Справа № 1214/8759/2012
Провадження № 11кп/782/55/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при секретарі: ОСОБА_4 за участі прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 10 березня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лисичанська Луганської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 25.12.2007 року Лисичанським міським судом за ст.186 ч.2, ст.190 ч.1, ст.317 ч.1, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,

- 22.02.2008 року Лисичанським міським судом за ст.186 ч.2, ст.187 ч.1, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.06.2012 року по закінченню терміну покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

засуджено за ст.187 ч.2 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому на праві приватної власності майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання обчислено з 25.10.2012 року.

Арешт, накладений постановою СВ Лисичанського МВ ГУМВС від 31.10.2012 р. на майно, що належить ОСОБА_7 скасовано.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

21 жовтня 2012 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, скоїв напад на потерпілого ОСОБА_8 , в ході якого наніс останньому два удари кулаком по обличчю та один удар ногою по голові, в результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді: забою, садна потиличної області, припухлості м`яких тканин обличчя, параорбітальної гематоми справа, закритого перелому кісток носа з обох сторін без зміщення, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого, реалізовуючи свій злочинний умисел, заволодів грошима в сумі 7000 доларів США, що в еквіваленті, згідно офіційного курсу американського долара по відношенню до української гривні, складає 799 гривень 30 копійок за 100 доларів, тобто на суму 55951 гривна, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки вважає, що при розгляді кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 не було встановлено достатніх доказів, які підтверджують винність ОСОБА_7 в скоєнні злочину за ч.2 ст. 187 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 вказав, що, на його думку, в ході досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист, він вимушений був відмовитися від захисника на початку слідчих дій, при досудовому слідстві він безпідставно утримувався під вартою, без достатніх підстав строк утримання під вартою продовжувався, а збоку суду був відсутній контроль за обранням міри запобіжного заходу, що явилось суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону, порушення положень Конвенції про захист прав людини та основних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку в зв`язку з односторонністю та неповнотою досудового та судового слідства, суттєвого порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, невідповідністю викладених у вироці висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає, що справа судом розглянута з обвинувальним ухилом, не було надано належної оцінки тим обставинам, що в матеріалах справи відсутні докази його причетності до скоєння кримінального правопорушення, вирок ухвалений на підставі лише обвинувальних показів потерпілого ОСОБА_8 , з яким у нього склалися неприязні стосунки, і покази якого є помстою щодо нього, покази останнього суд належним чином не перевірив на предмет їх достовірності та точності.

Покази ж свідків, які суд поклав в обгрунтування вироку, на його думку, не можуть бути достатніми доказами його вини, оскільки ніхто з них не був очевидцем події, начебто ставшоїся між ним та потерпілим, та ніхто з них не вказав прямо на скоєння саме ним розбійного нападу.

Зазначає, що суд не встановив умисел та мотиви злочину, який йому інкримінується.

Також вказав, що суд першої інстанції не виконав вказівки, викладені в ухвалі апеляційного суду Луганської області від 11.10.2013 року, якою скасований попередній вирок, не дослідивши належним чином джерела появлення у потерпілого ОСОБА_8 грошових коштів в розмірі 7 600 доларів США, не встановив чи могли вони залишитися у останнього за тої обставини, що потерпілий продав квартиру 17.08.2012 р., а з заявою про здійснення відносно нього розбійного нападу звернувся в правоохоронні органи 22.10.2012 р., тобто більш чим через два місяца.

Апелянт зазначає, що покази під час судового слідства свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не співпадають з викладеними у вироці їх показами.

Посилається на те, що в порушення вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції проігнорував виправдовуючи його докази, порушив його право на захист, позбавивши можливості допитати у відкритому судовому засіданні таких важливих свідків, як ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Приводить доводи, які ставлять під сумнів висновок судово-медичної експертизи по встановленню тяжкості та механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, посилається на те, що не перевірена можливість випадкового їх виникнення в результаті знаходження потерпілого в стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що вирішуючи питання про призначення покарання суд необгрунтованно у вироці послався на те, що він не визнав свою вину у скоєному злочині.

Просить кримінальне провадження закрити, а в випадку неможливості закриття провадження, вирок суду скасувати, матеріали справи направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції та змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, або особисте зобов`язання.

Прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції від своєї апеляційної скарги до початку апеляційного провадження відмовився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та уточнивши свої апеляційні вимоги, просив вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, пояснення захисника ОСОБА_6 , підтримавшого доводи своєї апеляції з доповненнями, просившого скасувати вирок суду, кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, за недоведеністю вини обвинуваченого, заслухавши думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обгрунтованним, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах викладених у вироці, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються розглянутими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 про те, що даного кримінального правопорушення він не скоював і в матеріалах кримінального провадження відсутні докази його провини, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, на матеріалах справи вони не ґрунтуються, а тому є безпідставними.

Як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому злочині не визнав, з приводу пред`явленого обвинувачення дав покази, які зводились до наступного.

Так, ОСОБА_7 стверджував, що вказаного злочину він не вчиняв. Дійсно 21 жовтня 2012 року він відпочивав вдома у свого рідного брата за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої. Там також знаходився і потерпілий ОСОБА_8 .. Останньому в процесі сварки він дійсно саме вдома у брата наніс тілесні ушкодження. Однак потім він провів потерпілого до магазину «Дитячий світ», де вони розсталися і потерпілий сам пішов додому. Вдома у потерпілого він не був, його не бив і гроші не забирав.

Суд першої інстанції, навівши у вироку переконливі мотиви, обгрунтовано відкинув наведені вище покази обвинуваченого і у вироці, як на підтвердження його вини в скоєному злочині, правильно визнав достовірними та взяв до уваги безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази.

Зокрема, зі змісту показів потерпілого ОСОБА_8 слідує, що після відпочинку та розпиття спиртних напоїв вдома у брата обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_13 , він попросив обвинуваченого провести його додому, що той і зробив. У нього дома за адресою: АДРЕСА_3 , вони дивилися телевізор та розмовляли. Під час розмови ОСОБА_7 став наносити йому удари, а саме: 2 рази рукою по обличчю, 1 раз ногою в праву часину голови, розбив йому окуляри, погрожував йому фізичною розправою та вимагав у нього гроші від продажу квартири. Після спричинення побоїв йому було страшно і він передав обвинуваченому гроші у сумі 7000 доларів, після чого останній вибив вхідні двері будинку та вибіг.

За твердженням потерпілого ОСОБА_8 в результаті насильства зі сторони саме ОСОБА_7 були йому спричиненні зазначені у вироку тілесні ушкодження.

Отже, показаннями потерпілого встановлено, що напад на нього обвинуваченого був обумовлений намаганням заволодіти його майном, зокрема грошима, і що саме з цим були пов`язані його насильницькі дії. За твердженням потерпілого, після того, як ОСОБА_7 заволодів його коштами, насильство з його боку припинилось і той зник з місця події.

Оскільки показання потерпілого істотних суперечностей не містили і відповідали іншим доказам у справі, у суду не було підстав сумніватися в їх достовірності, а тому він правильно обгрунтував ними свої висновки у вироку.
Про достовірність показів потерпілого свідчать покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які суд у встановленому законом порядку дослідив і дав їм належну оцінку у вироці.

Вказані свідки підтвердили що у зазначений у вироці день вони у себе вдома разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпивали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв потерпілий розповів, що продав квартиру матері, яка залишилася йому у спадок. Після розпиття спиртних напоїв, приблизно о 17 годині, потерпілий ОСОБА_8 попросив провести його додому. Оскільки ОСОБА_10 заборонила ОСОБА_13 це робити, так як останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, потерпілого пішов проводжати обвинувачений ОСОБА_7 .. О 18 годині 25 хвилин останній повернувся додому, де між ним та його братом ОСОБА_13 виникла сварка і вони з метою уникнення конфлікту пішли до сусідки. Коли вони повернулися, то побачили, що у них у дворі сидів потерпілий ОСОБА_8 , який розповів, що його побив ОСОБА_7 та забрав у нього 7000 доларів США. В цей час вдома обвинуваченого уже не було, а також не було його речей та документів.
Допитана судом свідок ОСОБА_14 показала, що у 2012 році вона, мати, вітчим ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_7 жили разом. Одного разу вони зібралися всі вдома, де розпивали спиртні напитки, до них також прийшов потерпілий ОСОБА_8 .. Побувши разом із родиною вона пішла гуляти, повернулася додому пізно вночі і мати ОСОБА_10 розповіла їй про те, що ОСОБА_7 після розпиття спиртних напитків пішов проводжати додому ОСОБА_8 та забрав у останнього вдома гроші. Про це матері розповів в цей день сам потерпілий, який спочатку дзвонив, а потім приходив до них додому. Свідок також пояснила, що після ставшогося, обвинувачений ОСОБА_7 додому більш не повертався.
Згідно дослідженої судом картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону та зареєстрована в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочин Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області /а.с.2 т.1/ та письмової заяви /а.с. 5 т.1/ від 22.10.2012 року до відділу міліції звернувся ОСОБА_8 та повідомив, що ввечері 21.10.2012 року на нього напав ОСОБА_7 , побив його, та погрожуючи фізичним насильством забрав 7000 доларів США.
Доведеність винуватості обвинуваченого також підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи №428 від 26.10.2012 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_8 22.10.2012 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою, садна потиличної області, припухлості м`яких тканин обличчя, параорбітальна гематома справа, неповні переломи кісток носа з обох сторін без зміщення, синці, садна обличчя, волосистої частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Виходячи з сукупності всіх обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в злочині і правильно кваліфікував дії за ч.2 ст.187 КК України, так як той скоїв напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), особою, яка раніше вчинила розбій.
Юридична оцінка дій засудженого ОСОБА_7 відповідає викладеним доказам та встановленим судом фактичним обставинам справи. З доводами в апеляції ОСОБА_7 про те, що судом неправильно застосований кримінальний закон погодитися неможна.
Колегія суддів находить необґрунтованими доводи апеляції засудженого про те, що судом першої інстанції не встановлений умисел та мотив злочину.
Як видно з вироку, з`ясовуючи зміст і спрямованість умислу засудженого, суд, врахував поведінку засудженого до, під час та після вчинення злочинних дій.
Характер вчинених ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_8 дій, пов`язаних із нанесенням ним численних ударів в область голови і обличчя, заподіяння внаслідок цього потерпілому тих тілесних ушкоджень, які вказані у зазначеному вище висновку судово-медичної експертизи, свідчить про те, що він в такий спосіб діяв з однією метою: умисно заподіяти потерпілому тілесні ушкодження та з корисним мотивом - заволодіти його коштами.
Доводи в апеляції обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 про те, що розбійного нападу та заволодіння майном потерпілого він не вчиняв та що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази його вини, є безпідставними.
Ці заперечення звинувачення спростовані наведеними у вироку доказами, а саме показами потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , висновком судово-медичного експерта, карткою первинного обліку журналу реєстрації Лисичанського МВ УМВС, письмовою заявою потерпілого про скоєний злочин та іншими приведеними у вироці доказами, які суд детально дослідив та обгрунтовано визнав достовірними та допустимими.
Усупереч доводам апеляції обвинуваченого підстав сумніватися в показах потерпілого ОСОБА_8 та приведених вище показах свідків немає, оскільки вони логічно і повністю узгоджуються одні з одними, істотних протиріч між ними немає.
Матеріалами кримінального провадження не встановлено обставин, які б свідчили про наявність неприязнених стосунків між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 та бажанням останнього обмовити обвинуваченого із помсти.
Як видно із матеріалів кримінального провадження вони були знайомі з дитинства, їх батьки дружили поміж собою, між ними не було ніколи сварок та суперечностей.
Всупереч доводам апеляції засудженого відсутні також суперечності та неспівпадання між показами під час судового слідства свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з викладеними їх показами у вироку.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги обвинуваченого про те, що в ході судового слідства обставини справи всебічно не досліджені, а також про суттєву однобічність досудового слідства, та що в порушення права на захист він був позбавлений можливості допитати свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 ..
Вивченням матеріалів справи встановлено, що допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , стосовно відомих їм обставин злочину, проводився як шляхом іх вільних пояснень суду, так і шляхом реалізації права на безпосередній їх допит усіма учасниками судового провадження, у тому числі і обвинуваченим та його захисником.
Суд першої інстанції належним чином перевірив всі версії обвинуваченого.
Зокрема суд першої інстанції дослідив його версію про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 він спричинив ще під час розпиття спиртних напоїв вдома у свого брата ОСОБА_13 .
На спростування цієї версії суд допитав та поклав в обгрунтування вироку як покази потерпілого ОСОБА_8 , пояснившого, що обвинувачений побив його у нього дома, так і покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , показавших суду, що між потерпілим та обвинуваченим у них на подвір`ї конфліктів, бійок, в результаті яких обвинувачений причинив би потерпілому тілесні ушкодження, не виникало.

На виконання вказівок, викладених в ухвалі апеляційного суду Луганської області від 11.10.2013 року, суд першої інстанції всебічно перевірив версію обвинуваченого та дослідив докази, які свідчать про джерело виникнення та наявність на час вчинення злочину у потерпілого ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 7 000 доларів США, та обгрунтовано встановив, що з урахуванням продажу ним квартири, та отримуваних доходів від праці, останній на момент вчинення злочину міг мати грошові суми саме в тому розмірі, якими, по твердженню обвинувачення, заволодів ОСОБА_7 ..
При цьому суд першої інстанції в спростування цієї версії поклав:
-покази потерпілого ОСОБА_8 про те, що після смерті матері йому в спадщину залишилася квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Влітку 2012 року він продав квартиру ОСОБА_12 за 12 000 доларів США, від якого одразу отримав 7600 доларів США, а решту отримував в гривнях. Окрім того він працював та мав хороший заробіток, з якого також заощаджував гроші;
-покази свідка ОСОБА_10 про те, що у потерпілого ОСОБА_8 були гроші від продажу отриманої в спадщину від матері квартири, окрім того він працював та отримував хороші гроші, позичав їй на ремонт будинку 1000 доларів США.
-копію договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2012 року згідно до якого ОСОБА_8 продав ОСОБА_12 квартиру за адресою: АДРЕСА_4 /а.с. 123 т.2/
- та інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.125-126 т.2/.
Безпідставними колегія суддів вважає доводи апеляції обвинуваченого про те, що він був позбавлений можливості допитати свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..

Як убачається з матеріалів судового провадження, аудіозапису технічного фіксування судового процесу, після розгляду судом усіх доказів, що є у справі, захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 не заявляли клопотань про виклик у суд додаткових свідків, в тому числі і приведених в апеляції.
Апелянти клопотань про виклик свідків чи дослідження будь-яких в своїх апеляційних скаргах, та не вказували обставин, які вони могли б підтвердити.
Враховуючи вимоги ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.
Отже, немає підстав додатково з`ясовувати ще якісь обставини, які не мають значення для встановлення істини у справі.
Тому колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого в цій частині не можна розцінювати як порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту слідства, оскільки останні не є істотними і ні в якому разі не могли вплинути на повноту, об`єктивність та всебічність проведеного як досудового, так і судового слідства, крім того не позбавляють доказової сили наведеним у вироку доказам та не ставлять під сумнів висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 ..
За таких обставин колегія суддів знаходить відсутніми підстави для скасування вироку з мотивів неповноти досудового і судового слідства.
Всупереч доводам апеляції обвинуваченого, підстав вважати недостовірними висновок судово медичної експертизи відносно встановлених тілесних ушкоджень у потерпілого немає.
Зазначена експертиза проведена з додержанням процесуальних норм спеціалістом, який має спеціальну вищу освіту, кваліфікацію та значний стаж практичної роботи в якості експерта, а також який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.
Висновок зазначеної експертизи є повним, ясним, містить всі відповіді на поставлені питання, в тому числі в ньому обґрунтоване питання про механізм спричинення потерпілому ушкоджень, який спростовує доводи апеляції обвинуваченого про випадковість виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого.
Окрім того, висновок судово-медичної експертизи відповідає показанням потерпілого ОСОБА_8 про характер та механізм вчинених ОСОБА_7 відносно нього дій та їх наслідків.
Підстав сумніватися в достовірності наведених доказів чи для визнання їх недопустимими колегія суддів не вбачає, оскільки відповідно до вимог ст.86 КПК України вони отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
Суд навів у вироку докладні мотиви щодо оцінки показань обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовано критично поставився до невизнання ним своєї вини у вчиненні злочину, розцінивши його свідчення, як обраний спосіб захисту і прагнення ухилитися від відповідальності за скоєне.
З даним висновком суду погоджується і судова колегія.
У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про допущення істотних порушеннях вимог кримінально-процесуального закону або кримінального закону при проведенні досудового та судового слідства, які могли б вплинути на правильність судового рішення та були підставами для його скасування.
Доводи обвинуваченого і його захисника про порушення в ході при проведення з ним первинних слідчих дій при досудовому розслідуванні права обвинуваченого на захист не можна визнати обгрунтованими.
Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що відразу після затримання ОСОБА_7 були роз`ясненні передбачені Конституцією України та кримінальним процесуальним законом його процесуальні права. У тому числі і право мати захисника з моменту його затримання (до першого допиту). Однак від послуг захисника він власноручно добровільно відмовився, його відмова від захисту прийнята слідчим шляхом винесення процесуального рішення.
Надалі в ході досудового слідства і при розгляді справи судом захист інтересів обвинуваченого здійснювали професійні адвокати.
За таких обставин підстав вважати, що були порушені права обвинуваченого на захист, немає.
Міра запобіжного заходу обиралася та її продовження судом відбувалися відповідно до вимог ст. 177, 178, 197 КПК України, з урахуванням всіх ризиків та тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше був судимий за аналогічний злочин, не має постійного місця мешкання, шляхом прийняття відовідних процесуальних рішень в судовому порядку.
Даних про упередженість та обвинувальному ухилі при розслідуванні і розгляді справи судом не встановлено.
Протокол судового засідання свідчить про те, що судове слідство проведено відповідно до вимог ст. 22 КПК України з дотриманням принципу змагальності та рівності сторін обвинувачення і захисту. При цьому суд створив необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійсненню наданих їм прав.
Дослідження доказів по справі проводилося з урахуванням думки сторін, всі докази досліджувалися з обов`язковою участю обвинуваченого та його захисників.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, обтяжуючої його покарання обставини: рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутності пом`якшуючих його покарання обставин.
Всупереч доводам апеляції обвинуваченого, при призначені йому покарання суд першої інстанції не враховував як обтяжуючу та характеризуючу його особу ту обставину, що він не визнав своєї вини в скоєному.
З урахуванням зазначеного, суд обгрунтовано призначив обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на вказаний у вироку термін, правильно дійшовши висновку про те, що саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постановлений вирок щодо ОСОБА_7 є законним і обгрунтованим, а апеляції обвинуваченого, захисникаОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 10 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Головуючий:

Судді: