Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Радивилівського районного суду від 10 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000456 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

- з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Вироком Радивилівського районного суду від 10 грудня 2014 року ОСОБА_5 , засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 здійсненні ним документально підтвердженні процесуальні витрати в розмірі 1243 (одна тисяча двісті сорок три) грн. 62 коп.

За вироком суду ОСОБА_5 , визнаний винним та засуджений за те, що 20 вересня 2013 приблизно о 07 год. 20 хв., перебуваючи на сходах свого будинку по АДРЕСА_2 , зустрів жителя його будинку ОСОБА_6 , з яким на протязі тривалого часу перебуває в неприязних відносинах, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт, під час якого ОСОБА_5 , умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс не менше двох ударів ОСОБА_6 в різні частини тіла, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді обмежених розмірів (3*3 см. і 1,5*1,5 см.), синців на тильній поверхні першого пальця лівої кисті і на зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча, які згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ №5 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що вирок суду, винесений судом внаслідок однобічності та неповноти дізнання, досудового і судового слідства, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та порушенням кримінального процесуального закону. Доводить, що судом не враховано розбіжностей в показах свідка ОСОБА_8 та те, що його квартира знаходиться на другому поверсі і він не міг бачити кров на губі ОСОБА_6 , який стояв до нього спиною, а також те, що з даним свідком ОСОБА_5 давно перебуває у неприязних відносинах. Вказує, що у вироку суду взагалі відсутня згадка про те, що в суді, на прохання захисту, давались свідчення свідком ОСОБА_9 , які повністю співпадають із його свідченнями та свідченнями, його дружини та невістки і повністю спростовують свідчення свідка ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_6 .. Зазначає, що висновок суду про те, що саме висновок комісійної судово-медичної експертизи Житомирського бюро СМЕ є незаперечним доказом його вини у нанесені ОСОБА_6 20.09.2013 року синців в нижній третині зовнішньої поверхні лівого плеча та тильної поверхні першого пальця лівої кисті рук, є тільки припущенням, оскільки згідно п.4 вказаного висновку зазначено дослівно «експертна комісія не виключає можливості утворення виявлених у нього синців у термін 20.09.2013 року." Просить вирок суду про визнання ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України скасувати і закрити щодо нього кримінальне провадження.

- потерпілий ОСОБА_6 зазначає, що висновком експерта № 148 Житомирського бюро СМЕ підтверджується перелом коренів зубів 42-го (2-го зуба на нижній щелепі справа) та 31-го (1-го зуба на нижній щелепі зліва), однак експертна комісія фактично ухилилась від встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, посилаючись на відсутність в медичній документації даних щодо кольору крововиливу, а суд не взяв до уваги та не зробив належного висновку, що згідно наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 р. перелом коренів зубів відноситься до легких тілесних ушкоджень з незначною втратою працездатності, а тому, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення повинне кваліфікуватися за ч.2 ст.125 КК України. Вказує, що під час судового розгляду була допущена неповнота судового розгляду, а саме, не зважаючи на задоволене клопотання про допит свідка ОСОБА_10 , судом не було його допитано, а також безпідставно та неаргументовано було відхилено клопотання потерпілого ОСОБА_6 про виклик та допит свідків: лікаря-невропатолога Радивилівської районної лікарні ОСОБА_11 та лікаря-офтальмолога ОСОБА_12 (які проводили первинний медичний огляд потерпілого ОСОБА_6 та проводили відповідні записи в медичній картці амбулаторного хворого). Доводить, що конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник у зв`язку з тим, що останній, являючись депутатом Радивилівської міської ради, з метою захисту прав та законних інтересів своїх виборців (які на той час звернулися до нього за допомогою) ініціював питання перед правоохонними органами та іншими державними установами про вжиття заходів щодо звільнення ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_13 самовільно зайнятої ділянки прилеглої до будинку АДРЕСА_2 від незаконного будівництва (автогаража). Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним за ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі сімдесяти тисяч гривень, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі восьми тисяч сімсот п`ятдесяти гривень 52 копійок, вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 здійсненні ним документально підтвердженні процесуальні витрати в розмірі однієї тисячі двохсот сорока трьох гривень 62 копійок залишити без змін.

Заслухавши доповідача ОСОБА_1 , доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про задоволення його апеляційної скарги, скасування вироку суду і закриття кримінального провадження щодо нього та залишення без задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 ; думку потерпілого ОСОБА_6 про скасування вироку суду та постановлення нового вироку стосовно ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України та залишення без задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 ; міркування прокурора ОСОБА_7 про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено ґрунтується на сукупності досліджених і належно оцінених доказів, які узгоджуються із матеріалами кримінального провадження.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України є вірною.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав встановленим, що саме ОСОБА_5 20 вересня 2013 року наніс ОСОБА_6 два удари в щелепу та викручував великий палець лівої руки.

Допитана в ході судового провадження свідок ОСОБА_14 ствердила, що 20.09.2013 року в під`їзді будинку, де вона проживає між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відбувся конфлікт під час якого ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Зазначила, що на обличчі ОСОБА_6 була кров, він тримався за щелепу.

Той факт,що саме ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження підтвердив в суді свідок ОСОБА_8 .

Із показань свідків працівників міліції ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які виїжджали на місце події вбачається, що ОСОБА_6 повідомив їх про те, що саме ОСОБА_5 заподіяв йому тілесні ушкодження.

За висновком комісійної судово-медичної експертизи №148 від 12.11.2014 року проведеної Житомирським обласним бюро СМЕ вбачається, що виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а саме: синець на зовнішній поверхні лівого плеча, синець на тильній поверхні першого пальця лівої кисті, крововилив в ділянці нижньої щелепи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я та не виключається можливість їх заподіяння 20.09.2013 року.(а.с.158-165).

Висновок експертизи науково обґрунтований, мотивований, узгоджується із добутими у справі доказами і сумнівів у судової колегії не викликає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно відсутності в його діях складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України та закриття кримінального провадження, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу і спростовуються встановленими у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 , щодо заподіяння йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я, а саме: переломів коренів зубів 42, 31 на нижній щелепі та нанесення удару в тильну частину голови, що призвело до різкої втрати зору на ліве око та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України є безпідставні.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №148 від 12.11.2014 року проведеної Житомирським обласним бюро СМЕ наявні у ОСОБА_6 захворювання очей не знаходяться у прямому причинному зв`язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями. Враховуючи розбіжності у медичних документах: в картці стоматологічного хворого зазначено, що 42 та 31 зуби є штучними, а в наданій самим потерпілим медичній картці зазначено, що ці зуби є коронками, та рентгенологічне дослідження, що дійсно мав місце перелом коренів зубів 42 та 31, однак неможливо встановити термін утворення переломів 42 та 31 зубів ОСОБА_6 через проведене попереднє лікування.(а.с.164).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Що стосується цивільного позову, то суд вірно відмовив в задоволенні матеріальної шкоди за лікування потерпілим ОСОБА_6 очей, оскільки захворювання очей не перебувало у причинному зв`язку з заподіянням ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Розмір моральної шкоди заявлений потерпілим судом задоволено частково, виходячи із характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий та засад розумності, виваженості та справедливості, як зазначено в п.9 Плостанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди».

Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України. Призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших злочинів і є мінімальним, передбаченим законом за даний злочин.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Радивилівського районного суду від 10 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції може бути подана учасниками судового розгляду касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3