Справа № 755/9830/13-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2013 р. Дніпровський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді:
Марченко М.В.,

при секретарі:
Дем'яненку В.В.,

за участю прокурора:
Коноваленко І.В.,

захисників:
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

законного представника:
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в приміщенні
Дніпровського районного суду м.Києва
клопотання прокурора про застосування
примусових заходів виховного
характеру у кримінальному провадженні
№0003571 від 28.02.2013 року щодо
неповнолітнього

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва,
громадянина України, учня 8-го класу СЗШ
№?99 м.Києва, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

- у зв'язку з недосягненням ним віку, з
якого може наставати кримінальна
відповідальність за вчиненням
суспільно небезпечного діяння, що
підпадає під ознаки діяння,
передбаченого ст.185ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2013 року, приблизно о 15 годині 40
хвилин, неповнолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досяг віку, з якого
може наставати кримінальна
відповідальність та неповнолітній
обвинувачений ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5,
якому в передбаченому законом порядку
оголошено про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.185ч.1 КК України,
знаходячись на території паркінгу для
автомобілів біля будинку АДРЕСА_2, з
метою таємного викрадення чужого
майна, вступили між собою в злочинну
змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел,
направлений на таємне викрадення
чужого майна, неповнолітні ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, який не досяг віку, з якого може
наставати кримінальна
відповідальність, підійшли до місця
для паркування НОМЕР_1, що розташоване
на території паркінку біля будинку
АДРЕСА_2, та, переконавшись, що за їх
діями ніхто не спостерігає, шляхом
пошкодження тросу, від'єднали
кріплення велосипеду «Келліс»,
вартістю 3000 гривень, що належав ОСОБА_6

Після цього, неповнолітні ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, який не досяг віку, з якого може
наставати кримінальна
відповідальність, з вищезазначеним
велосипедом залишили місце події та
розпорядились вказаним майном на
власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_6
було завдано матеріальну шкоду у
розмірі 3000 гривень.

Неповнолітній ОСОБА_4 в судовому
засіданні вищезазначені обставини
підтвердив та детально і послідовно
пояснив, що дійсно 27 лютого 2013 року,
приблизно о 15 годині 40 хвилин, він та
його знайомий ОСОБА_5, знаходячись на
території паркінгу для автомобілів
біля будинку АДРЕСА_2, побачили
велосипед «Келліс» та вирішили його
викрасти. З цією метою, вони підійшли до
місця для паркування НОМЕР_1, що
розташоване на території вказаного
паркінку, та, скориставшись тим, що за
їх діями ніхто не спостерігає, шляхом
пошкодження тросу, від'єднали
кріплення велосипеду «Келліс», з яким
залишили місце події та розпорядились
викраденим велосипедом на власний
розсуд.

Свою винуватість ОСОБА_4 визнав
повністю, у вчиненому щиро розкаявся та
не оспорював в судовому засіданні
вищезазначені фактичні обставини,
встановлені у кримінальному
провадженні органом досудового
розслідування, поряд з цим послався на
те, що викрадене майно повернуто
власнику.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 в
судовому засіданні підвердив
вищенаведені показання
неповнолітнього ОСОБА_4 та по суті дав
аналогічні за змістом показання.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК
України, суд має право, якщо проти цього
не заперечують учасники судового
провадження, визнати недоцільним
дослідження доказів щодо тих обставин,
які ніким не оспорюються. При цьому суд
з'ясовує, чи правильно розуміють
зазначені особи зміст цих обставин, чи
немає сумнівів у добровільності їх
позиції, а також роз'яснює їм, що у
такому випадку вони будуть позбавлені
права оскаржити ці обставини в
апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України,
роз'яснені судом у судовому засіданні
учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового
провадження, які не оспорювали
фактичні обставини справи та
кваліфікацію кримінального
правопорушення, судом встановлено, що
вони вірно розуміють зміст обставин
справи, відсутні сумніви в
добровільності їх позиції, а тому суд,
відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК
України, визнав недоцільним
дослідження доказів щодо тих обставин,
які ніким не оспорюються, обмежившись
допитом неповнолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, дослідженням, зібраних
досудовим слідством матеріалів, що
характеризують особу ОСОБА_4, що має
значення для вирішення питання про
обрання виду примусового заходу
виховного характеру.

Таким чином, на підставі наведеного та
з урахуванням показань
неповнолітнього ОСОБА_4, який не
оспорював фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що
неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
вчинив суспільно небезпечне діяння, що
підпадає під ознаки діяння,
передбаченого ст.185ч.1 КК України, тобто
таємне викрадення чужого майна.

Виходячи з наведеного, у зв'язку з тим,
що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
вчинив суспільно небезпечне діяння, що
підпадає під ознаки діяння,
передбаченого ст.185ч.1 КК України, до
досягнення віку, з якого може наставати
кримінальна відповідальність, суд
вважає, що до ОСОБА_4 на підставі ст.498
КПК України та ст.97 КК України
необхідно застосувати примусові
заходи виховного характеру,
передбачені положеннями ст.105 КК
України.

Разом з тим, судом були досліджені дані
про особу ОСОБА_4, який є неповнолітнім,
навчається, за місцем навчання та
проживання характеризується
позитивно, виховується в повній сім'ї
обома батьками, викрадене майно було
повернуто потерпілому, крім того,
ОСОБА_4 щиро розкаявся в суді у
вчиненому, засудив свій вчинок та
висловив запевнення щодо невчинення в
подальшому подібних випадків.

Вирішуючи питання про те, який саме
примусовий захід виховного характеру,
перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК
України, буде найбільш ефективним та
забезпечить позитивний виховний вплив,
суд з урахуванням вищезазначених даних
про особу ОСОБА_4, вважає за доцільне
застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4
примусовий захід виховного характеру,
передбачений п.2 ч.2 ст.105 КК України у
вигляді обмеження дозвілля і
встановлення особливих вимог до
поведінки неповнолітнього.

За таких обставин, керуючись вимогами
ст.ст.498, 500, 501 КПК України, ст.105 КК
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого прокурора
прокуратури Дніпровського району
м.Києва Косяченко Т.М. - задовольнити.

Неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
визнати винним у вчиненні суспільно
небезпечного діяння, що підпадає під
ознаки діяння, передбаченого ст.185ч.1 КК
України.

На підставі ст.498 КПК України,
відповідно до вимог ст.97ч.2 КК України, у
зв'язку з недосягненням ОСОБА_4 віку, з
якого може наставати кримінальна
відповідальність, застосувати до
ОСОБА_4 примусові заходи виховного
характеру, передбачені п.2 ч.2 ст.105 КК
України у вигляді обмеження дозвілля і
встановлення особливих вимог до
поведінки неповнолітнього строком на 1
рік.

Обмежити ОСОБА_4 дозвілля шляхом
заборони йому протягом року після 21
години 00 хвилин знаходитись за межами
місця проживання за адресою: АДРЕСА_1
без нагляду батьків.

Встановити особливі вимоги до
поведінки неповнолітнього ОСОБА_4,
зобов'язавши його протягом року
відвідувати навчання в школі та не
допускати пропусків уроків без
поважних причин.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м.Києва протягом 30 днів з дня її
проголошення через Дніпровський
районний суд м.Києва.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію ухвали
суду.

Суддя: