Дата документу Справа № 331/1625/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1064/15
Єдиний унікальний № 331/1625/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 190 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000365 за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Вільнянськ Запорізької області, громадянка України, з середньою спеціальною освітою, не заміжня, не працююча, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима;

визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України і їй призначено покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 600 гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 510 гривень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 600 гривень.
Міра запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишена у виді особистого зобов`язання. Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи дитиною, позбавленою батьківського піклування, згідно з витягом з наказу № 1 «З-УДЗ» від 26.08.2011 р. про зарахування до складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням, була зарахована з 01.09.2011 р. до складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням за професією «кухар, кондитер» на базі повної середньої освіти до ДНЗ «Запорізький професійний торгівельно-кулінарний ліцей».

Надалі, згідно з витягом з наказу № 13 «В-УДЗ» від 24.12.2012 р. про відрахування зі складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням у зв`язку з їх випуском, ОСОБА_7 була відрахована у зв`язку з випуском з 21.12.2012 р. зі складу учнів, як таких, що закінчили повний курс навчання та успішно склали державні випускні кваліфікаційні екзамени за професією «кухар, кондитер» на базі повної середньої освіти з ДНЗ «Запорізький професійний торгівельно-кулінарний ліцей».

Згідно з п.п. 4 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 5.04.1994 р. зі змінами учням, студентам, з числа дітей сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, ... що навчались або виховувались в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, при їх працевлаштуванні видається одяг, взуття, м`який інвентар і обладнання на суму, не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також одноразова грошова компенсація у розмірі шести прожиткових мінімумів. За бажанням випускникам навчальних закладів може бути виплачена грошова компенсація у розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що вона не працевлаштована після закінчення навчання в ДНЗ «Запорізький професійний торгівельно-кулінарний ліцей», з метою отримання одноразової грошової компенсації у розмірі шести прожиткових мінімумів, надала до вказаного навчального закладу зворотній талон до направлення на роботу, без номеру, від 20 грудня 2012 p., згідно з яким ДНЗ «Малятко» повідомив, що випускник ОСОБА_7 призначена на посаду кухаря з місячним окладом 1000 гривень з підписом керівника установи - ОСОБА_9 та відбитком печатки ДНЗ «Малятко».

Згідно з витягом з наказу № 3-фу від 04.01.2013 р. про виплату одноразової грошової допомоги випускникам 2012 року із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_7 , як випускниці 2012 року з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на підставі довідки про працевлаштування було нараховано одноразову грошову допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів, а саме 6570 гривень.

Крім того, відповідно до витягу з наказу № 4-фу від 04.01.2013 р. «Про забезпечення одягом, взуттям, м`яким інвентарем і обладнанням учнів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, випускників 2012» ОСОБА_7 , як випускниці 2012 року з числа дітей -сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на підставі довідки про працевлаштування нараховано грошову компенсацію у розмірі 680 грн. на придбання одягу та взуття.

Відповідно до платіжної відомості № за грудень 2012 р. ОСОБА_7 було сплачено грошові кошти в сумі 7250 гривень.

Таким чином, в результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 безпідставно отримала одноразову грошову допомогу випускникам з числа дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на підставі довідки про працевлаштування, у сумі 7250 грн., тим самим заволоділа грошовими коштами місцевого бюджету на загальну суму 7250 гривень.

Одночасно з цим, ОСОБА_7 в один із днів наприкінці грудня 2012 p., у денний час, маючи намір на використання завідомо підробленого документа, діючи з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що вона не є працевлаштованою до ДНЗ «Малятко» на посаду кухаря, знаходячись в приміщені ДНЗ «Запорізький професійний торгівельно-кулінарний ліцей», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ілліча, буд. 45, надала завідомо підроблений офіційний документ -зворотній талон до направлення на роботу до вказаного навчального закладу з метою отримання одноразової грошової допомоги у розмірі шести прожиткових мінімумів та грошової компенсації на придбання одягу та взуття, як випускниці 2012 року з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на підставі довідки про працевлаштування.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченої. При цьому зазначає, що суд не врахував, що обвинувачена вчинила два умисних злочини, шкода від яких склала 7250 грн., та яка до теперішнього часу не відшкодована, а тому призначив останній надто м`яке покарання у виді мінімальних розмірів штрафів за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, ще й відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за принципом поглинення покарань. Крім того, призначив штраф за санкціями ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України у виді твердої грошової суми, яка не є кратною неоподаткованому мінімуму доходів громадян, передбаченому кримінальним законом.

На підставі цього, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену, зокрема в останньому слові, яка просила вирок залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Висновок суду про доведеність винності обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, правильність кваліфікації її дій та призначений вид покарання, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як убачається зі змісту вироку, суд при обранні обвинуваченій покарання урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про її особу, в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої.

Зокрема, при обранні щодо ОСОБА_7 міри покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 600 гривень та за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 510 гривень, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, об`єм обвинувачення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку, визнання вини та щире каяття, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання та, застосувавши положення ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначив покарання у вигляді штрафу у межах інкримінуємих санкцій, мотивувавши неможливість призначення іншого виду покарання, і яке, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання кваліфікував кримінальні правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, що не оскаржувалось прокурором ні в першій, ні в апеляційній інстанціях.

Відповідно до санкцій ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, у тому числі, передбачено покарання у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Мінімальний розмір штрафу за цими законами, з урахуванням вимог ст. 53 КК України, складає тридцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно до ч.1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судами закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту та призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання прокурора на порушення судом закону України про кримінальну відповідальність не мають свого підтвердження, доводи апеляційної скарги не вмотивовані та необґрунтовані.

Суд першої інстанції обираючи при ухваленні вироку норму Закону про кримінальну відповідальність, яка підлягає застосуванню, вирішував питання про міру покарання, яка має бути призначена обвинуваченій, в межах, установлених в санкціях статтей, в даному випадку ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, якими встановлений розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винної в межах від тридцяти до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто від 510 гривень до 850 гривень.

Таким чином, будь-яких порушень норм діючого законодавства, судом першої інстанції при призначенні покарання не допущено, оскільки будь-яких вказівок про необхідність призначення чіткого, сталого чи округленого розміру кратності, закон в собі не містить, як і обмеження чи заборону застосування покарання у вигляді визначеної твердої суми, оскільки законодавством встановленні найнижча та найвища межа розміру кратності, які можуть бути накладенні у виді грошового стягнення в межах, установлених в санкціях ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурора не наведено обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому з мотивів, наведених у ній, підстав для скасування судового рішення щодо ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів не має підстав вважати вирок районного суду незаконним та необґрунтованим, а тому підстав для задоволення скарги прокурора не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2015 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4