Справа № 210/3798/13-к
Провадження №1-кп/210/179/13
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" грудня 2013 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області

в складі:

головуючого Сільченко В. Є.

при секретарі Алімова О. В.,

за участі:

прокурора Бойко А.О.

обвинуваченого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду матеріали
кримінального провадження № 0000895
за обвинуваченням:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кривий Ріг,
громадянина України, освіта середня, не
працюючого, раніше судимого:

1)14.07.2005 року Довгинцівським районним
судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 296 ч.4, 296
ч.І, 121 ч.2, 122 ч. 1, 70 КК України до 4 років
позбавлення волі;

2) 12.04.2010 року Довгинцівським районним
судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 186 ч.3, 69
КК України до 4 років позбавлення
волі,зареєстрованого та мешкаючого
АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2
ст.186 КК України,-

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1, діючи повторно, 24.03.2013 року
приблизно о 02.00 годин, знаходячись
навпроти фонтану, розташованого на
території парку ім. Б. Хмельницького в
Дзержинському районі м. Кривого Рогу, з
корисливих мотивів, маючи раптово
виниклий злочинний умисел, спрямований
на відкрите викрадення чужого майна та
обернення його на свою користь, із
застосуванням фізичного насильства до
гр. ОСОБА_3 відкрито викрав мобільний
телефон марки «Нокіа 1110», серійний
НОМЕР_1, вартістю 100 гривень, в'язану
шапку, вартістю 100 гривень що належать
гр. ОСОБА_3, після чого з місця скоєння
злочину з викраденим зник, чим завдав
потерпілому ОСОБА_3 майнову шкоду на
загальну суму 200 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_1 свою вину у скоєнні злочину
визнав частковота показав, що 23.03.2013
року увечері він приїхав зприятелем в
район Соцміста, в парк. Там він разом
зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_3
відпочивали та вживали алкогольні
напої в кафе «Радуга».

Приблизно на початку першої години
ночі 24.03.2013 року ОСОБА_3 пішов, а вони
залишилися.

Приблизно через годину він зі
ОСОБА_4 вийшов з кафе та вони пішли
додому.

Проходячи біля атракціону з
автомобілями, побачили на землі людину,
біля якої лежали шапка та телефон.
ОСОБА_4 підняв їх та передав йому, щоб
потім повернути потерпілому. Ми почали
його піднімати й побачили, що це був
ОСОБА_3, який був з ними в кафе. Він був
побитий. Він сказав, що його хтось побив
та попросив відвести його на зупинку.
Вони його повели. У цей час під'їхав
автомобіль міліції і їх затримали.

Потерпілого він не бив, телефон та речі
не забирав. Вину визнає в тому, що
дійсно був присутнім на місці події та
дійсно поклав до себе у кишеню речі
потерпілого.

В судовому засіданні потерпілий
ОСОБА_3 показав, що 23.03.2013 року у
вечірній час відпочивав та вживав
спиртні напої у кафе «Радуга» зі своїм
знайомим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і ОСОБА_1

Близько 02 год ночі 24.03.2013 року вийшов
покурити на вулицю. Відчув, що йому
погано, вирішив іти додому. Коли
проходив мимо атракціону з
автомобілями, відчув удар, впав, його
почали бити. Хто бив - він не бачив.

Коли він прийшов до тями, побачив біля
себе двох людей, один з них був ОСОБА_1
Попросив їх допомогти. Вони його
підняли та повели на зупинку. Тут
під'їхав автомобіль міліції, і їх
затримали.

У подальшому у ОСОБА_1 знайшли його
шапку і телефон. Звідки вони у нього
взялися - він не знає.

Під час розслідування справи та
проведення упізнання він вказав на
ОСОБА_1, як на особу, що скоїла злочин,
оскільки у нього знайшли його телефон і
шапку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4
показав, що 23.03.2013 року він разом з
ОСОБА_6, ОСОБА_5та ОСОБА_3 відпочивали у
кафе «Радуга». На початку першої години
ночі 24.03.2013 року ОСОБА_3 пішов. Через
деякий час він з ОСОБА_1 також пішов
додому та біля атракціону з
автомобілями побачили на землі ОСОБА_3
Поряд з ним лежали його шапка й телефон.
Він підняв їх та передав ОСОБА_1

Потім вони підняли потерпілого та
повели його до зупинки, і їх затримала
міліція.

В ході розслідування справи давав
інші свідчення, т.я. на нього «давила»
міліція.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
показав, щовін працює інспектором
патрульної служби БПС КМУ ГУМВС
України у Дніпропетровській області.
24.03.2013 року він у складі патруля
здійснював обов'язки з охорони
громадського порядку.

Йдучи по парку Б.Хмельницького, він
побачив 3 людей, що стояли один біля
одного. Він бачив їх добре, з відстані
близько 25 м, там було штучне освітлення.
Він його зараз чітко впізнає, бо добре
бачив. У цей час підсудний вдарив
потерпілого, той впав, і вони підбігли
до місця бійки.

Потерпілий був у крові, на ОСОБА_6
також були сліди крові, у т.ч.-на ногах
та взутті. Потерпілий сказав нам, що
ОСОБА_6 його побив та забрав телефон.
ОСОБА_6 дістав з кишені мобільний
телефон потерпілого.

Потім викликали автомобіль та усі
були доставлені до Дзержинського РВ
КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській
області.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8
показав, що він працює інспектором
патрульної служби БПС КМУ ГУМВС
України у Дніпропетровській області.
24.03.2013 року він у складі патруля
здійснював обов'язки з охорони
громадського порядку.

Вони йшли по парку Б.Хмельницького, та
побачили 2 людей, за якими біг третій та
кричав «Віддайте!». Він їх догнав, потім
обвинувачений вдарив його, той впав, і
вони підбігли до місця бійки та
затримали обвинуваченого. Він його
добре бачив, запам'ятав та впізнає. Там
було штучне освітлення і він його добре
роздивився.

Ми одразу ж підійшли, потерпілий був
побитий, просив ОСОБА_6 віддати його
телефон.

На ОСОБА_6 були сліди крові, у т.ч. - на
одязі.

Потім вони викликали автомобіль та
усі були доставлені до Дзержинського
РВ КМУ ГУМВС України у
Дніпропетровській області.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_5свідчень, що, на думку суду,
можуть мати значення для справи, не
надав, оскільки очевидцем подій не був,
і знає про них лише зі слів інших осіб.

Крім того, в судовому дослідженні
судом безпосередньо, в порядку п.16 ч.7
КПК України, ст.23 КПК України
досліджено документи, що маються у
справі та долучені стороною
обвинувачення.

Так, згідно ч.2 ст.84 КПК України,
процесуальними джерелами доказів є
(зокрема) документи.

Згідно п.3 ч.2 ст.99 КПК України,
документами (зокрема) є складені в
порядку, передбаченому цим Кодексом,
протоколи процесуальних дій та додатки
до них.

В ході судового розгляду судом в
порядку ст.358 КПК України безпосередньо
досліджено наступні документи:

- протокол огляду місця подій від
24.03.2013 року з додатком (фототаблицею),
згідно з яким ОСОБА_1 добровільно
видано (зокрема- мобільні телефони та
шапку

т.2, а.с.11-13

- протоколом пред'явлення особи
для впізнання від 24.03.2013 року з додатком
(фототаблицею), згідно з яким
потерпілий ОСОБА_3 упізнав ОСОБА_9, як
особу, що скоїла у відношенні нього
злочин

т.2, а.с.21-23

- протоколом пред'явлення речей
для впізнання від 24.03.2013 року з додатком
(фототаблицею), згідно з яким
потерпілий ОСОБА_3 упізнав серед інших
телефонів свій телефон, який до цього
добровільно видав ОСОБА_1

т.2, а.с.24-25

- протоколом одночасного допиту
осіб від 23.05.2013 року, між ОСОБА_7 та
ОСОБА_1, під час якого ОСОБА_7 підтвердив
свої свідчення про скоєння злочину
ОСОБА_1 При цьому суд вважає, що
положення ч.4 ст.95 КПК України не можуть
бути застосовані до протоколу
одночасного допиту, оскільки викладені
у ньому відомості не є показаннями у
сенсі, визначеному ч.1 ст.95 КПК України,
т.я. у ній йде мова тільки про дані,
отримані шляхом допиту (а не
одночасного допиту) однієї особи (а не
декількох осіб)

т.2, а.с.90-92

- протоколом одночасного допиту
осіб від 23.05.2013 року, між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, під час якого ОСОБА_4показав, що
після їх бійки з потерпілим, ОСОБА_1
забрав у потерпілого шапку та
мобільний телефон та поклав їх до себе
у кишеню. При цьому суд вважає, що
положення ч.4 ст.95 КПК України не можуть
бути застосовані до протоколу
одночасного допиту, оскільки викладені
у ньому відомості не є показаннями у
сенсі, визначеному ч.1 ст.95 КПК України,
т.я. у ній йде мова тільки про дані,
отримані шляхом допиту (а не
одночасного допиту) однієї особи (а не
декількох осіб)

т.2, а.с.94-95

Незважаючи на те, що обвинувачений
винним визнав частково, суд, вислухавши
свідчення учасників процесу та
безпосередньо дослідивши вищевказані
докази та документи, що містяться у
матеріалах кримінальної справи,
вважає, що його вина у скоєнні злочину
доведена у повному обсязі.

При цьому, суд критично сприймає
свідчення ОСОБА_1 щодо часткової
непричетності його до скоєння злочину,
а також свідчення ОСОБА_4, надані у
судовому засіданні, оскільки вони явно
протирічать встановленим та
дослідженим доказам, і, отже, не
підтверджуються фактичними
обставинами справи.

Суд вважає вказані свідчення
обвинуваченого лінією захисту з метою
уникнення відповідальності за вказане
кримінальне правопорушення, а
показання ОСОБА_4 - як спробу з хибно
розуміємих товариських міркувань
допомогти знайомому уникнути
кримінальної відповідальності.

Крім того, суд критично сприймає
показання учасників процесу щодо
здійснення на них тиску
співробітниками Дзержинського РВ КМУ
ГУМВС України у Дніпропетровській
області, оскільки жоден з них жодним
чином не оскаржив жодних процесуальних
або інших дій будь-кого за
співробітників, що приймали участь у
розслідуванні даної справи.

Разом з тим, суд вважає недоведеним
факт відкритого викрадання ОСОБА_1 у
потерпілого грошових коштів у сумі 200
грн, оскільки останній був затриманий
безпосередньо після скоєння злочину, і
в ході подальшого огляду ані у нього
особисто, ані на місці події вказаних
грошових коштів виявлено не було.

При цьому, суд зазначає, що вказане не
впливає на правову кваліфікацію
скоєного обвинуваченим злочину.

Суд також вважає, що вина
обвинуваченого у скоєні даного злочину
доведена у повному обсязі, а його дії
вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК
України за ознаками відкритого
викрадення чужого майна (грабіж),
поєднаного із насильством, що не є
небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого, вчиненого повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому
суд, згідно ст. 65 КК України, враховує
ступінь тяжкості скоєного злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують чи обтяжують покарання.

Так, суд враховує, що скоєний злочин є
тяжким злочином,обвинувачений
частково визнав свою вину.

Матеріальні збитки відшкодовано
шляхом повернення викраденого.

Обставин, що обтяжують чи пом'якшують
покарання, не виявлено.

ОСОБА_1 раніше судимий, не знаходиться
на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний
диспансер м.Кривий Ріг», за місцем
проживання характеризується
посередньо( т.2 , а.с.99-105).

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне з урахуванням обставин
справи та особи обвинуваченого
призначити йому покарання у вигляді
позбавлення волі, вважаючи, що тільки
таке покарання буде необхідним та
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів.

Разом з тим, враховуючи фактичні
обставини справи, малозначність та
незначну вартість самого
матеріального предмету посягання та
заподіяної шкоди, особу
обвинуваченого, суд доходить до
висновку, що призначення за скоєння
даного злочину при даних обставинах
покарання у вигляді позбавлення волі з
реальним відбуванням такого покарання
буде явне не відповідати ступеню
суспільної небезпеки вчиненого
злочину та спричинених
суспільно-небезпечних наслідків, а
тому вважає за можливе призначити
покарання з випробуванням відповідно
до ст.75 КК України, оскільки доходить до
висновку про можливість виправлення
засудженого без відбування покарання.

Обов'язки, покладені на
обвинуваченого впродовж іспитового
строку, суд визначає згідно ст.76 КК
України.

Питання про речові докази вирішується
судом згідно вимог ч.9 ст.100 КПК України,
а саме:

- мобільний телефон «Нокиа»
(передано під розписку на зберігання
власнику ОСОБА_3, т.2 а.с.26,28) - залишити
власнику;

- шапку темного кольору (передано
під розписку на зберігання власнику
ОСОБА_3., т.3 а.с.27,28) - залишити власнику.

Відповідно доч.1 ст.377 КПК України
засуджений підлягає звільненню з-під
варти у залі суду.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.374 КПК України
суд вважає за необхідне до набрання
вироком законної сили обрати у
відношенні ОСОБА_1 запобіжний захід у
вигляді домашнього арешту, заборонивши
йому залишати житло у час з 19 години
вечора до 7 години ранку, про що
повідомити орган внутрішніх справ в
порядку ч.3 ст.181 КПК України - для
виконання.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А
Л И В:

Визнати ОСОБА_1винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст.186КК
України та призначити йому покарання у
вигляді 5 (п'яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити
засудженого від відбування
призначеного покарання у вигляді
обмеження волі з іспитовим строком у 3
(три) роки, якщо він протягом вказаного
іспитового строку не вчинить нового
злочину і виконає покладені на нього
обов'язки.

Згідно п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України
покласти на засудженого обов'язки не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання,
роботи або навчання; періодично
з'являтися для реєстрації в
кримінально-виконавчій інспекції.

Звільнити засудженого з-під варти в
залі суду.

До набрання вироком законної сили
обрати у відношенні ОСОБА_1 запобіжний
захід у вигляді домашнього арешту,
заборонивши йому залишати житло у час з
19 години вечора до 7 години ранку, про що
повідомити орган внутрішніх справ в
порядку ч.3 ст.181 КПК України - для
виконання.

Речові докази:

- мобільний телефон «Нокиа»
(передано під розписку на зберігання
власнику ОСОБА_3, т.2 а.с.26,28) - залишити
власнику;

- шапку темного кольору (передано
під розписку на зберігання власнику
ОСОБА_3., т.3 а.с.27,28) - залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду через Дзержинський
районний суд м.Кривого Рогу впродовж 30
днів з дня його проголошення.

Суддя:В. Є. Сільченко