УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/4697/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 86 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року,-
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.
Житомира, громадянина України, маючого на
утриманні двох неповнолітніх дітей, мешканця
АДРЕСА_1 , не судимого,-
в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 та заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовлено за безпідставністю.
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника та заяви засудженого, оскільки засуджений ОСОБА_7 не підпадає під норму Закону ст. 6 «Про застосування амністії у 2014 році».
ОСОБА_7 засуджений 11 квітня 2014 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права займатися фінансово-господарською діяльністю на строк 1 рік з конфіскацією 1/10 частини належного майна. Вирок набрав чинності 29 квітня 2014 року. Початок строку відбування основного покарання 05.06.2014 року, кінець строку 05.06.2017 року.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Бердичівського міськрайонного суду про відмову в застосуванні до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», задовольнити його заяву і клопотання захисника ОСОБА_8 і застосувати до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що Бердичівський міськрайонним суд не взяв до уваги досить важливий факт, а саме, що за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.04.2014 року ОСОБА_7 було зараховано 2 місяці і один день терміну утримання в СІЗО, де він перебував в 2010 році, як частину вже відбутого покарання, тобто на момент вступу в дію Закону України «Про амністію у 2014 році».
Заслухавши доповідача по справі, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених мотивів, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу Бердичівського міськрайонного суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріли справи, обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 засуджений 11 квітня 2014 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права займатися фінансово-господарською діяльністю на строк 1 рік з конфіскацією 1/10 частини належного майна. Вирок набрав чинності 29 квітня 2014 року. Початок строку відбування основного покарання 05.06.2014 року, кінець строку 05.06.2017 року.
У відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» - скорочується наполовину невідбута частина покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1-5 цього Закону.
Відповідно до вимог ст.12 дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Як убачається з матеріалів справи ( а.с. 41), ОСОБА_7 відбуває покарання у Бердичівському ВЦ (№108) з 05.06.2014 року за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.04.2014 року, невідбута частина строку покарання на момент вступу в законну силу ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року становить 2 роки 8 місяців обмеження волі, так як в строк відбуття покарання було зараховано час знаходження під вартою з 12.02.2010 року по 13.04.2010 року, згідно ст. 72 КК України.
У цьому зв`язку, з урахуванням вимог ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочення на половину невідбутої частини основного покарання до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано.
Зарахування певного часу у строк відбуття покарання не може бути підставою вважати особу, яка на момент видання акту амністії вважається такою, що відбувала покарання.
Це суперечить також змісту ст.ст. 6,11 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Згідно змісту вказаної норми Закону, скорочення наполовину призначеного покарання стосується лише тих осіб, які на момент набрання чинності Законом «Про амністію у 2014 році» вже відбували призначене покарання.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 фактично відбуває покарання у вигляді обмеження волі з 05 червня 2014 року, до прийняття Закону України «Про амністію у 2014 році», покарання в місцях обмеження волі не відбував.
Відповідно до вимог ст. 11 цього Закону особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.
Про нове обчислення строку покарання і про дату закінчення відбування покарання засуджені повинні бути офіційно проінформовані протягом місяця після опублікування цього Закону.
Виходячи з вимог ст. 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» засудженому ОСОБА_7 також не може бути скорочено призначений строк покарання у передбачений цим Законом спосіб.
А тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скорочення засудженому ОСОБА_7 призначеного судом покарання, оскільки ЗУ «Про застосування амністії у 2014 році» набув чинності 19 квітня 2014 року, а вирок щодо ОСОБА_7 було винесено 11 квітня 2014 року, набув чинності 29 квітня 2014 року.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 вимоги про необхідність скасування ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року, застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» та скорочення наполовину невідбутої частини покарання задоволенню не підлягають.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 408 КПК України, ст. 6, 11 Закону України «Про амністію у 2014 році», апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: