печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.06.2015 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ, Одеської області, громадянина України, українця, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 03.04.2014 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно та неухильно виконувати у визначені терміни накази командирів (начальників) і ставитися до цього з повагою.
1)
року біля 22 год. 00 хв. на території військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від тимчасово виконуючого обов`язки командира 7 стрілецького батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року, є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, отримав усний наказ з вимогою прибути 17.09.2014 року о 04 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 з метою відправки для виконання обов`язків військової служби в зоні проведення антитерористичної операції в адміністративних межах Донецької та Луганської областей.
Тоді ж ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, відмовитися виконувати цей наказ начальника.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 16.09.2014 року біля 22 год. 00 хв. відкрито, у присутності старшого лейтенанта ОСОБА_6 , який віддав наказ, та інших військовослужбовців, відмовився виконувати вказаний наказ, після чого вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
17.09.2014 року у визначений час о 04 год. 00 хв. ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, до військової частини НОМЕР_1 умисно без поважних причин не прибув, хоча об`єктивно міг і повинен був це зробити, внаслідок чого не був відправлений для виконання обов`язків військової служби в зоні проведення антитерористичної операції в адміністративних межах Донецької та Луганської областей.
Таким чином, ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на посаді стрільця у військовому званні солдата, призваним згідно із Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 1126-/ТІ від 17.03.2014 року, 16.09.2014 року біля 22 год. 00 хв., діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-ХІУ від 24.03.1999 року, на території військової частини НОМЕР_1 , отримавши від тимчасового виконуючого обов`язки командира 7 стрілецького батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року, є його начальником за службовим становищем та військовим званням, усний наказ з вимогою прибути 17.09.2014 року о 04 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 з метою відправки для виконання обов`язків військової служби в зоні проведення антитерористичної операції в адміністративних межах Донецької та Луганської областей, відкрито, у присутності старшого лейтенанта ОСОБА_6 , який віддав наказ, та інших військовослужбовців, відмовився його виконувати, після чого вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а 17.09.2014 року у визначений час о 04 год. 00 хв. ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, до військової частини НОМЕР_1 умисно без поважних причин не прибув, хоча об`єктивно міг і повинен був це зробити, внаслідок чого не був відправлений для виконання обов`язків військової служби в зоні проведення антитерористичної операції в адміністративних межах Донецької та Луганської областей.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника тобто, вчинив злочин передбачений ч.1 ст.402 КК України.

30 травня 2015 року між старшим прокурором Київського гарнізону ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину та погодився з правовою оцінкою його дій за ч. 1 ст. 402 КК України. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 має понести за вчинений злочин, а саме штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., із застосуванням ст.69 КК України та призначення покарання із застосуванням виду покарання не передбаченого санкцією статті.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті.
Захисник обвинуваченого підтримав думку обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження під час судового засідання.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 402 КК України, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від яких в даному випадку потерпілих немає.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67,69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 , та обставин, що пом`якшують покарання.
Суд вважає наявними підстави для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та необхідність обрання йому міри покарання у виді штрафу, однак на підставі ст.69 КК України з можливістю перейти до іншого виду покарання, не передбаченого санкцією статті, оскільки існує сукупність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину - щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 30 травня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, на підставі ст.69 КК України із застосуванням виду покарання, не передбаченого санкцією статті, у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1