Справа № 11-218 Головуючий у І інстанції Пархоменко
Категорія 4 Доповідач у 2 інстанції Габрієль
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2011 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Ігнатюка О.В.

суддів Габрієля В.О., Колокольнікової Н.М.

з участю прокурора Нечепоренко С.П.

адвоката ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 червня 2010 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, -

засуджений за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишено попередній підписку про невиїзд, а після набрання вироком законної сили постановлено змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_3, зарахувавши в цей строк перебування під вартою з 13.06.2006 року по 09.08.2006 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 залишено без розгляду.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаного злочину за наступних обставин. 11.06.2006 року близько 23 години, ОСОБА_3, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходячись разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вул. Жовтневій с. Салиха, Таращанського району Київської області, зустрів потерпілого ОСОБА_6 На ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_6 багаточисельні удари руками, ногами та металевим ланцюгом в область голови та тулуба, а ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 декілька ударів в область голови. Внаслідок цих дій ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження у вигляді крововиливів під оболонки, в тканину та шлуночки головного мозку; крововиливів в мякі покрови голови та обличчя; синців та саден на голові та обличчі; переломів ребер справа; крововиливів в місцях пошкоджень; синців, саден на тулубі та кінцівках, які згідно висновку судово-медичної експертизи №4314-27 від 15.08.2006 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок суду в частині цивільного позову скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд, залишаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 без задоволення, позбавив її права предявити позов в порядку цивільного судочинства, чим порушив ст.28, ч.1 ст.323 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора та потерпілої ОСОБА_2 на підтримку апеляції з посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення засудженого та його захисника, які не заперечували проти апеляції та просили помякшити міру покарання, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, а вирок зміні з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин відповідають матеріалам справи і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, вина засудженого ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину підтверджується показами потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_7М, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16; висновком судово-медичної експертизи №27 від 15.08.2006 року (Т.1 а.с.137); висновком судово-імунологічної експертизи №157 від 17.07.2006 року (Т.1 а.с.157-158); висновком судово-імунологічної експертизи №159 від 17.07.2006 року (Т.1 а.с.165-166); протоколом відтворення обстановки та обставин події від 13.06.2006 року (Т.2 а.с.1); висновком комісійної судово-медичної експертизи №8-167/К від 25.02.2009 року (Т.4 а.с.154-159); протоколом огляду місця події від 16.06.2006 року та планом схемою до нього Т.1 а.с.75-78); протоколом огляду місця події від 16.06.2006 року та планом схемою до нього (Т.1 а.с.79-83); протоколом очної ставки від 18.07.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Т.2 а.с.5-7); протоколом очної ставки від 24.06.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (Т.2 а.с.8-10); протоколом очної ставки від 24.06.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (Т.2 а.с.8-10).

Вказаним доказам районним судом дана належна оцінка в їх сукупності та вірно кваліфіковано дії засудженого ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України.

При призначенні покарання суд, згідно положень п.1 ч.1 ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого, який вчинив злочин у неповнолітньому віці, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно. Відповідно до ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування до засудженого ОСОБА_3 ст.69 КК України і призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, та обрав покарання у виді позбавленні волі, вказавши, що виправлення засудженого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому підстав для застосування ст.75 КК України не вбачав.

Учасниками судового розгляду вирок в частині призначеного покарання не оспорюється.

Однак, призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог кримінально-процесуального законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 09.07.2007 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді пяти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_3 постановлено звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та навчання (Т.3 а.с.249-262).

Не погоджуючись з таким вироком суду, потерпілою ОСОБА_2, прокурором Таращанського району, захисником ОСОБА_17 подано апеляції, які ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.10.2007 року задоволено частково, скасовано вирок Рокитнянського районного суду від 09.07.2007 року щодо ОСОБА_3, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів (Т.3 а.с.318-322).

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 06.07.2009 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки (Т.4 а.с.297-304).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30.09.2009 року апеляції прокурора та захисника ОСОБА_17 задоволено частково, вирок Миронівського районного суду від 06.07.2009 року щодо ОСОБА_3 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до Миронівського районного суду іншим суддею (Т.4 а.с.331-334).

Відповідно до ч.2 ст.375 КПК України при новому розгляді справи судом першої інстанції застосування закону про більш тяжкий злочин та посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляцією прокурора або потерпілого чи його представника в зв'язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин або коли при скасуванні вироку визнано необхідним застосувати більш суворе покарання, а також, коли при додатковому розслідуванні справи буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин, або коли збільшився обсяг обвинувачення.

Проте, районним судом при новому судовому розгляді не враховано зазначені вимоги кримінально-процесуального закону та вказівки апеляційного суду, викладені в ухвалі від 30.09.2009 року, про те, що у випадку доведеності вини засудженого ОСОБА_3 в обємі обвинувачення не більшому, ніж було раніше та при необхідності призначення йому покарання, суду першої інстанції, із урахуванням мотивів скасування попереднього вироку, які були викладені в ухвалі колегії суддів судової палати із кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 17.10.2007 року, необхідно дотримуватись вимог ч.2 ст.375 КПК України (Т.4 а.с.333).

Згідно ч.2 ст.365 КПК України якщо розгляд апеляції дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, щодо яких апеляції не надійшли, апеляційний суд зобов'язаний прийняти таке рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначення покарання слід змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Доводи апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, про неправильне розвязання судом цивільного позову є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 05.10.2006 року потерпілою ОСОБА_2 заявлено цивільний позов про стягнення матеріальних збитків на суму 6187 грн. та моральної шкоди в сумі 30000 грн., заподіяних їй злочином (Т.2 а.с.203-205).

Згідно ч.3 ст.28 КПК України цивільний позов може бути пред'явлений як під час досудового слідства і дізнання, так і під час судового розгляду справи, але до початку судового слідства. Відмова у позові в порядку цивільного судочинства позбавляє позивача права пред'являти той же позов у кримінальній справі.

Постановляючи вирок, суд, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.324 КПК України, повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред'явлений цивільний позов, на чию користь та у якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений.

Залишаючи цивільний позов ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції вказав, що вироком Рокитнянського районного суду від 09.07.2007 року задоволено позов потерпілої ОСОБА_2 на суму 36187 грн. та стягнуто солідарно з засудженого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на її користь 6187 грн. При цьому, вирок суду першої інстанції в цій частині не скасований та набрав законної сили.

У то й же час, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.10.2007 року скасовано вирок Рокитнянського районного суду від 09.07.2007 року щодо ОСОБА_3, справу направлено на новий судовий розгляд.

Згідно роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», цивільний позов при постановленні вироку може бути залишено без розгляду лише у випадках виправдання підсудного за відсутністю складу злочину або неявки цивільного позивача чи його представника у судове засідання.

При постановлені вироку щодо ОСОБА_3 районний суд, розглянувши заявлений цивільний позов потерпілої, прийняв рішення, не передбачене чинним кримінально-процесуальним законом, чим позбавив потерпілу ОСОБА_2 права предявити позов в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 червня 2010 року в частині цивільного позову слід скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів в порядку цивільного судочинства, під час якого суду першої інстанції необхідно прийняти міри до всебічного та повного розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 відповідно до вимог цивільного та цивільно-процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

В порядку ч.2 ст.365, ч.2 375 КПК України вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 червня 2010 року щодо ОСОБА_3 змінити.

Вважати ОСОБА_3 засудженим за ч.2 ст.121 КК України до міри покарання, визначеної судом першої інстанції - чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_3 покласти обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд щодо ОСОБА_3 після набрання вироком суду законної сили скасувати.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 червня 2010 року щодо ОСОБА_3 в частині цивільного позову скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів в порядку цивільного судочинства.

В решті вказаний вирок суду залишити без зміни.

Головуючий

Судді: