У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Пекного С.Д. і
Таран Т.С.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 28 жовтня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27 вересня 2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 27 грудня 2007
року щодо ОСОБА_2

Цим вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин
України, такий, що

судимості не мав,

засуджений до позбавлення волі:

- за ч. 1 ст. 263 КК України
на три роки;

- за ч. 1 ст. 115 КК України на десять років.

На підставі
ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за
сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі на строк десять років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 1450 грн. 24 коп.
на відшкодування майнової та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди
кожному, а також 183 грн. 08 коп. судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Чернігівської області від 27 грудня 2007 року вирок щодо
ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за те, що він
наприкінці квітня 2007 року в Чернігівському центральному парку культури та
відпочинку знайшов саморобний вогнепальний пристрій, призначений для стрільби
бойовими патронами калібру 9 мм і чотири патрони до нього, які переніс до себе
додому за адресою: АДРЕСА_1, де, не маючи на це дозволу, постійно зберігав.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 3 травня 2007 року приблизно о 21-ій
год. ОСОБА_2 у приміщенні вхідного блоку до квартир ІНФОРМАЦІЯ_2 будинку
АДРЕСА_1 на грунті неприязних відносин під час конфлікту з ОСОБА_3 умисно його
вбив, здійснивши в голову постріл із зазначеного вище саморобного вогнепального
пристрою.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 просить судові рішення щодо ОСОБА_2
скасувати, а справу направити на нове розслідування. Вказує на однобічність і
неповноту судового слідства, недослідження речових доказів, на які суд послався
у вироку. Зазначає про відсутність у його підзахисного умислу на позбавлення
життя потерпілого і вважає, що ця подія виникла внаслідок сильного душевного
хвилювання. Стверджує, що цивільний позов про відшкодування майнової шкоди на
суму 1368,16 грн. доказами не підтверджується. Вважає, що ОСОБА_2 добровільно
повідомив правоохоронним органам про вогнепальну зброю та бойові припаси, а
тому, на його думку, він підлягав звільненню від кримінальної відповідальності
на підставі ст. 263 ч. 3 КК України. Посилається на те, що при призначенні
ОСОБА_2 покарання суд не врахував обставин, що його пом'якшують і які слугують
підставою для призначення йому більш м'якого покарання за правилами ст. 69 КК
України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що в її
задоволенні необхідно відмовити.

Висновок
суду про доведеність вини ОСОБА_2 в умисному вбивстві ОСОБА_3 та носінні і зберіганні вогнепальної зброї,
бойових припасів без передбаченого законом дозволу підтверджується зібраними та
дослідженими судом доказами.

Так, на досудовому слідстві та в суді
ОСОБА_2 показував, що в квітні 2007 року знайшов саморобну вогнепальну зброю у
формі пістолета і до неї чотири патрони, які став зберігати у власній квартирі.
03 травня 2007 року сусід ОСОБА_3 включив голосно музику, яка заважала його
сім'ї відпочивати. Для примушування сусіда виключити музику взяв саморобний
вогнепальний пристрій споряджений патроном і вийшов на сходинковий майданчик,
де вимкнув рубильник світла. ОСОБА_3
вийшов з квартири і став до нього наближатись. Тоді звів курок вогнепальної
зброї та направив її дуло в обличчя потерпілого. ОСОБА_3 схопив його за руку, в
якій була зброя, і намагався відвести її в сторону. Намагаючись вивільнити
руку, натиснув на спусковий гачок, внаслідок чого пролунав постріл. Вогнепальну
зброю в той же день розібрав і викинув у річку Десна.

При
відтворенні обстановки та обставин події ОСОБА_2
в присутності понятих показав на місці і розповів про механізм заподіяння вогнепального поранення потерпілому.

За даними висновку судово-медичної
експертизи смерть ОСОБА_3 настала
внаслідок гострої крововтрати, яка виникла в результаті проникаючого вогнепального
поранення в ділянці лицьового черепа, виявлені в нього ушкодження утворились
від однієї дії вогнепальної зброї незадовго до смерті та знаходяться в прямому
причинно-наслідковому зв'язку зі смертю потерпілого.

Згідно з даних висновку судово-балістичної експертизи куля, що була
відстріляна зі зброї калібру 9 мм з гладким каналом ствола і вилучена з тіла
ОСОБА_3, аналогічна кулям, спорядженим в патрони калібру 9 мм і вилученим за
місцем проживання ОСОБА_2 Набої, вилучені в помешканні ОСОБА_2, є боєприпасами
- патронами калібру 9 мм до пістолетів системи Макарова, Стечкіна та інших.

Доводи в касаційній скарзі захисника ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 злочину в
стані сильного душевного хвилювання є безпідставними, спростовуються наведеними
у вироку доказами. Зокрема, даними комплексної судової психолого-психіатричної
експертизи, згідно з якою ОСОБА_2 у період часу, до якого відноситься
інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Клінічних ознак фізіологічного афекту під час вчинення інкримінованого йому
діяння не виявлено.

Як вбачається з матеріалів справи, під час досудового слідства ОСОБА_2 заявив про зберігання
ним у квартирі бойових припасів. Проте, така обставина не може свідчити про
добровільне повідомлення правоохоронним органам і бути підставою для його
звільнення від кримінальної відповідальності, оскільки його заява була зроблена
у той час, коли його було затримано.

Отже, дослідивши зібрані в справі докази, суд дійшов правильного висновку,
що спосіб та знаряддя вчиненого ОСОБА_2 злочину, направлення пострілу в
життєво-важливий орган - голову, свідчать про те, що він діяв з прямим умислом
на вбивство ОСОБА_3

Дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані
правильно.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України
врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу, а також
обставини, що пом'якшують покарання. Призначене покарання є необхідним для
виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав
для його пом'якшення не вбачається.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону при провадженні досудового слідства та
судового розгляду, в тому числі й тих, на які вказує в касаційній скарзі
захисник ОСОБА_1, які були б безумовною підставою для скасування судових
рішень, у справі не виявлено.

Цивільний позов вирішено правильно,
судове рішення в цій частині належно мотивоване.

Отже, підстав для призначення
кримінальної справи до касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням
учасників процесу немає.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 відмовити.

С у д д і:

Ю.М.
Кармазін
С.Д. Пекний Т.С.
Таран