У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

за участю прокурора

Опанасюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні у
м. Києві 15 листопада 2007 року матеріали провадження про відмову в
порушенні кримінальної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 грудня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 30 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Шевченківського
районного суду м. Чернівців від 14 грудня 2006 року залишено без задоволення
скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого прокурора відділу нагляду прокуратури
Чернівецької області від 14 листопада 2005 року про відмову в порушенні
кримінальної справи щодо старшого слідчого СВ УМВС України у Чернівецькій
області ОСОБА_2 за відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2
ст. 169, ч. 1 ст. 367 КК України.

Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 30 січня 2007 року зазначену постанову залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судовий розгляд його скарги був проведений неповно, у
зв'язку з чим йому було безпідставно відмовлено у задоволенні його скарги на
постанову прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_2, просить скасувати постанову Шевченківського районного
суду м. Чернівців від 04 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 30 січня 2007 року з направленням справи на
розслідування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав, що
касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані ним
судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали провадження і обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 03 листопада 2005 року
ОСОБА_1 звернувся до прокурора Чернівецької області зі скаргою,
у якій ставив питання про порушення кримінальної справи щодо слідчого ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 КК України.
При цьому посилався на те, що слідчим були порушені вимоги ст. 159 КПК України,
а саме, не вжиті відповідні заходи піклування про неповнолітніх дітей
заарештованого, яким на той час був він - ОСОБА_1 Крім цього, вказував на те, що слідчий примусив його
відмовитися від участі захисника ( а. с. 11 ).

Прокурором відділу нагляду прокуратури Чернівецької
області була розглянута скарга ОСОБА_1 та за
результатами її перевірки 14 листопада 2005 року винесена постанова про відмову
в порушенні кримінальної справи щодо слідчого ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу злочину (а. с. 10 ).

Як видно з тексту зазначеної постанови прокурора, під час
перевірки скарги ОСОБА_1 було встановлено, що у нього є неповнолітні діти, що
проживають з його дружиною і не потребують вжиття заходів піклування, які
передбачені ст. 159 КПК України.

ОСОБА_1 у порядку, передбаченому ст. 236-1 КПК України оскаржив до
суду постанову прокурора від 14 листопада 2005 року про відмову в порушенні
кримінальної справи ( а. с. 2 ).

У відповідності до вимог ст. 236-2 КПК України,
розглянувши скаргу, суддя залежно від того, чи були при відмові у порушенні
справи виконані вимоги статті 99 цього Кодексу, приймає одне з таких рішень: 1)
скасовує постанову про відмову в порушенні кримінальної справи і повертає
матеріали для проведення додаткової перевірки; 2) залишає скаргу без
задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді скарги ОСОБА_1 суд дотримав зазначені вимоги закону, належним чином
перевірив законність винесеної прокурором постанови і дійшов обґрунтованого
висновку про те, що скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає.

Крім цього, такі ж, як і в касаційній скарзі, твердження ОСОБА_1 висловлював у своїй апеляції. Апеляційний суд визнав їх
безпідставними, належним чином умотивувавши свої висновки.

Доводи ОСОБА_1 про те,
що слідчий ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. 159 КПК України не вжив заходів
піклування щодо його неповнолітньої сестри і це є підставою для порушення
відносно слідчого кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.
364 КК України, є безпідставними. Як убачається з тексту заяви ОСОБА_1 від 03 листопада 2005 року про порушення кримінальної справи
щодо слідчого ОСОБА_2, він у ній не посилався на зазначені обставини, а тому
ці обставини не були предметом перевірки, яку проводив прокурор, що виніс
постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Не перевіряв цих
обставин і суд, оскільки вони виходять за межі вимог, які були предметом
дослідження.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14
грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області - без зміни.

СУДДІ:

Гошовська Т.В. Верещак
В.М. Мороз М.А.