 підтримавши клопотання адвоката ОСОБА_20 в частині зміни запобіжного заходу, просив суд змінити підсудному ОСОБА_10 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який, водночас вважаючи наявними підстави для ухвалення у справі виправдувального вироку.
Підсудні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали заявлені клопотання та просили їх задовольнити.
Прокурор та потерпіла у задоволенні клопотань заперечили, вважаючи, що відсутні належні підстави для направлення справи на додаткове розслідування.
Колегія суддів, заслухавши заявлені в судовому засіданні клопотання, думки учасників процесу, приходить до наступних висновків.
У відповідності до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.
Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст.22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи, не витребувані й не дослідженні документи, речові та інші докази для підтвердження та спростування таких обставин, не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді, не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого.
Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Так, при досудовому розслідуванні кримінальної справи не вжито всіх необхідних заходів для встановлення наявності боргових зобов`язань між ПП «Ковчег XXI» та ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга».
В обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_13 , підтримуючи дружні відносини із ОСОБА_10 та відповідно до попередньої домовленості з останнім, щодо позики грошових коштів, 24.09.2008 року здійснив часткове перерахування з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 ПП «Ковчег XXI» грошових коштів в сумі 868 000 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга». Через деякий час, а саме, 29 квітня 2009 року ОСОБА_13 знову здійснив перерахування з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 ПП «Ковчег XXI» грошових коштів в сумі 622 119 грн. 72 коп. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга».
Проте з матеріалів кримінальної справи, а саме із зведеного меморіального ордеру (т.10 а.с.68) вбачається, що 24.09.2008 року та 29.04.2009 року ПП «Ковчег XXI» на ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга» дійсно було перераховано 686 000 грн. та 622 119,72 грн. відповідно, на підставі договору поставки №1 від 10.08.2008 року та рахунку №397 від 29.04.2009 року, але не як позика грошових коштів, як зазначено в обвинувальному висновку, а як оплата за зерно, що також підтверджується і сплатою ПДВ, яке не сплачується у випадку боргових зобов`язань.
Також досудовим слідством не вжито заходів для встановлення грошових чи будь-яких інших зобов`язань ОСОБА_11 перед ОСОБА_10 , та факту передачі ОСОБА_10 ОСОБА_11 10 000 доларів США для придбання зброї.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.64 КПК України в редакції 1960 року при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.
Однак, всупереч вищевказаним нормам кримінального процесуального закону органами досудового слідства при викладенні обвинувачення та кваліфікації дій ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за п.6 ч.2 ст.115 КК України, не зазначено в чому саме полягає корисливий мотив, крім вказівок про наявність зобов`язань між ПП «Ковчег XXI» на ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга».
Окрім цього не здійснено заходів для з`ясування обставин придбання в супермаркеті на Харківському масиві м. Києва, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за тиждень до вбивства, лопати, каністри, вугілля та плівки, не вилучено відеозапису із камер спостереження, не встановлено конкретного супермаркету, не встановлено і не допитано свідків.
Також не встановлено шляхом проведення слідчо-оперативних заходів заправку на якій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приїхавши на автомобілі «Мерседес МЛ» золотистого кольору, придбали бензин, у раніше куплену каністру, не вилучено відеозапису із камер спостереження, не встановлено і не допитано свідків.
Не проведено необхідного та повного комплексу слідчо-оперативних заходів для встановлення особи, у якої ОСОБА_12 придбав пістолети ТТ та набої до нього, не встановлено автомобільну мийку в м. Кривий Ріг, на якій наступного дня вранці, після вбивства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , мили автомобіль потерпілого «Тойота Камрі» чорного кольору, переднє сидіння якого було із слідами пострілів, та логічно із значними слідами крові, як в салоні автомобіля, так і в його багажному відділенні, не встановлено та не допитано свідків.
Не вжито заходів для встановлення місця знаходження пістолетів ТТ, з яких, згідно з обвинуваченням, були здійсненні постріли у ОСОБА_13 , та не вжито заходів для встановлення місця знаходження автомобіля «Тойота Камрі» чорного кольору, належного останньому.
Детально не перевірено та не проаналізовано досудовим слідством фінансову та іншу діяльність потерпілого ОСОБА_13 з його партнерами, що, на думку суду, є суттєвим при вирішенні питання щодо мотиву злочину.
Не перевірена причетність ОСОБА_23 до вчинення злочину, який згідно договору №1 від 23.04.2009 року позичив у ОСОБА_13 50 000 доларів США, строк повернення яких 14.05.2009 року (т.2 а.с.30-31), та згідно договору від 05.05.2009 року 345 000 доларів США, строк повернення яких 05.06.2009 року (т.2 а.с.32-34), що брав участь разом із ОСОБА_13 у проекті з консервним заводом у м. Ужгород, не перевірено з якого часу ОСОБА_23 володів чи керував автомобілем «Тойота Камрі» чорного кольору, які його номерні знаки, рік випуску та номер кузова.
Свідок ОСОБА_24 на досудовому слідстві показав (т.2 а.с.65-68) про те, що ОСОБА_13 мав намір інвестувати у його компанію 6 мільйонів гривень, а 395 тисяч доларів США - перший транш - це борг ОСОБА_23 перед ним, який той обов`язково повинен був повернути. В судовому засіданні (т.15 а.с.30-32) свідок показав, що сума інвестицій повинна була складати 6 мільйонів доларів США. Також свідок зазначив, що саме від ОСОБА_23 10.07.2009 року йому стало відомо, що ОСОБА_13 мертвий та у ОСОБА_23 у м. Ужгород він бачив автомобіль «Тайота Камрі» чорного кольору.
Не вжито всіх необхідних слідчо-оперативних заходів для встановлення та допиту ОСОБА_25 , яка, зі слів потерпілої, була юристом ОСОБА_23 , та на яку за день до вбивства 01.07.2009 року у м. Ужгород ОСОБА_13 видав доручення на розпорядження від його імені 35% акцій ВАТ «Консервіс-Трейд». А також не встановлено і не допитано жінку на ім`я ОСОБА_26 , яка після того, як потерпіла ОСОБА_9 анулювала доручення, телефонувала їй, погрожуючи та висловлюючи претензії.
Потерпіла ОСОБА_9 на досудовому слідстві показала, що про те, що її чоловік є власником 35% акцій ВАТ «Консервіс-Трейд» їй стало відомо від ОСОБА_23 , який також повідомив, що наполіг, на тому, щоб ОСОБА_13 видав доручення на розпорядження від його імені цими акціями, однак пізніше вона дізналася, що таке доручення було оформлено за один день до вбивства чоловіка 01.07.2009 року в м. Ужгород на ОСОБА_25 , яка була юристом ОСОБА_23 . Через два місяці після того, як нею було анульоване доручення, їй зателефонувала ОСОБА_26 , яка працює головним юристом у ОСОБА_23 та висувала претензії і погрожувала (т.2 а.с.27).
Також, досудовим слідством при вирішенні питання щодо мотивів вчинення вбивства ОСОБА_13 не з`ясовано, чи повернено ОСОБА_23 . ОСОБА_13 борг в сумі 395 000 доларів США, та яка доля 35% акцій ВАТ «Консервіс-Трейд», належних ОСОБА_13 .
Досудовим слідством не вжито вичерпних заходів для встановлення та допиту незацікавлених осіб, які би могли підтвердити чи спростувати алібі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_27 суду показав, що 02.07.2009 року приблизно між 15.00 та 16.00 год. заїжджав за місцем проживання ОСОБА_10 , по АДРЕСА_8 , отримував від нього доручення купити продукти на день народження дочки. Наступного дня, тобто 03.07.2009 року, він завозив придбані продукти і бачив ОСОБА_10 , який знаходився вдома.
Свідок ОСОБА_17 на досудовому слідстві показала, що проживала разом із ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_8 .
02.07.2009 року приблизно о 9.30 год. ОСОБА_10 кудись поїхав та повернувся додому приблизно о 11.45 год. і був вдома, вони разом гуляли у дворі, потім були у квартирі, приїжджав водій ОСОБА_27 для того, що взяти гроші та купити продукти.
Наступного дня вони прокинулися о 10.00 год. та були вдома, і протягом дня нікуди не виходили. Дзвонив та заходив ОСОБА_27 (т.9 а.с.80-84).
Свідок ОСОБА_28 , дружина ОСОБА_11 показала, що вони разом із дитиною проживають вони у кв. АДРЕСА_9 .
02.07.2009 року ОСОБА_11 був вдома та вони разом ходили в гості до ОСОБА_19 у сусідній під`їзд вітати її дочку із днем народження.
Свідок ОСОБА_29 показала, що сім`ю ОСОБА_30 знає, оскільки разом із ОСОБА_28 гуляли із дітьми у дворі будинку.
Вона пам`ятає, що 02.07.2009 року до них в гості приходили ОСОБА_11 з ОСОБА_28 , вітали її дочку із днем народження. У той день у ОСОБА_31 боліла спина тому довго у гостях вони не були і пішли додому відпочивати.
Свідок ОСОБА_32 показала, що 02.07.2009 року після 15.00 год. розмовляла із ОСОБА_11 по телефону і останній повідомляв про те, що знаходиться вдома та погано себе почуває. Також вони домовилися, що ОСОБА_11 05.07.2009 року приїде до неї у м. Кривий Ріг.
Крім того досудовим слідством не вжито заходів для встановлення місця розташування магазину в м. Сміла, в якому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 придбали мобільні телефони «Нокіа» та сім карти «Лайф», не встановлено і не допитано свідків.
Разом з тим, досудовим розслідуванням не з`ясовані обставини придбання ОСОБА_12 обрізу мисливської зброї, та набоїв до неї, набоїв до пістолета «ТТ», які з його слів, після вбивства по прибутті до м. Києва, він закопав біля ресторану «Козацький Стан», що розташований по трасі Київ-Бориспіль. При відтворенні обстановки та обставин події 30.06.2010 року обріз мисливської зброї, та набоїв до неї були знайдені(т.11 а.с.70-74).
Згідно з висновком експерта №188 від 06.07.2010 року (т.9 а.с.216-219) предмет схожий на обріз рушниці, який було вилучено 30.06.2010 року під час проведення відтворення обстановки та обставин події за участю обвинуваченого ОСОБА_12 у лісі неподалік ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_4 », відноситься до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї, є обрізом виготовленим саморобним способом з двоствольної мисливської рушниці 16 калібру моделі «ТОЗ-БМ» № НОМЕР_8 , 1958 року випуску, промислового виробництва, за типом обрізів шляхом укорочування стволів до залишкової довжини 306 мм та відпилювання приклада до шийки ножа, придатний до проведення пострілів.
Відповідно до відповіді директора Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України №16/3-26аз від 02.06.2014 року (т.25 а.с.11) рушниця «ТОЗ-БМ» № НОМЕР_8 , 1958 року випуску, вилучена з незаконного обігу, кримінальна справа Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві порушена 22.03.2010 року.
У відповідності до обвинувачення обріз мисливської зброї та два патрони до нього ОСОБА_12 придбав 10.06.2009 року.
Відповідно до показів ОСОБА_12 обріз він закопав 03.07.2009 року.
Згідно протоколом відтворення обстановки та обставин події 30.06.2010 року (т.11 а.с.70-74) обріз був розкопаний 30.06.2010 року.
Разом з тим, як вбачається з відповіді ДІАС МВС України №16/3-26аз від 02.06.2014 року в березні 2010 року обріз ще є рушницею та вилучається із незаконного обігу, що є явним і очевидним протиріччям та повинно бути перевірено слідчо-оперативним шляхом.
Крім того, не встановлена особа на ім`я ОСОБА_33 , який 02.07.2009 року їхав разом із ОСОБА_13 на автомобілі останнього від страхової компанії «Гута», також не встановлено ще двох особі, які їхали за ними слідом на автомобілі «Мерседес-Брабус» та їх можлива причетність до вчинення злочину, про яких ОСОБА_12 зазначав у судовому засіданні, що є не можливим для суду з урахуванням його функцій передбачених кримінально-процесуальним законодавством.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Любов Єфіменко проти України» від 25.11.2010 року вказав, що метою розслідування обставин смерті є забезпечення виконання національного законодавства, яке захищає право на життя. Розслідування, що дає змогу досягнути цієї мети, може бути різним залежно від обставин, адже обов`язок провести розслідування стосується засобів, а не результату. Органи влади повинні вживати усіх заходів для забезпечення доказів, які стосуються справи, що розслідується. Тому будь-які недоліки у розслідуванні, які можуть підривати його здатність встановити причини смерті особи чи винного у вбивстві, суперечитимуть вимогам цього стандарту. Таке розслідування повинно бути ретельним і швидким, навіть за наявності перешкод чи труднощів, які можуть ускладнювати його у різних ситуаціях.
Всі вищеперераховані недоліки свідчать про те, що у порушення вимог кримінального процесуального кодексу та практики Європейського суду з прав людини, досудове слідство у кримінальній справі не є швидким та ретельним, а проведено із значними порушеннями.
Із аналізу змісту ст.ст.43,132,142,223 КПК України в редакції 1960 року вбачається, що пред`явлене особі обвинувачення повинно бути логічним та конкретним, оскільки обвинувачений, підсудний має право знати у чому його обвинувачують та захищатися від пред`явленого обвинувачення. Також із аналізу змісту вищевказаних статей можна зробити висновок, що в обвинуваченні повинно бути зазначено обставини справи: місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину вчиненого кожним із обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого, показання кожного із обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки, наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання.
Крім того, дані положення випливають з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, згідно з яким кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Проте, як вбачається із матеріалів кримінальної справи, ці вимоги закону під час досудового слідства не були виконані, а обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, належним чином не з`ясовані.
Так, ОСОБА_10 обвинувачується у придбанні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.
В даному випадку обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України викладено не конкретно та таким чином, що неможливо зрозуміти, які ж саме дії, що входять до об`єктивної сторони злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України виконував ОСОБА_10 , не встановленим залишився і предмет злочину.
Крім цього, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.289 КК України.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом (ст.289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Цей злочин вважаються закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
У постановах про пред`явлення обвинувачення та в обвинувальному висновку при викладенні обвинувачення за ч.3 ст.289 КК України в порушення вимог, процесуального закону про обов`язковість викладення об`єктивної сторони злочину сторони злочину, не зазначено, хто, та які конкретно дії вчиняв для заволодіння, транспортним засобом хто і як проник в салон автомобіля, яким чином запустив двигун та привів транспортний засіб у рух, хто його переганяв. Також не встановлено місце знаходження вказаного автомобіля.
Окрім цього, з порушенням вимог щодо кримінально правової кваліфікації злочинів, вчинених у співучасті, пред`явлене ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 за відповідною частиною ст.27, п.12 ч.2 ст.115 КК України, оскільки умисне вбивство визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо у позбавленні життя потерпілого брали участь за попередньою домовленістю як співвиконавці дві і більше особи.
У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п.12 ч. 2 ст. 115 КК України) умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання. За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.
На досудовому слідстві дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 кваліфіковані за п.12 ч.2 ст.115 КК України, та додатково ОСОБА_12 : за ч.2 ст.27 КК України як виконавця; дії ОСОБА_11 за ч.3 ст.27 КК України як організатора; дії ОСОБА_10 за ч.5 ст.27 КК України як пособника. Навіть з обвинувачення в такій редакції неможливо достовірно зрозуміти яку роль у вчиненні вбивства виконував ОСОБА_10 , чи то роль пособника, як зазначено у постанові про притягнення в як обвинуваченого (т.11 а.с.211-217), чи організатора, як то зазначено в обвинувальному висновку (т.11 а.с.301), що безумовно порушує його право на захист.
21.05.2010 року ОСОБА_12 будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.115 КК України, санкція якої передбачає довічне позбавлення волі, був допитаний без участі захисника (т.11 а.с.32), хоча відповідно до постанови слідчого (т.11 а.с.26-28) захисник був допущений до участі у кримінальній справі, чим також порушено його право на захист.
Важливість цього допиту для судового слідства, полягає у тому, що ОСОБА_12 при цьому допиті повністю визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.115 КК України, оскільки саме за цією статтею КК України він був притягнутий як обвинувачений, щиро розкаявся та підтримав надані ним покази у явці з повинною, про те проведення такого допиту з істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства повністю нівелює цю процесуальну дію та її результат.
До допиту в якості обвинуваченого 21.05.2010 року у ОСОБА_12 у м. Дніпропетровськ 20.05.2010 року в період з 17.30 год. до 18.20 год. була відібрана явка з повинною, та зареєстрована у Шевченківському РУ ГУМВС України в м. Києві 21.05.2010 року, в якій останній детально виклав обставини вбивства ним за попередньою змовою із ОСОБА_11 та чоловіком на ім`я ОСОБА_34 особи кавказької національності на прізвисько « ОСОБА_35 ».
Також істотним порушенням кримінального-процесуального кодексу є відібрання у ОСОБА_12 слідчим ОСОБА_36 явки з повинною 19.06.2010 року (т.9 а.с.28-42) без участі захисника, який на той час уже був допущений до участі у кримінальній справі та після допитів його у якості обвинуваченого 21.05.2010 року, 28.05.2010 року, 29.05.2010 року, та відтворення обстановки та обставин події від 01.06.2010 року.
У відповідності до ст.96 КПК України в редакції 1960 року явка з повинною - це особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення заявником органу дізнання, дізнавачу, слідчому, прокурору, судді або суду про злочин, вчинений чи підготовлений ним, до порушення проти нього кримінальної справи. Якщо кримінальну справу уже порушено за наявністю ознак злочину, таке повідомлення заявником має бути зроблене до винесення постанови про притягнення його як обвинуваченого.
Таким чином, явки з повинною, без участі захисника відбиралися у ОСОБА_12 не тільки після порушення кримінальної справи та винесення постанови про пред`явлення обвинувачення , але й після неодноразових допитів у якості обвинуваченого, в тому числі при відсутності захисника, та навіть після відтворення обстановки та обставин події.
Окрім цього, із істотним порушенням норм кримінального-процесуального кодексу відбувалося затримання ОСОБА_12 , який фактично був затриманий 20.05.2010 року у м. Дніпропетровську, що підтверджується явкою з повинною від 20.05.2010 року (т.9 а.с.25), поясненням від 20.05.2010 року.
Також, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_37 показала, що ОСОБА_12 був затриманий у м. Дніпропетровськ 20.05.2010 року, у квартирі їх спільного проживання, був зроблений обшук та вилучено, особисті речі ОСОБА_12 , а саме закордонний паспорт, посвідчення водія, телефон, ноутбук, аркуші паперу з текстом.
Однак протокол затримання ОСОБА_12 в порядку ст.115 КПК України в редакції 1960 року був складений лише 21.05.2010 року з 14.00 год. до 14.25 год. у м. Києві.
Також при досудовому слідстві було порушено право ОСОБА_10 на захист, який неодноразово допитувався без захисника.
Зокрема, таке порушення мало місце при пред`явленні ОСОБА_10 обвинувачення 14.08.2009 року за ч.3 ст.146 КК України (т.4 а.с.201-203), в той, час коли він уже був допитаний як підозрюваний 05.08.2009 року (т.4 а.с.176-178), 12.08.2009 року (т.4 а.с.179-186), та після того, як 12-13.08.2009 року було проведено з ним відтворення обстановки та обставин події (т.4 а.с. 188-197) в ході яких він повідомив, що ОСОБА_13 вбитий та вказав на місце де спалений і закопаний труп.
Проте, навіть після цього, як органам досудового слідства стало достовірно відомо, що вчинено вбивство, 14.08.2009 року обвинувачення знову пред`являється за ч.3 ст.146 КК України та з ОСОБА_10 знову без захисника 15-16.08.2009 року проводиться відтворення обстановки та обставин події (т.4 а.с.207-2015), чим порушено його право на захист.
У своєму рішенні «Сальдуз проти Туреччини» Європейський суд зазначив, що згідно із ст.6 Конвенції, як правило, вже на початку поліцейських допитів обвинуваченому має надаватися можливість користуватися допомогою захисника. Право захисту буде в принципі непоправно порушено, якщо при засудженні його судом використовуватимуться викривальні показання, отримані під час допиту без присутності захисника.
Також, у рішенні «Саундерс проти Сполученого Королівства» Європейський суд звертає увагу на те, що право не свідчити проти себе вимагає, зокрема, від сторони обвинувачення в кримінальній справі не допускати при спробах доведення своєї версії проти обвинуваченого використання доказів, здобутих за допомогою методів примусу чи тиску всупереч волі обвинуваченого.
У відповідності до ч.1 ст.281 КПК України в редакції 1960 року повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
З метою усунення допущеної під час досудового слідства неповноти та неправильності судом систематично вживалися усі можливі та необхідні передбачені кримінально-процесуальним законом заходи для повного та всебічного дослідження всіх обставин по кримінальній справі. Зокрема, з метою ретельного допиту свідків, судом неодноразово виносилися ухвали про привід останніх в судове засідання, які бажаного результату не дали, ухвали суду не виконані, свідки в судове засідання не доставлені.
Після цього, судом було винесено ряд ухвал в порядку ст.315-1 КПК України в редакції 1960 року, якими було надано окреме доручення органам досудового слідства встановити свідків та забезпечити їх явку в судові засідання, а саме: 07.08.2013 року, 09.12.2013 року, 16.12.2013 року, 26.03.2014 року, 17.04.2014 року, 29.05.2014 року, 15.09.2014 року, однак і вказані ухвали суду залишилися без належного виконання.
Намагаючись все-таки усунути недоліки досудового слідства, у судовому засіданні 15.09.2014 року суд був змушений окремою ухвалою звернути увагу на ситуацію, яка склалася із виконанням окремих доручень суду - Генерального прокурора України, прокурора м. Києва, Міністра внутрішніх справ України, начальника ГУМВС України в м. Києві, та навіть такий виключний кримінально-процесуальний інструмент, як окрема ухвала, не дав суду можливості усунути неповноту та неправильність досудового слідства, свідки в судове засідання так і не доставлені, в результаті чого, суд позбавлений можливості допитати їх, та з метою встановлення об`єктивної істини і збереження принципу змагальності, забезпечити можливість поставити їм запитання всіма учасникам процесу.
Також, судом з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальній справі 16.07.2013 року в порядку ст.315-1 КПК України в редакції 1960 року було надано доручення прокурору м. Києва провести перевірку показань підсудного ОСОБА_10 про застосування до нього недозволених методів дізнання і досудового слідства, фізичного та психологічного тиску, побоїв, тортур, катувань.
22.05.2014 року судом в порядку ст.315-1 КПК України в редакції 1960 року надавалося доручення прокурору м. Києва провести перевірку показів свідка ОСОБА_38 про застосування до нього недозволених методів досудового слідства.
15.09.2014 року судом було направлено матеріали із клопотанням адвоката ОСОБА_22 про вчинення, на його думку, працівниками Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_39 та ОСОБА_40 злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України для проведення перевірки, однак і ці доручення суду залишилися без виконання.
Європейський суд у своїх рішеннях зокрема «Асьонов та інші проти Болгарії», «Лабіта проти Італії» зазначив, що коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст.3 Конвенції, це положення, вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування, метою якого є виявлення і покарання відповідальних осіб.
В інших своїх рішеннях, зокрема, «Танрікул проти Туреччини», «Гюль проти Туреччини» Європейський суд зазначає, що розслідування за небезпідставним твердженням про неналежне поводження має бути ретельним та ефективним. Це означає, що органи влади мають завжди намагатися встановити події, мають вживати всіх необхідних та доступних заходів, щоб отримати докази відносно подій, свідчення очевидців та результати експертиз.
Всупереч нормам, як національного законодавства, так і практики Європейського суду з прав людини, перевірка показань підсудного ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_38 про застосування до них фізичного та психологічного тиску, та заяви адвоката ОСОБА_22 про суперечності із зброєю, обрізом рушницею, яка фігурує у кримінальній справі, взагалі не проведені, показаня підсудного ОСОБА_12 про застосування до нього недозволених методів дізнання та досудового слідства були перевірені поверхнево та формально, навіть без допиту самого ОСОБА_12 , у зв`язку з чим не можна вважати їх «ретельною та ефективною» проведеними, що позбавляє суд можливості винести по кримінальній справі рішення по суті.
У відповідності до ч.1 ст.277 КПК України в редакції 1960 року під час судового розгляду до закінчення судового слідства прокурор вправі змінити пред`явлене особі обвинувачення.
Однак при очевидній, на думку колегії суддів, неконкретності пред`явленого у кримінальній справі обвинувачення, з урахуванням позиції Апеляційного суду м. Києва, тривалого розгляду справи, та перебування під вартою, прокурор своїм процесуальним правом не скористався та обвинувачення змінено не було.
Згідно з ч.1 та ч.3 ст.16-1 КПК України в редакції 1960 року розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності. Державне обвинувачення в суді здійснює прокурор.
Згідно ч.5 цієї ж статті суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, тобто на суд покладається функція розгляду справи і недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві слідчим органам.
Враховуючи те, що судом у повній мірі створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання обов`язків і вжито всіх необхідних і вичерпних заходів для усунення виявлених недоліків досудового слідства, враховуючи те, що суд в силу своїх функцій не має іншої процесуальної можливості усунути в судовому засіданні неповноту та неправильність, та в зв`язку з цим суд приходить до висновку, що кримінальну справу необхідно направити на додаткове розслідування.
Окрім того, встановлена в судовому засіданні неконкретність пред`явленого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачення та, як наслідок, неможливість ефективно від нього захищатися, що є грубим порушенням фундаментального права на захист, яке суд не має можливості усунути в судовому засіданні, а враховуючи те, що таке порушення у відповідності до ст.370 КПК України в редакції 1960 року є істотним та являється безумовною підставою для скасування судового рішення, суд позбавлений можливості вирішити справу по суті та направляє її на додаткове розслідування, під час яког органам досудового слідства необхідно встановити усі обставини інкримінованих злочинів, що мають істотне значення у справі, визначити наявність та направленість умислу кожного з підсудних, встановити мотиви та за результатами повного, всебічного дослідження обставин справи, за наявності для цього законних підстав, пред`явити підсудним обвинувачення з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, давши правильну юридичну оцінку їх діям, перевіривши доводи, висунуті на їх захист, склавши обвинувальний акт у відповідності до вимог КПК України, який буде ґрунтуватися на доказах, що відповідають визначенню їх належності та допустимості.
Вирішуючи клопотання в частині зміни запобіжного заходу підсудним, суд виходить із наступного.
Згідно із ст.274 КПК України в редакції 1960 року під час розгляду справи, суд при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.
У відповідності до ч.1 ст.148 КПК України в редакції 1960 року запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Згідно з ст.150 КПК України в редакції 1960 року при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.155 КПК в редакції 1960 року взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
При вирішенні заявлених у судовому засіданні клопотань в частині зміни підсудним запобіжного заходу, суд враховує вимоги вищевказаного закону.
Так, ОСОБА_10 01.03.1975 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має вищу освіту, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, засновник ТОВ «Промисловий союз України», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.
ОСОБА_11 22.02.1972 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню доньку та батьків похилого віку, до затримання працював генеральним директором ТОВ «Укрнафтогазпроектодобування», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , в 1999 році нагороджений міжнародною нагородою «Золотий Меркурій» за особистий внесок у розвиток вітчизняної економіки та нагороджений орденом Івана Сірка, хворіє на ряд хронічних захворювань, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.
ОСОБА_12 03.04.1975 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має середню освіту, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітнього сина та батьків пенсійного віку, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий.
Окрім обставин щодо віку, стану здоров`я, сімейного та матеріального стану, виду діяльності, місця проживання підсудних, суд бере до уваги також те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні ряду умисних злочинів у тому числі і особливо тяжкого, а саме умисного вбивства з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів у тому числі і в умисному вбивстві за попередньою змовою групою осіб, при доведені провини за які їм може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.
Також, розв`язуючи заявлені у судовому засіданні клопотання, суд враховує положення ч.7 ст.374 КПК України в редакції 1960 року, бере до уваги ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 року, згідно з якою Апеляційний суд з огляду на конкретні обставини справи, а також те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання, в тому числі, і у виді довічного позбавлення волі, не вбачає підстав для зміни їм запобіжного заходу. З цих же підстав вказаним рішенням підсудному ОСОБА_10 було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою.
Крім того, при вирішенні заявлених клопотань в частині зміни підсудним запобіжного заходу, судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована, зокрема, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, відповідно до якої тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини - є тяжкість злочину проти життя та здоров`я особи, які Конституцією України визнаються найвищими соціальними цінностями, інкриміновані обставини їх вчинення, а саме: особливо жортостокий і зухвалий спосіб вчинення злочину та намагання приховати його наслідки, передбачена законом найсуворіша міра покарання у виді довічного позбавлення волі. Також, такими обставинами є незворотній, непоправний та найважчий злочинний наслідок діянь, які інкримінуються ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - смерть людини.
На думку колегії суддів, всі вищеперераховані обставини у їх сукупності, дають підстави, попри термін перебування підсудних під вартою, зробити висновок, що запобіжний захід у виді тримання під вартою у відношенні підсудних ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є правильним та тільки такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, взмозі забезпечити належну процесуальну поведінку підсудних ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , запобігти спробам ухилятися від слідства, дізнання, суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі та забезпечити виконання ними процесуальних рішень.
Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.22,64,155,273,277,281 КПК України в редакції 1960 року,-

УХВАЛИВ:

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України повернути прокурору міста Києва для організації проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишити без змін тримання під вартою.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Головуючий суддя:

Судді: