АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1099/15 Справа № 202/1103/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянин України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

був визнаний винним та засуджений за ч. 1 ст. 212 КК України, до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Стягнуто з директора ТОВ «Екотек-Д» ОСОБА_8 на користь держави несплачений податок на додану вартість 845980,2 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду в частині цивільного позову скасувати та прийняти рішення про залишення позову без розгляду, оскільки вважає вирок суду в частині стягнення безпосередньо з нього податку на додану вартість незаконним та необґрунтованим, що судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню при розгляді позовних вимог, оскільки:

- він не був ознайомлений з самим позовом, його не було долучено до обвинувального акта, його копії та відповідні матеріали йому не вручались;

- судом не наведено жодної норми матеріального та процесуального права, на підставі яким вирішено питання про задоволення цивільного позову прокурора;

- судом не враховано норми матеріального права про те, що вимоги про стягнення податків на користь держави не можуть бути розглянуті в порядку кримінального чи цивільного судочинства;

- вимога прокурора про стягнення саме з директора юридичної особи матеріальної шкоди завданій державі в вигляді несплати податків, є такою, що суперечить Податковому кодексу України та чинному законодавству, та задоволенню не підлягає.

Крім того, вказує на те, що за змістом ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні може бути лише фізична або юридична особа, якій завдано матеріальної або моральної шкоди, та яка у порядку, встановленому кодексом, пред`явила позов, а не орган державної влади.

Згідно вироку суду, відповідно до наказу №2 від 27.08.2013 року ОСОБА_8 працював директором ТОВ «Екотек-Д», що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Агнії Барто, 19, кв. 15 і перебуває на податковому обліку в органах податкової служби Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська.

Відповідно до посадових обов`язків ОСОБА_8 здійснював на підприємстві організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто будучи службовою особою, яка при веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Екотек-Д» достовірно знаючи про те, що до податкової звітності підприємства необхідно включати тільки ті показники, що відповідають проведеним фінансово-господарським операціям, з ціллю ухилення від сплати податків у значних розмірах, всупереч вимогам податкового законодавства, при формуванні бухгалтерського та податкового обліку, в порушення п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14; п.44.1 ст.44; ст.185; п.п.198.1, 198.2,198.3, 198.6 ст.198; п.п.200.1, 200.2 ст. 200, п.п.201.1, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України подав до Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2014 року, яка не відповідає фінансово-господарським операціям підприємства, а саме занизив об`єкт оподаткування, шляхом віднесення до складу податкового кредиту витрати, пов`язані з придбання ТПЦ у контрагента-постачальника податкового кредиту з податку на додану вартість по безтоварним операціям з ТОВ «Блюз-Прінт», що призвело до фактичного ненадходження до бюджету податку на додану вартість у сумі 845 980.2 грн., що більш ніж у 1000 разів перевищує встановлений чинним законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян і відноситься до значного розміру.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, прокурора, який вважав необхідним вирок залишити без змін, як законний та обґрунтований, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги про скасування вироку в частині цивільного позову, прокурора, який вважав за необхідне вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований, представника Лівобережної ДПІ ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку в частині цивільного прозову, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, виходячи зі слідуючого.

Як вбачається з вироку, висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення суд зробив на підставі показань самого обвинуваченого. При цьому суд вказав, що ОСОБА_8 свою вину визнав в повному обсязі, а тому докази у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, як суд вказав у вироку, у судовому засіданні не досліджувались.

Дійсно, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Однак, як вбачається з оскарженого вироку, суд першої інстанції визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, та розглянув дійсне кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, судом першої інстанції було порушено порядок розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, оскільки не було з`ясовано у всіх учасників судового провадження, чи не заперечують вони проти такого порядку дослідження доказів.

Так, з журналу та прослуханого технічного запису перебігу судового засідання, прослуханого під час підготовки до апеляційного розгляду, вбачається, що розгляд кримінального провадження в судовому засіданні суд першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України взагалі не вирішував.

Згідно з вимогами ст.409 ч.1 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є в тому числі - істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Під час розгляду апеляційної скарги по суті апелянт пояснив, що суд першої інстанції під час судового розгляду цивільний позов не досліджував, не виясняв його думку щодо цивільного позову, визнає він його чи не визнає.

При перевірці доводів апеляційної скарги та даних, які містяться у матеріалах судового провадження, ці обставини знайшли підтвердження, виходячи з інформації, яка міститься в Журналах судових засідань та на технічному носії судового засідання від 11.03.,25.03.2015 року (судове провадження а. п. 29-30,77-78).

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону унеможливили для апеляційної інстанції розгляд та оцінку доводів, покладених в обґрунтування апеляційної скарги, у тому числі в частині доказів, які ставляться апелянтом під сумнів.

Відповідно до норм, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таким чином, суд першої інстанції суттєво порушив вимоги кримінального-процесуального закону, внаслідок чого вирок є незаконним та необгрунтованим. У зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону вирок суду підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню на новий судовий розгляд.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати, призначивши новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: