Ухвала

іменем україни

23 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши кримінальне провадження в режимі відеоконференції, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005143, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця та жителя АДРЕСА_2,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисника ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, в достатній мірі не оцінив наявні у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості й достовірності. Посилається на те, суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 187 КК України та призначив надмірно суворе покарання.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року,

- ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено за цим Законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна;

- ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено за цим Законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.

Судові рішення щодо ОСОБА_2 у касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду 11 серпня 2013 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись по вул. Шевченко, 1 в м. Дніпропетровську, з метою заволодіння чужим майном вчинив напад на ОСОБА_4, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, після чого заволодів майном потерпілого на загальну суму 2 310 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_1 на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти неї, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Однак вищезазначених вимог закону суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджені та їх захисники, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, подали апеляційні скарги з доповненнями до них, в яких просили його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Крім іншого, вони зазначали про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідність перекваліфікувати дії засуджених з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 125 КК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчих дій, вказуючи, що проведення огляду місця події та виявлення речових доказів почалося у відсутності понятих, про незабезпечення судом можливості допитати свідків обвинувачення стороною захисту.

Суд апеляційної інстанції коротко зазначив у мотивувальній частині ухвали доводи цих апеляційних скарг, але належним чином їх не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування та не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив їх без задоволення, обмежившись лише загальними формальними фразами.

Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому вона щодо ОСОБА_1 та на підставі ч. 2 ст. 433 цього Кодексу щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд апеляційної інстанції має перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційних скаргах учасників процесу, а також у касаційній скарзі захисника ОСОБА_3, і відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року щодо ОСОБА_1 та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_2 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7