АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9587/14-к
Номер провадження 11-сс/786/464/14
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року м. Полтава

. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м.Кременчука на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 жовтня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 жовтня 2014 року відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, учня Кременчуцької вечірньої (змінної) школи № 3,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на 2 місяці з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч.5 ст. 194 КПК України.

З матеріалів провадження убачається, що старший прокурор прокуратури м.Кременчука звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно клопотання, неповнолітній ОСОБА_9 7 жовтня 2014 року близько 15 год. 15 хв., знаходячись поблизу буд. № 107 по пров. Г.Бреста в м. Кременчуці, повторно, відкрито, шляхом ривка заволодів мобільним телефоном «Lenovo A 390 t», вартістю 1 080 грн., який належить малолітньому ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
8 жовтня 2014 року близько 15 год. 25 хв., неповнолітній ОСОБА_9 , знаходячись неподалік буд. АДРЕСА_1 , повторно, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, наніс два удари рукою в обличчя неповнолітнього ОСОБА_11 , та заволодів належним останньому мобільним телефоном «Samsung I 8190 SEK» вартістю 2 380 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Відомості про вказані кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР та об`єднані під № 0003015.
16 жовтня 2014 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, вказав, що прокурором не доведено необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не в силі запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі старший прокурор прокуратури м.Кременчука просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вказує, що ОСОБА_9 раніше був звільнений від кримінальної відповідальності з передачею на поруки педагогічному колективу Кременчуцької вечірньої школи, після чого відносно нього був постановлений обвинувальний вирок, яким він засуджений за ч.1 ст. 185 КК України та звільнений від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України.
Просить взяти до уваги, що ОСОБА_9 виховується в неповній родині, мати не має на нього впливу, за місцем навчання характеризується негативно, перебуває на обліку в КМСД Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області, що свідчить про те, що ОСОБА_9 не став на шлях виправлення, продовжує вчиняти злочини.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, заперечення підозрюваного ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 про залишення апеляції скарги прокурора без задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Статтею 37 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН у 1989 році і ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється та використовується лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу.
Відповідно до п.13.2 «Пекінських правил» утримання під вартою до суду за можливістю має замінюватись іншими альтернативними заходами.
Частиною 2 ст. 492 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо неповнолітнього може бути застосований за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Відповідно ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Прокурор на обґрунтування доводів клопотання послався на те, що ОСОБА_9 вчинив тяжкі злочини, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
Прокурором у клопотанні зазначено, що під час досудового розслідування встановлено ризики, передбачені п.п.1, 3, 4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Разом з тим, всупереч вимогам п.5 ч.1 ст. 184 КПК України у клопотанні прокурора не викладено обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених ним, і як наслідок відсутнє посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
З матеріалів провадження убачається, що неповнолітній ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, при допиті в якості підозрюваного дав свідчення по справі щодо фактичних обставин скоєних ним у 15-річному віці правопорушень, викрадені мобільні телефони потерпілим повернуті, він має постійне місце проживання, мешкає спільно з матір`ю, навчається у вечірній школі.
Доводи прокурора, наведені у клопотанні, про наявність у підозрюваного судимостей не повною мірою відповідають матеріалам клопотання, оскільки, відповідно до ухвали Автозаводського райсуду від 07.04.2014 року ОСОБА_9 звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 185 КК України у зв`язку з передачею його на поруки педагогічному колективу Кременчуцької вечірньої (змінної школи) для виправлення та перевиховання із закриттям стосовно нього кримінального провадження (а.п.36).
Вирок, яким його засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з застосуванням ст. ст.75,104 КК України на час розгляду справи в районному суді та в апеляційному не набрав законної сили(а.п.38). ОСОБА_9 повідомлено про підозру про вчинення злочинів в рамках даного кримінального провадження, які скоєні до постановлення вироку Автозаводським райсудом.
Надане в апеляційній інстанції повідомлення про підозру від 29 жовтня 2014 року стосується події, яка мала місце 27.09.2014 року, тобто теж до постановлення вироку Автозаводським райсудом від 07.04.2014 року.
Самі по собі обставини на які посилається прокурор стосовно особи підозрюваного, що враховуються при обранні запобіжного заходу без наявності ризиків, не дають слідчому судді права на обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання, дійшов правильного висновку про можливість застосування до неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Твердження прокурора про неможливість застосування до неповнолітнього зазначеного запобіжного заходу внаслідок відсутності здійснення за ним контролю не ґрунтується на законі.
Так, відповідно до ч.3 ст. 179 КПК України контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду прокурор.
Окрім цього, відповідно до ч.1 ст. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.
Керуючись ст. 37 Конвенції про права дитини, ст.ст. 177, 419, 422, 492 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 жовтня 2014 року про обрання підозрюваному ОСОБА_9 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР під № № 0003015 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання залишити без змін, а апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м.Кременчука без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно
Головуючий суддя ОСОБА_2