Дата документу Справа № 332/1203/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1202/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/1203/14-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 125 ч. 1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджуючись з вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2014 року відносно нього, вважає, що суд, розглядаючи кримінальне провадження, надав неправильну оцінку добутим доказам, у зв`язку з чим судове провадження проведено неповно та однобічно, висновки викладені судом у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать дослідженим доказам по справі та матеріалам кримінального провадження.

Свої доводи ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що на судовому слідстві не досліджувалися: подія злочину (час і місце злочину), спортивна сумка, яка ним була долучена в якості доказу, мотив скоєння злочину. Докази здобуті на досудовому слідстві сфальшовані, а в суді першої інстанції належна оцінка таким доказам не надана. Судом першої інстанції не розглядались всі обставини які могли бути підставами для звільнення його від кримінальної відповідальності, а саме наявність у нього неповнолітньої дитини.
У зв`язку з чим, ОСОБА_6 просить скасувати вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2014 року відносно нього та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину та недоведеністю його вини у скоєнні даного злочину.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 510 грн.

На відшкодування моральної шкоди із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 ухвалено стягнути 2 000 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Вироком вирішена доля речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.

Вислухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали, що вирок суду законний та обґрунтований, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вироку, 27.12.2013 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у трамваї № 8, при виході з якого на зупинці громадського транспорту «Глазунова» в м. Запоріжжя штовхнув ОСОБА_9 при цьому наніс не менше чотирьох ударів спортивною сумкою по голові, тулубу та руці чим спричинив останньому синці в області лівого лучезап`ясткового суглобу, на лівому передпліччі, садно в центрі тім`яної частини голови, з правої сторони на лобі ділянка крововиливу, що згідно висновку експерта № 5039 від 28.12.2014 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у інкримінованому йому злочині при викладених у вироку обставинах не визнав та пояснив, що 27.12.2013 року приблизно о 16.30 годині він їхав в трамваї разом з ОСОБА_8 .. Коли вони виходили на зупинці «Глазунова» ОСОБА_8 штовхнув його, вони вийшли на зупинці, де почали бити один одного сумками. При цьому ОСОБА_8 отримав тілесні пошкодження, як йому вбачається в результаті того, що сам влучив по собі своєю ж сумкою, коли він відбивав напад. Сумка у нього була пуста. Після бійки ОСОБА_6 , не бачив тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 . Сам ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не отримав. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на досудовому слідстві і в суді давали неправдиві свідчення.

Таким чином, ОСОБА_6 , визнаючи місце, час скоєння злочину обставини, при яких відбулася бійка, вважає, що потерпілий першим його штовхнув та почав бити його своєю сумкою, а обвинувачений захищався від нападу сумкою, яка була й нього.

Згідно з висновком експерта № 5059 від 28.12.2013 року, який підтверджує, що «кровоподтеки в области левого лучезапястного сустава, на левом предплечье, ссадина в центре теменной части головы, участок кровоизлияний на лбу справа у ОСОБА_8 квалифицируются как легкие телесные повреждения» (а.с.73);

Згідно з висновком експерта № 997Д від 28.02.2014 року, який підтверджує, що «взаиморасположение потерпевшего и нападающего в момент причинения телесных повреждений могли быть любым при условии доступности соответствующего участка тела для нанесения удара. Выявленные телесные повреждения у ОСОБА_8 образовались не менее чем от 4 травматических воздействий» (а.с.72).
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що 27.12.2013 року приблизно о 16.30 годині він їхав в трамваї, ОСОБА_6 він помітив тоді коли вони виходили на зупинці «Глазунова» оскільки ОСОБА_6 виштовхав його з трамвая на трамвайній зупинці, де ОСОБА_6 почав бити його сумкою по голові. Сумка ОСОБА_6 була повна, в ній були якісь важкі предмети.

У ОСОБА_8 був пакет з легкими речами, оскільки пакет не витримає важких предметів. При цьому ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, і пішов додому оскільки погано почувався. Сам ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не отримав. На роботі він дізнався про те, що бійку на зупинці бачив ОСОБА_10 , який разом з ним працював на заводі.
Показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні повідомив, що 27.12.2013 року приблизно о 16.30 годині він повертався додому, разом з своєю подругою. На зупинці трамвая «Глазунова» він побачив, що ОСОБА_6 , якого він раніше не знав, бив його співробітника ОСОБА_8 спортивною сумкою, в якій могли знаходитись якісь скляні речі. ОСОБА_10 бачив, що ОСОБА_6 наніс йому приблизно 10 ударів по голові. Конфлікт він спостерігав 3-4 хвилини. ОСОБА_8 тільки оборонявся. Він не бачив, які тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_8 , оскільки було вже темно і він знаходився на відстані біля п`яти метрів тому розгледіти це не міг. На роботі він спитав у ОСОБА_8 , що відбулось і дізнався, що його побив ОСОБА_6 .

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні підтвердила, що 27.12.2013 року приблизно о 16.30 годині вони разом з ОСОБА_12 повертались додому. На зупинці трамвая «Глазунова» вони побачили, що ОСОБА_6 , бив співробітника ОСОБА_10 - ОСОБА_8 сумкою чи пакетом. Згідно звукам, які були при ударах, в сумці могло знаходитись скло. Конфлікт вони спостерігали приблизно 5 хвилин. ОСОБА_8 тільки оборонявся. ОСОБА_11 не бачила, які тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_8 , відстань не дозволяла бачити це.

При цьому будь яких доказів неправдивості пояснень зазначених свідків матеріали кримінального провадження не містять, а ОСОБА_6 із заявою про притягнення цих свідків до відповідальності за завідомо неправдиві свідчення не звертався. Ця обставина спростовує доводи апеляції про неправдивість свідків. Крім того, зазначені свідчення узгоджуються з висновками судово медичних експертиз та поясненнями потерпілого про характер та локалізацію отриманих ним тілесних ушкоджень, тому сумнівів у їх правдивості не викликають.

Доводи ОСОБА_6 про те, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками згідно протоколу цієї слідчої дії було проведено з грубим порушенням процесуального закону, оскільки в якості понятої приймала участь ОСОБА_13 , яка на далі була допитана в якості свідка є непереконливими, оскільки згідно ч.7 ст.223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. Будь яких даних про те, що ОСОБА_13 відноситься до категорії перелічених осіб, або є особою заінтересованою в результатах кримінального провадження матеріали провадження не містять та ОСОБА_6 не надані. Оцінка доказів, яка ґрунтується на припущеннях законом заборонена. Будь яких клопотань про дослідження будь яких доказів ані в апеляційній скарзі, ані в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений не заявляв.

Тому, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина підтверджена доказами, які є в матеріалах провадження, і його діям суд першої інстанції дав належну і відповідну юридичну оцінку.

Зазначені докази узгоджуються між собою, об`єктивно відтворюють обставини скоєння злочину та викривають ОСОБА_6 у скоєнні цього злочину. Тому доводи про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України та недоведеність його вини є безпідставними.

Доводи ОСОБА_6 про те, що на судовому слідстві не досліджувалися: подія злочину (час і місце злочину), спортивна сумка, яка ним була долучена в якості доказу, мотив скоєння злочину є безпідставними і спростовуються змістом журналів судових засідань та вироку.
Наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, та позитивної характеристики (А.С.80) не можуть бути підставами для звільнення його від кримінальної відповідальності.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями вимог ст. 65 КК України. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, та дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психо неврологічному диспансері не перебуває, пенсіонер.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4