Дата документу Справа № 226/2924/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1118/15
Єдиний унікальний № 226/2924/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001303 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок колегії суддів Димитровського міського суду Донецької області від 23 березня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Димитров Донецької області, громадянку України, маючу середню освіту, не працюючу, не заміжню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму;

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 01.11.2014 року.
Вирішена доля речових доказів. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертизи № 506 від 18.12.2014 року у сумі 393, 12 грн.
Виходячи з вироку, 01.11.2014 р., приблизно о 17.30 годині, ОСОБА_8 знаходилася у квартирі за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , де вони удвох вживали спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сталася словесна сварка, після якої ОСОБА_9 ліг на диван, що розташований у зальній кімнаті вказаної квартири та продовжував лаятися на адресу ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_9 , які виникли під час вказаної сварки, взяла зі стільця у зальній кімнаті ніж з дерев`яною рукояткою, та діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_9 , підійшла до останнього, який в той час лежав на дивані спиною доверху, та нанесла йому один удар ножем в область розташування життєво важливих органів - задньої поверхні грудної клітини зліва, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, яке є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті останнього.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період часу приблизно з 17.30 години до 18.00 години у вказаній квартирі внаслідок колото-різаного поранення грудної клітини зліва, проникаючого в плевральну порожнину із пошкодженням лівої легені, яке ускладнилося зовнішньою кровотечею, масивним крововиливом та проникненням повітря у плевральну порожнину, із розвитком гострої масивної крововтрати.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 зазначає, що на протязі досудового та судового слідства вона повністю визнавала вину у вчиненні кримінального правопорушення та сприяла у його розкритті та встановленню істини у провадженні. Між тим, посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема права на захист, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і даним про її особу, внаслідок суворості. При цьому вказує, що суд не надав належної уваги її показанням стосовно відсутності у неї умислу на вчинення вбивства ОСОБА_9 , не дослідив речові докази у провадженні, порушив її право на перехресний допит свідків і безпідставно знімав задані нею питання, чим обмежував у обраній тактиці захисту, а також взяв до уваги лише докази надані стороною обвинувачення. Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий обґрунтований вирок, яким призначити їй менш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинувачену, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, а обвинувачена просила вирок суду змінити та призначити їй менш суворе покарання, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні умисного злочину, за який її визнано винною та засуджено, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.

Не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченою, суд дослідив її показання, яка, будучи допитаною під час судового розгляду пояснювала, що 01.11.2014 р., приблизно о 17-00 - 17-30 годин, після вживання з ОСОБА_9 спиртних напоїв і виниклої після цього між ними сварки, вона, не бажаючи його вбивати, схопила зі стола ніж і вдарила ним в спину лежачому ОСОБА_9 , який згодом помер.

Зазначені покази узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а саме: з показаннями даними в ході судового розгляду: потерпілим ОСОБА_10 про те, що про вбивство брата ОСОБА_8 він дізнався 02.11.2014 року з дзвінка рідної сестри ОСОБА_11 , яка йому розповіла, про дзвінок слідчого з міліції про вбивство брата, а згодом і від самого слідчого про обставини справи; свідком ОСОБА_12 про те, що йому дзвонила ОСОБА_8 з повідомленням про вбивство ОСОБА_9 ; свідком ОСОБА_13 про те, що 01.11.2014 р. йому подзвонила його мати обвинувачена ОСОБА_8 і повідомила про вбивство або поранення ОСОБА_9 ; свідком ОСОБА_14 про те, що 01.11.2014 року вона від дільничного інспектора дізналася про вбивство ОСОБА_8 . ОСОБА_9 , а згодом була присутньою у якості понятої при огляді квартири ОСОБА_8 та трупа ОСОБА_9 , під час якого був виявлений ніж з дерев`яною рукояткою, яким, зі слів обвинуваченої, вона нанесла удар у спину ОСОБА_9 ; свідком ОСОБА_15 про те, що прийшовши у квартиру ОСОБА_9 , з яким підтримував дружні відносини, і з яким у той день 01.11.2014 року вживав спиртні напої, звернув увагу на те, що ОСОБА_9 лежав на лівому боці на дивані а ОСОБА_8 стояла поруч і тримала в руках ніж, а після його запитання відповіла: «Я дряпнула його ледве, ледве, йде кров». Перевернувши ОСОБА_9 на спину побачив, що у нього сіре обличчя а з рота іде піна.

Крім того, вина обвинуваченої у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами у справі: протоколом огляду місця події, а саме кв. АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_8 від 01.11.2014 р., де був виявлений труп ОСОБА_9 , та чотири ножі, одним з яких, зі слів ОСОБА_8 , вона нанесла йому удар, від якого той помер (т.1 а. п. 7-19); висновками судово-медичної експертизи № 452 від 03.11.2014 року, та додаткової судово-медичної експертизи № 3 від 03.12.2014 р., про сильний стан алкогольного сп`яніння, стосовно до живих осіб, тілесні ушкодження та причину смерті ОСОБА_9 (т.1 а.п. 20, 78, 104-113); висновками судово-імунологічних експертиз № 1107 і № 1108 від 14.11.2014 р., крові обвинуваченої ОСОБА_8 та крові трупа ОСОБА_9 відповідно (т.1 а. п. 118-119, 122-123); висновками експерта № 506 від 18.12.2014 р. про форми пошкодження одягу вилученого 04.11.2014 р. з трупа ОСОБА_9 , яке могло бути спричинено ножем, вилученим 01.11.2014 р. при огляді події у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.п. 155-156, 160-167); протоколом слідчого експерименту від 04.11.2014 р., в ході якого обвинувачена ОСОБА_8 за участю захисника ОСОБА_16 , судово-медичного експерта ОСОБА_17 поясняла механізм нанесення нею удару ножем ОСОБА_9 (а.п. 76,77); висновками судово-психіатричної експертизи № 532 від 27.11.2014 р. згідно яких, обвинувачена ОСОБА_8 у момент скоєння правопорушення могла усвідомлювати свої дії й керувати ними і в тимчасово хворобливому стані, що позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії й керувати ними, не перебувала і в теперішній час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.п. 92, 99-103).

Суд ретельно і належним чином дослідив ці докази у провадженні з точки зору їх належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності та виключають сумніви у причетності ОСОБА_8 до умисного скоєння інкримінованого їй злочину, а тому правильно обґрунтував ними її обвинувачення.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо не надання судом належної уваги її показанням стосовно відсутності у неї умислу на вчинення вбивства ОСОБА_9 , безпідставні, оскільки суд це перевірив, при цьому у вироку зазначив, що застосування обвинуваченою ножа, нанесення ним тілесного ушкодження в область розташування життєво важливих органів, механізм, сила, з якою був нанесений удар, свідчать про те, що такі дії носили цілеспрямований, умисний характер і були спрямовані на заподіяння смерті потерпілому.

Разом з тим, показання обвинуваченої в частині відсутності у неї умислу на вбивство, не збігаються з об`єктивними даними, отриманими під час проведення досудового розслідування: висновками експертиз, даними слідчих експериментів та оглядів, речових доказів, інших доказів щодо направленості умислу обвинуваченої, у справі не має, та суду такі докази надані не були.

Твердження обвинуваченої в апеляційній скарзі про обмеження судом у обраній нею тактиці захисту шляхом зняття заданих нею питань, порушення її права на перехресний допит свідків безпідставні, оскільки обвинувачена не була обмежена в постановці питань потерпілому та свідкам, які стосуються обставин провадження, а зняття деяких запитань, які не мають значення для такого провадження, знаходиться у компетенції головуючого у судовому засіданні, згідно зі ст. 321 КПК України, і не може вважатися порушенням права на захист.

Безпідставні і доводи про те, що суд взяв до уваги лише докази надані стороною обвинувачення, оскільки судом перевірялися докази надані до матеріалів кримінального провадження, яким згодом була надана відповідна оцінка.

Що ж стосується того, що суд не дослідив речові докази у провадженні, то це не спростовує, при наявності інших перевірених доказів, висновку суду про вину обвинуваченої ОСОБА_8 , і до того ж не є істотними порушеннями вимог процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вирішуючи питання щодо обрання виду та міри покарання обвинуваченій, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, суспільно-небезпечні наслідки від скоєного, дані про її особу, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що судом визнано обставиною, що обтяжує покарання та призначив їй покарання у вигляді позбавлення волі.
Але, на думку колегії суддів, правильно встановивши вищенаведені обставини, які впливають на визначення міри покарання, суд першої інстанції, тим не менш, поставився до цього питання формально, не перевіривши причини, які передували виникненню розглядаємої події.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена неодноразово заявляла про раніше побиття її ОСОБА_9 , та висловлювання останнім погроз її вбивства саме у день скоєння вбивства самого ОСОБА_9 , і висновки судово-медичної експертизи № 345 від 18.11.2014 року про встановлені тілесні ушкодження у обвинуваченої ОСОБА_8 , не спростовують зазначених нею фактів а навпаки, за відсутності спростовних відомостей, такі факти підтверджують. Крім того, про застосування фізичного насильства до обвинуваченої з боку потерпілого свідчать і покази, надані в судовому засіданні свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Посилання ж у вироку про те, що в день вбивства насильницьких дій відносно обвинуваченої потерпілий ОСОБА_9 не вчиняв, і фізичної сили не застосовував, не спростовують фактів застосування такого насилля у минулому.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної уваги твердженням обвинуваченої, не дослідив належним чином ці факти і не з`ясував в повній мірі, яким чином поведінка потерпілого вплинула на дії обвинуваченої.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що дані про агресивну, протиправну поведінку потерпілого необхідно вважати обставиною, яка пом`якшує покарання та суттєво знижує рівень суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_8 злочину, а разом з іншими пом`якшуючими обставинами є підставою для застосування положень ст. 69 КК України, тобто призначення ОСОБА_8 покарання більш м`якого ніж передбачено санкцією статті обвинувачення.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також репутацію потерпілого ОСОБА_9 , думку потерпілого ОСОБА_10 , який не наполягав на обранні обвинуваченій суворої міри покарання, особу обвинуваченої ОСОБА_8 , її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок впливу погрози вбивством зі сторони потерпілого, та попередніх аморальних дій з його боку, що колегія суддів визнає у відповідності до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання і приходить до висновку про можливість застосування ст. 69 КК України і зниження призначеного судом першої інстанції покарання до 5 років позбавлення волі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає своїй меті та вимогам ст.ст. 50,65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 23 березня 2015 року відносно обвинуваченої ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Зменшити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України призначене вироком Димитровського міського суду Донецької області від 23 березня 2015 року покарання, із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4