У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Жука В.Г.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 квітня 2008 року
кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Жовтневого
районного суду
м. Дніпропетровська від 16 серпня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2007 року.

Вироком
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця і жителя м.
Дніпропетровська,

громадянина України,

раніше не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК
України на 9 років позбавлення волі.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено
за те, що він 12 травня 2007 року близько 17 години, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 разом з
ОСОБА_2, яка також перебувала у стані алкогольного сп'яніння, у ході сварки з
останньою, що виникла на ґрунті ревнощів, маючи злочинний умисел, спрямований
на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень
ОСОБА_2, дерев'яною ніжкою від табурета, завдав потерпілій численні удари в
область голови, тулуба, ніг і рук, заподіявши у сукупності своїми діями ОСОБА_2
тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання померла на місці.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 грудня 2007 року цей вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про зміну постановлених щодо
нього судових рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання
тяжкості злочину та особі винного внаслідок суворості. При цьому посилається на
те, що судом першої і апеляційної інстанції не в повній мірі враховані
пом'якшуючі вину обставини, зокрема, його явка з повинною, активне сприяння
розкриттю злочину, щире каяття, позитивна характеристика за місцем відбування
покарання, те, що він є особою, яка раніше не судима в силу ст. 89 КК України,
злочин вчинив у стані сильного душевного хвилювання, страждає на тяжку хворобу
- туберкульоз легень. Вважає, що враховуючи усі ці обставини, можливо
призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає,
що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд правильно встановив фактичні
обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості
ОСОБА_1 у вчиненні злочину. Такий висновок ґрунтується на зібраних у
встановленому законом порядку та перевірених судом в порядку ст. 299 КПК
України доказах і в касаційній скарзі не заперечується.

За встановлених судом фактичних
обставин справи дії ОСОБА_1 за
ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно, що також не оспорюється.

Що стосується висновку місцевого
суду щодо покарання, то його також слід визнати правильним.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання,
місцевий суд, як видно з його вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним
злочину, який відповідно до
ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу засудженого, який, згідно зі ст. 89 КК України, є особою, що раніше не
судима, обставини, що пом'якшують покарання - з'явлення із зізнанням, щире
каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, і призначив йому покарання, відповідно до вимог
ст. 65 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження
нових злочинів.

Як
видно з матеріалів
справи ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом
психічні розлади внаслідок вживання опіоїдів, має синдром залежності; за місцем
проживання характеризувався виключно негативно: перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння постійно бив свою дружину, яка, побоюючись за своє життя,
переховувалася у сусідів, а згодом вона з дочкою вимушені були переїхати
проживати до родичів, сусіди неодноразово скаржилися на крики, шум та бійки у
квартирі, де мешкав ОСОБА_1, на зауваження голови ЖБК ОСОБА_1 висловлювався
нецензурною лайкою; згідно з характеристикою, наданою начальником
Дніпропетровського слідчого ізолятора, де утримувався ОСОБА_1, він
характеризувався задовільно.

З урахуванням цих
обставин, колегія суддів не може погодитися з доводами у касаційній скарзі про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості вчиненого злочину
та особі засудженого внаслідок суворості і не вбачає підстав для зміни судових рішень щодо засудженого.

Зазначені доводи ОСОБА_1 перевірялися
і судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Свій висновок
апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим
чи сумнівним немає підстав.

Отже, підстав для зміни вироку та
ухвали щодо ОСОБА_1 та пом'якшення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК
України, як про це ставиться питання у касаційній скарзі, колегія суддів не
вбачає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування судових
рішень, по справі не виявлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у
задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Верещак В.М. Жук
В.Г.