Справа № 201/6336/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
слідчого слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську справу за скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з вищевказаною скаргою на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на слідуючи обставини. 7 квітня 2015 року вони звернулися до прокурора Дніпропетровської області із заявою (вх.№ 21875вх-15) про кримінальне правопорушення в порядку ст.214 КПК України.
Прокурор не вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не розпочав розслідування.
Заявники просили зобов`язати прокурора вчинити дію- виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України і внести відомості про їх заяву про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У судовому засіданні заявники підтримали заяву.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що прокурор, після отримання заяви заявників, дійсно не вніс відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки в заяві відсутні обставини, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, відсутні об`єктивні дані про вчинення кримінального правопорушення.
Суд, вислухав заявників, прокурора. дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку виходячи із слідуючих підстав.
7 квітня 2015 року заявники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 а також ОСОБА_7 , склали заяву про кримінальне правопорушення, надали її прокурору Дніпропетровської області (вх.№ 21875вх-15) в порядку ст.214 КПК України (а.с.3-6).
В заяві вони вказали, що суддя Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_8 за своїм процесуальним статусом є слідчим суддею, всупереч визначеним законом своїм виключним повноваженням, виробив систему прийняття ухвал за скаргами на бездіяльність органів прокуратури, які обґрунтовує нормами матеріального права. Це він здійснив при постановленні 21 листопада 2014 року ухвали за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області, з аналогічних підстав постановив ухвалу 25 листопада 2014 року за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області, тобто, таким чином діяння судді мають систематичний характер.
Після отримання заяви, прокуратурою вищевказана заява була доручена визначеному прокурору для проведення перевірки . За її результатами прокурором було визначено, що обставини для винесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні. Про це було повідомлено заявників за вих.№ 06/2-4115-14 від 22 квітня 2015 року, копія повідомлення долучена до матеріалів справи. Проведення вказаної перевірки підтверджено зокрема матеріалами наглядового провадження, оглянутими в процесі судового засідання.
З урахуванням вищенаведеного, суд визнає, що дії прокурора в даному конкретному випадку, не суперечать діючим нормам законодавства.
Так, із заяви про кримінальне правопорушення (а.с.3-6) вбачається, що є вірними висновки прокурора про те, що у заяві не наявні обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Вірними визнаються висновки прокурора про те, що вказане звернення не є заявою про кримінальне правопорушення, оскільки в ньому відсутні належні об`єктивні дані про вчинення кримінального правопорушення, фактично є незгода заявників із рішеннями, пов`язаними з виконанням функціональних обов`язків слідчим суддею при розгляді справ та ухваленні рішення.
Постанова прокурора є результатом виконаної перевірки, про що було повідомлено заявників належним чином.
Окрім того, суд враховує, що згідно частини 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово і послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 р., Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що "недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом". Відповідно до положення ч. 1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч. 3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом.
Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Однак, не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3).
Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.
Вищенаведене, зокрема, визначено у Висновках Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01 липня 2013 року щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України підкреслила, що вважає, що - після внесення змін до ч. 3 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Законом України від 13 квітня 2012 р. № 4651-VI, яким положення про те, що постанову про порушення кримінальної справи, якою розпочиналось досудове слідство щодо судді, мав право винести лише Генеральний прокурор України або його заступник, було виключено, а КПК 2012 року з 21 листопада 2012 р. запроваджено процедуру в ст. 214 КПК, згідно з якою внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, в тому числі щодо судді, може слідчий і прокурор, а не Генеральний прокурор України або його заступник, як це було до внесених Законом (№ 4652-VI) змін, такі зміни призвели до зниження рівня гарантій недоторканості і незалежності суддів, встановлених законами.
Такий висновок випливає з Рішення Конституційного Суду України у, справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004, згідно з яким "не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів" (п. 4.1).
Крім того, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України зазначила наступне: Положення ч. 1 ст. 214 КПК 2012 р. та пунктом 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування, що до 21 листопада 2012 р. було передбачено ст. 94 КПК 1960 р. Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Визначення приводів і підстав як підстав для початку досудового розслідування також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи".
Згідно ч.2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора суд може винести ухвалу про:
-скасування рішення слідчого чи прокурора;
-зобовязання припинити дію;
-зобов`язання вчините певну дію;
-відмову у задоволенні скарги.
В даному конкретному випадку прокурор вірно дійшов до висновку про недостатність приводів і підстав для початку досудового розслідування, а тому, в такому разі належить відмовити у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-304, 306-307 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1