Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження №0002898 відносно ОСОБА_1 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, останній раз

14 червня 2006 року вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. ст. 69, 70 КК до 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна,

визнано винуватим за:

ч. 2 ст. 186 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

ч. 3 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст. 76 КК обов'язків.

Апеляційним судом Київської області зазначений вирок залишений без зміни.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 03 листопада 2013 року приблизно о 21 год. ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, спільно із ОСОБА_2, прибув до будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2, де проживає ОСОБА_3 Перебуваючи біля зазначеного будинку, ОСОБА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин наніс удари руками по обличчю та ногами по обличчю та тулубу ОСОБА_3, від яких останній упав на землю та у нього з рук випав мобільний телефон марки «Нокіа». Побачивши даний телефон, у ОСОБА_1 раптово виник злочинний умисел на протиправне заволодіння чужим майном. Реалізовуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_1 після нанесених ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень незаконно відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Нокіа», вартістю 200 грн., що належав ОСОБА_3 Після чого ОСОБА_1, зберігаючи при собі викрадений мобільний з місця події зник.

Крім того, ОСОБА_1 04 листопада 2013 року близько 01 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) спільно із ОСОБА_2 прибули до будинку ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_2, якому не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_1, залишився стояти біля вхідних дверей будинку, тим часом як ОСОБА_1, незаконно таємно, шляхом вільного доступу проник в середину будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у вказаному будинку та користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_1 таємно викрав майно, що належить ОСОБА_3, на загальну суму 3355 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому посилається на те, що судами належним чином не враховано всі обставини у кримінальному провадженні, дані про особу засудженого та безпідставно застосовано положення ст. 75 КК і звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням. Також зазначає, що ухвала апеляційного суду є немотивованою та не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК, та призначив відповідне покарання з подальшим звільненням засудженого від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК.

На вказаний вирок місцевого суду прокурором було подано апеляційну скаргу з доповненнями, в яких порушувалось питання про скасування зазначеного вироку і ухвалення апеляційним судом свого вироку. При цьому прокурор в апеляційній скарзі, наводячи відповідні доводи, у тому числі і ті, які є аналогічні доводам його касаційної скарги, посилався на те, що судом першої інстанції належним чином не враховано обставини, що обтяжують ОСОБА_1 покарання. Також зазначав, що судом безпідставно застосовано положення ст. 75 КК, на підставі якої ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у резолютивній частині - висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказаних вимог кримінального та кримінального процесуального закону апеляційний суд не дотримався.

Так, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора з доповненнями, апеляційний суд погодився з висновком суду щодо можливості звільнення засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК.

Відповідних мотивів, з яких апеляційний суд дійшов висновку про правильність застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК, апеляційний суд в ухвалі не навів, як і не навів підстав, з яких визнав необґрунтованими доводи прокурора щодо безпідставності застосування ст. 75 КК та постановлення апеляційним судом свого вироку.

Рішення апеляційного суду про правильність застосування ст. 75 КК є незаконним.

Разом з наведеним, постановляючи ухвалу, апеляційний суд в резолютивній частині не вказав свого рішення щодо результатів розгляду апеляційної скарги прокурора, зазначивши лише про залишення вироку суду без зміни.

Зазначені порушення колегія суддів вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у кримінальному провадженні в апеляційній інстанції.

За таких обставин касаційна скарга прокурора, в якій питання щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_1 покарання не порушувалось, підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду, яка постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали кримінального провадження та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 376, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_1 - скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6