Справа №484/5271/14-к 06.04.2015 06.04.2015 06.04.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000221, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та прокурора Первомайської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 лютого 2015 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопавлівка, Врадіївського району Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 , не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просять вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу без позбавлення його права керування транспортними засобами.

Прокурор, не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду змінити та застосувати до ОСОБА_5 п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році". Звільнити від відбування основного покарання призначеного за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі 3400 грн. на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році".

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Ухвалено стягнути з НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_9 16126, 70 грн. на відшкодування матеріального збитку, завданого автомобілю "Рута-20", та 500 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 1000 грн. на відшкодування майнової шкоди та 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь Первомайської ЦМБЛ Миколаївської області 5734, 35 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі 2951, 52 грн. за проведення транспортно-трасологічної експертизи, 295,20 грн. за проведення судової авто-технічної експертизи, 1967, 68 грн. за проведення судової авто-технічної експертизи та 5734, 34 грн. за проведення судової авто-технічної експертизи.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 вважають вирок суду суворим. Зазначають, що обвинувачений є інвалідом 2-ої групи, отримує пенсію та не має можливості працювати в наслідок отриманих травм при ДТП. За вироком суду по виконавчому листу з призначеної пенсії ОСОБА_5 будуть утримуватися кошти, що унеможливлює існування його сім`ї. Керування автомобілем є єдиним засобом для заробітку обвинуваченого.

Також апелянти вказують на те, що, при призначенні ОСОБА_5 покарання, судом не враховано, як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Прокурором подана апеляційна скарга, в якій він, не оскаржуючи висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає зміні, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, вчинене ОСОБА_5 до набрання чинності Закону України "Про амністію у 2014 році" та є необережним злочином, невеликої тяжкості, він має на утриманні неповнолітню доньку. Обмеження, визначені ст. 8 Закону України "Про амністію у 2014 році" щодо застосування амністії до ОСОБА_5 відсутні.

Крім того, під час виступу у судових дебатах, ОСОБА_5 було заявлено клопотання про застосування до нього положень Закону України "Про амністію у 2014 році" у зв`язку з утриманням неповнолітньої доньки. Однак, суд взагалі не розглянув дане клопотання та не вирішив питання про застосування до обвинуваченого Закону України "Про амністію у 2014 році".

Обставини встановлені судом першої інстанції.
За вироком суду, 29 січня 2014 року близько 15.00 години ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , в суху, похмуру погоду, при температурі повітря 18 С, в умовах снігових накатів, рухаючись по автодорозі Р-75 "КПК Тимкове-Балта-Криве Озеро-Первомайськ-Олександрівка" зі сторони смт. Криве Озеро в напрямку м. Первомайська, не впорався з керуванням автомобільного транспорту. В результаті цього ОСОБА_5 скоїв зіткнення з автомобілем "Рута-20", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався зі сторони м. Первомайська в напрямку смт. Криве Озеро.

В результаті ДТП потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому с/з лівої плечової кістки, садна лоба. Вказані тілесні ушкодження, згідно технічного висновку експерта № 48-М від 4 лютого 2014 року, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я.

В даній дорожній обстановці ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 13.1, 13.3, 11.1, 11.3 ПДР України: водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу; під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного розїзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними; на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Порушення ОСОБА_5 зазначених вимог ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП, яка сталася, та наслідками отриманням середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи ОСОБА_5 міру покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом 2-ої групи. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора на підтримку своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та апеляційна скарга прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи. Апелянтами фактичні обставини скоєного та кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Призначаючи ОСОБА_5 вид і міру покарання, суд вказав, що враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом 2-ої групи, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено. Пославшись на вищевказані обставини, суд визнав за необхідне призначити ОСОБА_5 найменш суворий вид покарання у виді штрафу, вказавши що дане покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Разом з тим, суд взагалі не мотивував свого рішення про призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, тоді як призначення такого покарання відповідно до санкції ч.1 ст. 286 КК України є альтернативним.

Крім того, висновки суду про те, що відсутні пом`якшуючі покарання обставини є помилковими. Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 хоч і вказав що визнає винним себе частково, проте, давав визнавальні, послідовні покази щодо обставин вчинення ним злочину, підтвердив що ДТП сталось з його вини, внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України, активно сприяв розкриттю злочину, що свідчить про його повне визнання вини і щире каяття. Крім того, як встановлено судом першої інстанції та зазначено у вироку ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи, має на утриманні неповнолітню доньку. Тому апеляційний суд вважає за можливе визнати дані обставини такими, що пом`якшують покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_5 позитивно характеризується, є інвалідом 2 групи, має на утриманні неповнолітню доньку, до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху раніше не притягувався, вчинив злочин невеликої тяжкості з необережності, визнав вину, щиро кається в скоєному, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити призначене йому судом покарання, виключивши додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, вчинене обвинуваченим до набрання чинності Закону України "Про амністію у 2014 році" та є необережним злочином, невеликої тяжкості, тому відповідно до п.в ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році" він може бути звільненим від відбування покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_5 було заявлено клопотання про застосування до нього положень Закону України "Про амністію у 2014 році" у зв`язку з утриманням неповнолітньої доньки. Обмеження, визначені ст. 8 Закону України "Про амністію у 2014 році" щодо застосування амністії до ОСОБА_5 відсутні, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання відповідно до п.в ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році".

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 532 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора Первомайської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 лютого 2015 року відносно ОСОБА_5 змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 286 КК України, виключивши застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 3400 грн..

На підставі п.в ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році" звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного за даним вироком.

В іншій частині вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді