Справа № 750/1294/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/506/2015
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006158, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігова, українки, громадянки України, не працюючої, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-10.08.2012 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 07.12.2012 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнилась 28.05.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 11 місяців 8 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 129 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.04.2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 357, ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 129 КК України і призначено їй покарання: за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі; за ч.3 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 595 грн.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст. 129 КК України - закрито.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_6 за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2012 року у виді 3 місяців позбавлення волі і остаточно призначено їй покарання у вигляді 2 років 7 місяців позбавлення волі.

Покарання за ч.3 ст. 357КК України у виді штрафу у розмірі 395 грн. постановлено виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту приведення вироку у виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 у липні 2014 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрала карту "Приватбанку", яка є іншим важливим особистим документом, що належить ОСОБА_8 .

У подальшому, у цей же час, ОСОБА_6 діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно зняла з картки грошові кошти у сумі 1200 грн., чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

05.10.2014 року, близько 05 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, приставила ніж до тулуба ОСОБА_8 та погрожувала їй вбивством, чим створила реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

02.11.2014 року, у денний час, ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, діючи повторно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти у сумі 700 грн., які належать ОСОБА_8 , чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_6 та доведеність її вини у вчиненні кримінальних правопорушень, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України 595 грн. штрафу; за ч. 1 ст. 129 КК України 1 місяць арешту та звільнити від покарання. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 595 грн., який, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно. На підставі ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2012 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 595 грн., який виконувати самостійно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 65, 70, 71, 72 КК України. Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_6 судом не застосовано положення ст. 70 КК України та не визначено покарання шляхом поглинення покарання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. В порушення вимог ч. 3 ст. 72 КК України, суд після призначення покарання на підставі ст. 71 КК України не вказав на самостійне виконання покарання у виді позбавлення волі та штрафу. Крім того, зважаючи, що підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК України відсутні, за даною статтею призначити їй покарання неможливо, суд мав призначити останній покарання та звільнити її від його відбування, що передбачено п. 8 Постанови пленуму ВСУ про призначення покарань. Суд, вказуючи на те, що покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу слід виконувати самостійно, зменшує суму штрафу до 395 грн., що суперечить положенням, передбачених ст. 53 КК України, згідно якої штраф визначається в межах від 510 грн.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію її дій та доведеність вини у вчиненні кримінальних правопорушень, просить вирок суду змінити та призначити їй більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що у неї на утриманні перебуває малолітня дитина, вихованням та утриманням якої займається вона самостійно, оскільки чоловік проживає з іншою сім`єю. Також посилається на щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, відсутність претензій з боку потерпілої та її небажання призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі. Вказані обставини є пом`якшуючими та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Заслухавши доповідача, обвинувачену, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора просила залишити без задоволення, прокурора, потерпілу, які просили подану прокурором апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 у липні 2014 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрала карту "Приватбанку", яка є іншим важливим особистим документом, що належить ОСОБА_8 .

У подальшому, у цей же час, ОСОБА_6 діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно зняла з картки грошові кошти у сумі 1200 грн., чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

05.10.2014 року, близько 05 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, приставила ніж до тулуба ОСОБА_8 та погрожувала їй вбивством, чим створила реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

02.11.2014 року, у денний час, ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, діючи повторно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти у сумі 700 грн., які належать ОСОБА_8 , чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

В суді першої інстанції ОСОБА_6 повністю визнала свою вину в пред`явленому обвинуваченні і погодилась на розгляд кримінального провадження у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнала повністю та підтвердила фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду. Зазначила, що в скоєному щиро кається.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. ст. 409, 412, 413 КПК України, підставами для скасування вироку є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, суму викрадених коштів, також те, що завдана шкода не відшкодована, потерпіла на суворості покарання не наполягала, особу обвинуваченої, її вік, сімейний стан, стан її здоров`я, освіту, матеріальний стан, формально позитивну характеристику, раніше неодноразово судиму за злочини проти власності, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції статей, які їй інкримінують, у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та ч. 1 ст. 70 КК України, суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного або часткового складання призначених покарань.

Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання окремо за кожний злочин, не застосував положення ч. 1 ст. 70 КК України, тому доводи прокурора в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, поряд з іншим, основні покарання у виді штрафу при призначені їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Проте суд першої інстанції при ухваленні рішення про самостійне виконання покарання у виді штрафу не послався на ч. 3 ст. 72 КК України.

Також відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається в межах від 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Проте, як вбачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 595 грн., у рішенні про його самостійне виконання помилково зменшив суму штрафу та зазначив 395 грн., що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до роз`яснень п. 8 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України (в редакції 1960 року)повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Враховуючи відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК України та передбачені санкцією ч. 1 ст. 129 КК України покарання, які не можуть бути до неї застосовані, ОСОБА_6 слід визнати винною в скоєнні даного кримінального правопорушення та звільнити від покарання, але судом першої інстанції даних вимог закону дотримано не було.

За таких обставин, апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду у частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню з постановленням нового вироку.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання та застосування ст. 69 КК України, враховуючи при цьому конкретні обставини кримінального провадження, а також те, що вона неодноразово судима, кримінальні правопорушення вчинила в період умовно-дострокового звільнення. Обставини, на які посилається апелянт, враховані судом першої інстанції при призначенні їй покарання, та не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, тому твердження в цій частині не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 413, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 129 КК і призначити їй покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 595 грн.;

Звільнити ОСОБА_6 від покарання передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 595 грн.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2012 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 595 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В решті вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4