АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/543/2015 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
за участю підозрюваного ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погодженого старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 квітня 2015 року, із визначенням розміру застави у межах 3 000 розмірів мінімальних заробітних плат, що складає 3 654 000 гривень щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, одруженого, колишнього народного депутата України VІІ скликання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 366 КК України.
Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням сукупності всіх доказів, наданих прокурором на обґрунтування клопотання, обставин вчинення кримінальних правопорушень та їх тяжкість, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_8 має закордонний паспорт України з відкритою шенгенською візою на строк до 03 серпня 2016 року та протягом 2014 року неодноразово виїжджав за межі України, що не виключає ризик того, що останній, при обранні відносно нього іншого менш суворого запобіжного заходу, може спробувати залишити територію України, приховати докази, які мають значення у кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань або надання завідомо неправдивих свідчень. Зазначені вище обставини у їх сукупності, об`єктивно свідчать про наявність існування в діях ОСОБА_8 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідити стенограму пленарного засідання Верховної Ради України від 16.01.2014 року, яка не досліджувалась в судовому засіданні, оскільки була відсутня у сторони захисту.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та при невірному застосуванні норм матеріального права. Як зазначає автор апеляції, ОСОБА_8 , відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17.10.2002 р. № 17рп/2002 та постанови Вищого адміністративного суду України від 14.12.2010 р. у справі № П 321/10, не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ст.ст. 364, 366 КК України, оскільки під час пленарного засідання представником державної законодавчої влади виступає саме колегіальний орган Верховна Рада України, а окрема фізична особа, якою є у даному випадку ОСОБА_8 , не може виступати під час засідання Верховної Ради України представником органу законодавчої влади України, отже у даному випадку ОСОБА_8 не мав повноважень службової особи. Крім того, апелянт вказує на те, що слідчим суддею під час розгляду клопотання не було враховано, що стаття 364 від 16.01.2014 року зазнала декриміналізації, у зв`язку з чим всі діяння посадових осіб, вчинені не з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи фактично є декриміналізовані. Відповідно до п. 8 ч. 2 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» пункти 3 і 4 примітки до статті 364 КК України викладено в новій редакції: істотною шкодою у ст.ст. 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Тяжкими наслідками у ст.ст. 364-367 КК України вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят разів і більше перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян. Отже, наявність будь-яких інших наслідків, крім матеріальних, свідчать про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Відповідно до повідомлення про підозру від 14.02.2015 року та клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою органу досудового розслідування, будь-які посилання у вищевказаних процесуальних документах про спричинення матеріальних наслідків діяннями підозрюваного, не вказується, тобто, на думку апелянта, в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Крім того, оскільки посада Голови депутатської фракції, відповідно до Регламенту Верховної Ради України не має за собою організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, висновки органу досудового слідства та слідчого судді щодо наявності в діях ОСОБА_8 ознак службових злочинів є передчасними, так як не з`ясовано характер та обсяг повноважень і коло тих службових обов`язків, які визначають компетенцію кожної службової особи відносно якої ведеться досудове розслідування. Також, як вказує автор апеляції, слідчий суддя не звернув увагу на ту обставину, що обсяг підозри, викладений в клопотанні про застосування запобіжного заходу тримання під вартою органу досудового розслідування від 14.02.2015 року та у повідомленні про підозру від 14.02.2015 року є різним. Так, у клопотанні про застосування запобіжного заходу слідчий, зокрема зазначає, що ОСОБА_8 , будучи народним депутатом України VІІ скликання та головою фракції Партії регіонів у Верховній Раді України, будучи службовою особою, представником влади вчинив умисний, корисний злочин шляхом незаконного впливу на народних депутатів України, з метою перешкодити виконанню ними службових обов`язків, або добитись прийняття незаконних рішень. У повідомленні про підозру зазначені висновки органу досудового слідства відсутні, що на думку апелянта, є грубим порушенням права на захист. Окрім цього, захисник у своїй апеляційній скарзі вказує на те, що наявність у ОСОБА_8 закордонного паспорту України з відкритою шенгенською візою на строк до 03.08.2016 року та його неодноразові поїздки протягом 2014 року за межі України жодним чином не свідчать про ризик того, що ОСОБА_8 при обранні щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може спробувати залишити територію України. Навпаки, стороною захисту було надано суду матеріали про багаторазові поїздки ОСОБА_8 за кордон та його повернення на територію України, що свідчить про відсутність у ОСОБА_8 наміру ухилятись від слідства та суду. Перелічені вище обставини свідчать про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року, на підставі чого ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, доводи прокурора, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326 від 28.04.2014 року за підозрою колишнього Першого заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_10 , народного депутата України ОСОБА_11 та народного депутата України ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України.
14.02.2015 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України.
14.02.2015 року слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , за погодженням із старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , посилаючись на те, що з урахуванням обґрунтованої підозри в скоєнні злочинів саме ОСОБА_8 , даних про особу підозрюваного, наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які підтверджуються доданими до клопотання матеріалами та вказують на те, що ОСОБА_8 фактично переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти існуванню вказаного ризику і в подальшому.
16.02.2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зазначене клопотання слідчого задоволено із посиланням на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України, наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі чого до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 квітня 2015 року, із визначенням розміру застави у межах 3 000 розмірів мінімальних заробітних плат, що відповідно становить 3 654 000 гривень.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Судове рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його застосування, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).
Вищевказані вимоги під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 слідчим суддею, на думку колегії суддів, у повному обсязі були дотримані.
Так, під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України. У той же час, на думку колегії суддів, слідчим суддею передчасно, без достатнього обґрунтування і належної конкретизації визнано одним із ознак настання тяжких наслідків під час використання підозрюваним свого службового становища, при вчиненні вказаного кримінального правопорушення, тобто підриву авторитету Верховної Ради України, як законодавчого органу державної влади та представника народу, складання правоохоронними органами 139 незаконних нібито про вчинення адміністративних правопорушень учасниками мирних акцій протесту протоколів, наслідком якого є підрив авторитету правоохоронних органів України, підрив авторитету суду, як органу, що приймав остаточні рішення за вказаними протоколами про вчинення адміністративних правопорушень. Зазначена ознака на ступінь тяжкості наслідків не може бути покладена в обґрунтування підозри.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, на основі наданих слідчим Генеральної прокуратури України матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і надані матеріали, що його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя не вправі був вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, правильності кваліфікації дій підозрюваного.
На думку колегії суддів, при розгляді питання про застосування запобіжного заходу не може вирішуватись питання про правильність кваліфікації дій, а розглядається лише питання про обґрунтованість підозри, а «обґрунтованість підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обгрунтованим» залежить від усіх обставин.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства»зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії»також зазначила, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, а саме встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_8 , їх тяжкості. На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, обґрунтувавши при цьому причини, з яких не може бути застосовано жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Таким чином, доводи захисника щодо незаконності оскаржуваної ухвали та невірного застосування слідчим суддею норм матеріального права є безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.
З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому слідчий суддя прийняв правильне рішення про необхідність задовольнити клопотання слідчого, врахувавши, що строк дії ухвали слідчого судді не може перевищувати 60 днів.
Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суддя на законних підставах визначив йому заставу в розмірі 3000 мінімальних заробітних плат. Такий розмір застави відповідає тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 та є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Підстав вважати його надто великим колегія суддів не вбачає. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Згідно ухвали, слідчий суддя урахував дані про особу підозрюваного, обставини кримінального провадження, тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , а тому правильно визначив останньому саме такий розмір застави.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 квітня 2015 року, із визначенням розміру застави у межах 3 000 розмірів мінімальних заробітних плат, що складає 3 654 000 гривень, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4