У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
при секретарі ОСОБА_4.,
за участю прокурора ОСОБА_5.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000707 за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 лютого 2014 року щодо ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 цього Кодексу.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 лютого 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено, виключено з його вступної частини вказівку про попередні судимості ОСОБА_6 за вироками Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 липня 1986 року, 23 грудня 1987 року, 29 січня 1998 року, 23 лютого 2009 року та зазначено, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України не судимий.

У решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він приблизно о 23 год. в середині травня 2013 року на подвір'ї АДРЕСА_1 проник до будинку, що належить ОСОБА_7, звідки таємно викрав майно останньої на загальну суму 5 390 грн.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суди, знаючи, що відносно ОСОБА_6 постановлено ще один вирок Оріхівського районного суду від 30 жовтня 2013 року, необґрунтовано не призначили йому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, при цьому суд апеляційної інстанції помилково послався на можливість вирішення цього питання в судовому порядку під час виконання вироків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Твердження прокурора, що суд повинен був призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України - є безпідставними.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Станом на 27 листопада 2013 року - день постановлення наступного вироку щодо ОСОБА_6, вирок суду від 30 жовтня 2013 року не набрав законної сили, тобто ОСОБА_6 мав процесуальний статус обвинуваченого і не був засудженим.

За таких обставин суд першої інстанції, призначивши 27 листопада 2013 року покарання ОСОБА_6 лише за санкцією статті, за якою його визнано винним, і не призначивши покарання за сукупністю злочинів, діяв в межах кримінального процесуального закону, а тому касаційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Необґрунтованим є і твердження прокурора в касаційній скарзі про помилковий висновок суду апеляційної інстанції щодо можливості вирішення цього питання в судовому порядку під час виконання вироків відносно ОСОБА_6

Так, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про застосування покарання за наявності кількох вироків.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 лютого 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ____________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3