Справа №333/2990/15-к
провадження № 1-кп/333/314/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15.11.2010 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.ч.3,4.ст.185, ст.69, КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі. 25.02.2012 року постановою Вільнанського районного суду Запорізької області 17.05.2012 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 8 місяців.,

за обвинуваченням у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимий за скоєння корисних злочинів, судимість за які не знято та не погашено в установленому законом порядку, знову повторно скоїв корисний злочин, при наступних обставинах:
Так, 16.04.2014 року приблизно з 12.00 год. ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись біля паркану, яким огороджено територію зимових ґрунтових теплиць по вул. Чубанова, 11 в м. Запоріжжі, намагався викрасти 10м. металевого забору вартістю за 1м. 70,00грн., на загальну суму 700,00грн., який належить ТОВ «СоцСфера». Однак, довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, оскільки його дії були помічені та зупинені працівниками вищевказаного товариства
Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав себе винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, зазначивши, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок, та пояснив, що 16.04.2014 року в денний час, він намагався викрасти паркан, яким огороджено територію зимових ґрунтових теплиць по вул. Чубанова, 11 в м. Запоріжжі, але був помічений та зупинений працівниками ТОВ «СоцСфера». У скоєному щиросердечно розкаюється.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При встановлених обставинах, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена і його дії кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, не одружений, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, визнав провину та розкаявся у вчиненому.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, обставин, що пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд прийшов до висновку про те, що покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення останнього, можливе без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає доцільним призначити покарання обвинуваченому з застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Цивільний позов на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не заявлений.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.349,366-371,373-376,395,532 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання в виді 1 року позбавлення волі.
На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рок, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи, повідомляти кримінально-виконавчу систему про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні не обирався.
Речові докази: два металеві швелери довжиною 5 м. кожний, які знаходяться на відповідальному зберіганні у представника потерпілого ОСОБА_4 , залишити у користуванні ТОВ «СоцСфера».
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1