Провадження № 1-кп/734/129/15 Справа № 734/1904/15-к
іменем України
17 липня 2015 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_3 наприкінці 2014 року в безпосередній зоні проведення антитерористичної операції знайшов корпус ручної гранати РГД-5. Вказану річ ОСОБА_3 поклав до розвантажувального жилету та зберігав в особистих речах і доставив до розташування військової частини НОМЕР_1 .
23.02.2015 за місцем мешкання ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 в ході проведення обшуку було виявлено боєприпаси, вибухові речовини та зброю, зокрема було виявлено три предмета ззовні схожі на ручні гранати, які відповідно до висновку експерта № 1/48-ВТ від 26.03.2015, є гранатами, а саме однією оборонною осколковою гранатою Ф-1 та двома наступальними осколковими ручними гранатами РГД-5, які є конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини.
ОСОБА_6 повідомив, що одну з гранат, а саме корпус ручної гранати РГД-5, які в нього знайшли під час обшуку, йому подарував його співслужбовець ОСОБА_3 в якості подарунку на день народження.
Таким чином, ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 будучи військовослужбовцем, діючи з прямим умислом, знаючи про відсутність законних підстав для придбання, зберігання та передачі вибухової речовини в порушення вимог ст.68 Конституції України, ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, незаконно придбав та зберігав вибухову речовину за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 та в подальшому передав її своєму співслужбовцю ОСОБА_6 , чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме придбання, зберігання та передачу вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Згідно п.2 ч.1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
30 червня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Сторони узгодили покарання за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст.ст. 60 і 69 КК України, у виді арешту строком 2 (два) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відділення військової служби правопорядку ( АДРЕСА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 та підозрюваний, якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, дав згоду на його призначення.
Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
В ст.ст. 470, 472 КПК України визначені обставини, що враховуються прокурором при укладенні угоди про визнання винуватості та основні вимоги до змісту.
Згідно вимог ст. 474 КПК України якщо угоду досягнуто обвинувальний акт із підписаною між сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.
Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку учасників кримінального провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого ОСОБА_3 , що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують та має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадах, передбачених законом, або захищатись самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне винести у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 яким затвердити угоду про визнання винуватості, визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за викладених у вироку обставин, та призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та санкції ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст.ст. 60 і 69 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Питання про долю речових доказів суд не вирішує, відповідно до вимог ст.100 КПК України, оскільки перед судом не ставилось питання про вирішення долі речових доказів та не надавались відповідні докази.
Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 314, 368, 371-374, 475 КПК України, суд
з а с у д и в:
затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 червня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст.ст. 60 і 69 КК України, у виді арешту строком 2 (два) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відділення військової служби правопорядку ( АДРЕСА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом 30 діб з моменту проголошення, обвинуваченим з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, прокурором - виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
Суддя Козелецького районного суду
Чернігівської області ОСОБА_1 .