У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.

суддів

Глоса Л.Ф. і
Школярова В.Ф.

за участю прокурора

Колесниченка О.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 20 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
першого заступника прокурора Харківської області на вирок Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 28
листопада 2005 року щодо
ОСОБА_1

Цим вироком

ОСОБА_1,

громадянин України, раніше не судимий,

засуджений за ст. 296 ч.1 КК України на 1 (один) рік обмеження волі і на
підставі ст.75 КК України звільнений
від відбування покарання з іспитовим строком один
рік.

В апеляційному порядку
справа не розглядалася.

Згідно з вироком
суду, ОСОБА_1 визнано винним у
тому, що він 13 вересня 2005 року приблизно о 19 год. 30 хв. на сходовій клітці
в будинку АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп'яніння з хуліганських мотивів, грубо
порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства,
голосно ображав мешканців будинку нецензурними словами, а потім, проявляючи
особливу зухвалість, наніс удар рукою по спині ОСОБА_2, від чого остання впала
і отримала легкі тілесні ушкодження.

У касаційному поданні
прокурор, не оскаржуючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_1, просить вирок
щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та
суттєвими порушеннями кримінально-процесуального закону. Зокрема, в поданні
зазначено, що призначене ОСОБА_1 покарання у виді обмеження волі не відповідає
вимогам ст. 61 ч.3 КК України, оскільки обмеження волі до осіб пенсійного віку
не застосовується.

Крім того, в порушення вимог
ст. 334 ч.1 КПК України в мотивувальній частині вироку, крім показань самого
засудженого ОСОБА_1 в судовому
засіданні, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок суду про його винуватість, зокрема, показань потерпілої ОСОБА_2,
даних висновку судово-медичної експертизи та інших.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора,
який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені у
касаційному поданні доводи, колегія суддів
Судової палати у кримінальних
справах Верховного Суду
України визнала, що воно підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого йому злочину
підтверджена сукупністю зібраних
у справі доказів, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені
судом в основу вироку, що по суті у
поданні не заперечується. Кваліфікація
злочинних дій засудженого за ч.1 ст. 296
КК України є правильною і також не оспорюється.

Відповідно до ч.3 ст.61
КК України покарання
у виді обмеження волі не
призначається особам, що досягли пенсійного
віку.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1, 1944 року народження, на час
постановлення вироку досяг пенсійного віку, що
унеможливлює застосування до нього
такого виду покарання. Проте ці обставини суд при
призначенні покарання не врахував, а отже порушив вимоги зазначеної
вище статті.

Водночас за змістом ст. 397 КПК України касаційний суд не вправі змінити
призначене ОСОБА_1 покарання у виді обмеження волі на штраф або арешт, оскільки
цим погіршиться становище засудженого, який звільнений від відбування покарання
на підставі ст. 75 КК України, застосування якої в разі призначення особі таких
покарань не допускається.

Таким чином, санкцією ч.1 ст. 296 КК України, за якою засуджено ОСОБА_1,
передбачено лише такі покарання, які з огляду на його вік не можуть бути йому
призначені.

У такому випадку, виходячи із роз'яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 “Про практику призначення
судами кримінального покарання”, колегія суддів визнає, що ОСОБА_1 підлягає
звільненню від покарання на підставі ст. 48 КК України (у зв'язку з тим, що він
уперше вчинив злочин невеликої тяжкості та перестав бути суспільно небезпечним)
та відповідно до ч. 5 ст. 7, ст. 12
КПК України.

Доводи касаційного подання про порушення судом вимог ст. 334 КПК України, а
саме: не наведення у вироку доказів,
на яких
ґрунтується висновок суду,
позбавлені підстав.

З матеріалів справи убачається, що суд, з'ясувавши думку
всіх учасників процесу, відповідно до вимог
ч.3 ст. 299 КК України, визнав недоцільним
дослідження доказів стосовно
фактичних обставин справи,
які ніким не оспарювалися і обмежився лише допитом засудженого, що відповідає
вимогам ст. 301-1 КПК
України.

Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 323, 327, 334 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

у
х в а л и л а :

касаційне подання першого заступника
прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду
м. Харкова від 28
листопада 2005 року щодо засудженого ОСОБА_1 змінити: на підставі ст. 48 КК України і відповідно до
ч.5 ст. 7 КПК України
звільнити його від покарання.

С у д д і :

Кармазін Ю.М. Глос Л.Ф. Школяров В.Ф.