Дело № 523/5894/13-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2013 року Суворовський районний суд
м. Одеси у складі:

головуючого судді
Бобовського К.Ю.

при секретарі
Ситник І.П.

за участю прокурора
Фомічова Ф.Ф.

захисника
ОСОБА_1

представника потерпілої
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальне
провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця м. Ульяновка, Ульяновського
району, Кіровоградської області,
українця, громадянина України,
середньої освіти, не одруженого, не
працюючого, раніше засудженого: 15.10.2012
року Суворовським районним судом м.
Одеси за ст.185 ч.1 КК України у вигляді
штрафу у розмірі 850 гривень;

- 14.11.2012 року Суворовським районним
судом м. Одеси за ст.263 ч.1 КК України до 4
років позбавлення волі, на підставі
ст.75 КК України звільнений від відбуття
покарання з іспитовим строком 2 роки,
штраф.

Зареєстрованого: АДРЕСА_1.
Проживаючого: АДРЕСА_2.

у скоєнні кримінальних правопорушень,
передбачених ст. 190 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В червні місяці 2012 року, точна дата
досудовим слідством не встановлена,
ОСОБА_3, знаходячись по АДРЕСА_3, з метою
заволодіння чужим майном шляхом
зловживання довірою, звернувся до
своєї знайомої ОСОБА_4 з проханням
надати йому золоті вироби для
закладання їх у ломбард та погашення
своїх боргових зобов'язань, при цьому,
заздалегідь не маючи наміру повертати
чуже майно. Довіряючи ОСОБА_3 і вірячи в
те, що він поверне прикраси, ОСОБА_4
зняла їх з себе, передав ОСОБА_3

Заволодів золотими виробами, які були
надягнені на неповнолітній ОСОБА_4, а
саме: золотими сережками з камінням
вартістю 900 гривень, золотою каблучкою
вартістю 2000 гривень, золотим ланцюжком
вартістю 1800 гривень, золотим кулоном у
вигляді іконки вартістю 1500 гривень,
золотим хрестиком вартістю 2000 гривень,
належних її бабусі ОСОБА_5, ОСОБА_3
розпорядився ними на свій власний
розсуд, здав вказані золоті прикраси в
ломбард, отримав за них кошти, які в
подальшому витратив, спричинивши
ОСОБА_5 збиток на загальну суму 8200
гривень.

Допитаний у судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_3 винним себе не
визнав, вказуючи, що дійсно знайомий з
потерпілою ОСОБА_4 Як йому стало відомо,
ОСОБА_4 зґвалтував хтось із її родичів,
та за мовчання став платити гроші.
Разом з нею вони їх тратили. Визнає
факт того, що у 2012 році брав у ОСОБА_4
золоті прикраси та здав їх у ломбард,
але потім розрахувавшись, повернув всі
прикраси потерпілій. Стверджує, що
ОСОБА_4 сама пропонувала йому взяти
прикраси. Золоті вироби викупав з
ломбарду в осені за власні кошти, без
примусу зі сторони її родичів. В ході
допиту у слідчого був вимушений давати
інші пояснення, визнаючи свою вину, так
як на нього чинився тиск, крім того він
був під дією медичних препаратів та не
розумів, що здійснюється.

Незважаючи на невизнання своєї вини,
суд вважає, що винність обвинуваченого
у скоєнні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2
КК України повністю підтверджується
наявними у матеріалах кримінального
провадження доказами, дослідження яких
було проведено судом:

- Показаннями потерпілого ОСОБА_6,
допитаного у суді, який пояснив, що
ОСОБА_4 його племінниця. В 2012 році йому
стало відомо, що знайомий ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 взяв у неї золоті прикраси та
здав їх у ломбард, пообіцяв віддати.
Але, так як ОСОБА_3 не повертав, він
разом з ним та ОСОБА_7 поїхали до
ломбарду та забрали частину золотих
прикрас. Залишок ОСОБА_3 пообіцяв
повернути, але не повернув до сих пір.
Наскільки йому відомо, через декілька
днів він знову взяв у ОСОБА_4 ці
прикраси, та знову здав їх у ломбард.

- Показаннями потерпілої ОСОБА_5,
допитаної у суді, яка пояснила, що
ОСОБА_4 її внучка. Літом 2012 року вона
побачила, що у ОСОБА_4 не має золотих
прикрас, які вона їй подарувала. Зі слів
внучки, вона тимчасово віддала
прикраси ОСОБА_3 на його прохання для
вирішення його проблем. Потім вона та
інші родичі запросили його до себе. У
ході розмови ОСОБА_3 зізнався, що
отримав від ОСОБА_4 прикраси та здав їх
у ломбард, обіцяв все повернути.

- Показаннями потерпілої ОСОБА_4,
допитаної у суді, яка підтвердила, що
влітку 2012 року вона познайомилась з
ОСОБА_3 Пізніше він розказав їй, що у
нього проблеми з грошима, запропонував
їй віддати йому прикраси, пообіцяв, що
здасть їх у ломбард, потім поверне
золото. Повіривши, вона віддала йому
прикраси. Через декілька днів вона
звернулась до ОСОБА_3 з проханням
повернути прикраси, але він відмовився,
мотивуючи тим, що не має грошей. В
серпні 2012 року її бабуся та дядя
дізналися про це, та змусили повернути
частку прикрас. Але через декілька днів
ОСОБА_3 знову звернувся до неї та знову
взяв її прикраси.

- Показаннями свідка ОСОБА_7,
допитаного у суді, який пояснив, що він
знайомий з сім'єю ОСОБА_5 Зі слів ОСОБА_4
йому стало відомо, що всі свої золоті
прикраси вона віддала ОСОБА_3, який
заклав їх до ломбарду. Разом з ОСОБА_3
вони приїхали до ломбарду та викупили
частку прикрас, але як потім йому стало
відомо ОСОБА_3 знову шляхом обману
відібрав прикраси у ОСОБА_4

Таким чином, судом встановлено, що
обвинувачений своїми діями скоїв
умисне, кримінальне правопорушення
передбачене ст. 190 ч.2 КК України, по
кваліфікуючим признакам: заволодіння
чужим майном шляхом зловживання
довірою, вчинене повторно, та його вина
повністю доказана.

Суд критично відноситься до пояснень
обвинуваченого ОСОБА_3, а саме до того,
що потерпіла ОСОБА_4 сама запропонувала
йому здати її прикраси до ломбарду, і
після декількох днів він погодився на
її прохання та заклав вироби у ломбард.

Пояснення обвинуваченого суперечать
детальним та послідовним поясненням
свідка та потерпілих, в правдивості
яких у суду не виникає сумнівів.
Пояснення ОСОБА_3 на думку суду є
спробою уникнути кримінальної
відповідальності.

Крім того, досудовим слідством ОСОБА_3
повідомлено про підозру у скоєнні
інших кримінальних правопорушень.

Так згідно обвинувального акту: 10.01.2013
року ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим
майном, шляхом зловживання довірою, під
приводом боргових зобов'язань,
заздалегідь не маючи наміру повертати
чуже майно, заволодів грошовими
коштами у сумі 200 грн., які ОСОБА_4
позичала у свого дяді ОСОБА_6 Сума
завданого збитку становить 200 гривень.

Крім того, 14.01.2013 року ОСОБА_3 з метою
заволодіння чужим майном, шляхом
зловживання довірою під приводом
боргових зобов'язань, заздалегідь не
маючи наміру повертати чуже майно,
заволодів грошовими коштами у сумі 4000
грн., які ОСОБА_4 позичала у свого дяді
ОСОБА_6 Сума завданого збитку становить
4000 гривень.

Крім того, 16.01.2013 року ОСОБА_3 з метою
заволодіння чужим майном, шляхом
зловживання довірою під приводом
боргових зобов'язань, заздалегідь не
маючи наміру повертати чуже майно,
заволодів грошовими коштами у сумі 1400
доларів США, що в перерахунку на
національну валюту України складає
11190,20 грн., які ОСОБА_4 позичала у свого
дяді ОСОБА_6 Сума завданого збитку
становить 11190,20 гривень.

Крім того, 20.02.2013 року приблизно о 18.00
год., ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим
майном, шляхом зловживання довірою під
приводом боргових зобов'язань,
знаходячись по АДРЕСА_3, заздалегідь не
маючи наміру повертати чуже майно,
заволодів грошовими коштами у сумі 103
доларів США, що в перерахунку на
національну валюту України складає 823,20
грн., які ОСОБА_4 позичала у свого дяді
ОСОБА_6 Після отримання вказаної суми
ОСОБА_3 був затриманий та доставлений
до приміщення Хаджибеївського ВМ
Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області.

Вищевикладені дії ОСОБА_3
кваліфіковані досудовим слідством за
ст.190 ч.2 КК України.

Розглянув матеріали обвинувального
акту, допитав свідків, потерпілих та
обвинуваченого, вивчивши матеріали, на
підставі яких прокурор обґрунтовував
обвинувачення, суд вважає за необхідне
виключити із обвинувачення ОСОБА_3
епізоди кваліфіковані окремо кожний
за ст. 190 ч.2 КК України, а саме: епізод,
пов'язаний з заволодінням грошима
ОСОБА_4 у сумі 200 гривень; у сумі 4000
гривень; у сумі 1400 доларів США; а також
епізод, пов'язаній з заволодінням
ОСОБА_3 грошима у сумі 103 долара США.

Так, в ході судового розгляду
обвинувачений ОСОБА_3 заперечував про
свою причетність до скоєння цих
кримінальних правопорушень,
відзначивши, що дійсно разом з ОСОБА_4
вони витрачали гроші. По епізоду від
20.02.2013 року пояснив, що ніяких грошей - 103
долара США не отримував. В той день він
був затриманий ОСОБА_6

Крім того, в ході судового розгляду
прокурором, який підтримував
обвинувачення були допитані свідки
сторони обвинувачення - родичі ОСОБА_4:
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які
підтвердили факт того, що протягом 2012
року надавали ОСОБА_4 гроші на власні
витрати. Але про те, що гроші потім
забирав ОСОБА_3 дізнались тільки зі
слів самої ОСОБА_4

Зі слів свідків (потерпілих) 20.02.2013 року
вони вирішили самостійно затримати
ОСОБА_3 З цією метою надали ОСОБА_4 103
долара США, дочекались, коли вона
передала їх ОСОБА_3, після чого власними
силами затримали ОСОБА_3 біля дома, та
знайшли у нього в кишені гроші. Потім
звернулись до правоохоронних органів
та передали міліції вилучені гроші та
самого затриманого.

Присутність у суді інших свідків зі
сторони обвинувачення, зазначених у
обвинувальному акті, а саме: ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прокурором
забезпечено не було, у зв'язку з чим
безпосередньо судом їх пояснення не
досліджувалися.

В ході судового слідства прокурор
запропонував дослідити протокол
огляду грошей, як доказ вини
обвинуваченого. На думку суду протокол
огляду грошей від 21.02.2013р. - 103 доларів
США (а.с. 77), який був оглянутий за
клопотанням прокурора не може бути
визнаним, як доказ по справі, оскільки
не підтверджує ніякі обставини. Так,
згідно даного протоколу у ході огляду,
крім факту наявності та цілісності
доларів, ніяких обставин слідчим
встановлено не було та не вказано.

Інших доказів винуватості ОСОБА_3 у
скоєні кримінальних правопорушень,
передбачених ст.190 ч.2 КК України в
обвинувальному акті не зазначено,
прокурором дослідити не запропоновано
та судом відповідно досліджено не було.

Оцінюючи показання свідків сторони
обвинувачення та докази, на які
посилався прокурор у ході судового
розгляду стосовно останнього епізоду
від 20.02.2013 року, суд вважає, що вони не
можуть бути визнані допустимими, тому
що передача грошей ОСОБА_3 (103 долара
США), подальше його затримання,
самостійне вилучення грошей родичами
потерпілої, а надалі виклик
правоохоронних органів не може бути
визнаний судом, як докази, отримані
уповноваженими особами та у порядку
передбаченому КПК України, при явній
можливості своєчасного звернення до
правоохоронних органів. У зв'язку з чим
суд вважає, що ці докази не можуть бути
використані при ухваленні вироку.

Таким чином, на думку суду, у ході
розгляду справи прокурор, підтримуючий
державне обвинувачення не довів
винуватість ОСОБА_3 у скоєнні
кримінальних правопорушень,
кваліфікованих за ст.190 ч.2 КК України, у
зв'язку з чим суд виключає з
обвинувачення ОСОБА_3 епізоди
кваліфіковані окремо кожний за ст.190 ч.2
КК України, а саме: епізод, пов'язаний з
заволодінням грошима ОСОБА_4 у сумі 200
гривень; у сумі 4000 гривень; у сумі 1400
доларів США; та епізод, пов'язаній з
заволодінням ОСОБА_3 грошима у сумі 103
долара США.

При призначенні покарання
обвинуваченому ОСОБА_3 суд приймає до
уваги характер та обставини вчиненого
ним кримінального правопорушення,
відношення обвинуваченого до скоєного.

Обставин, які обтяжують та пом'якшують
покарання обвинуваченого судом не
встановлено та не вказано досудовим
слідством та стороною захисту.

На підставі викладеного, при
визначенні виду та міри покарання
обвинуваченому, суд, враховуючи особу
ОСОБА_3, спосіб його життя, відсутність
постійного заробітку, скоєння
кримінального правопорушення у термін
відбуття випробувального строку
вважає, що міра покарання у вигляді
позбавлення волі з частковим - у
вигляді одного року одного місяця
позбавлення волі та штрафу у розмірі 850
гривень, приєднанням покарання не
відбутого за вироком Суворовського
районного суду м. Одеси від 14.11.2012 року,
в порядку передбаченому ст.72 КК
України, є необхідною та достатньою для
виправлення обвинуваченого та
попередження вчинення ним нового
злочину.

Цивільний позов не заявлено. З огляду
реєстру матеріалів досудового
розслідування та вивченням
обвинувального акту встановлено, що до
кримінального провадження під час
досудового розслідування речові
докази не долучалися та залучення
експертів для проведення експертиз не
здійснювалось, у зв'язку з чим судові
витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371,
373-374, 395 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.190 ч.2 КК України,
призначив йому покарання у вигляді
трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України
приєднати частково один рік один
місяць позбавлення волі та штраф у
розмірі 850 гривень - покарання, не
відбуте за вироком Суворовського
районного суду м. Одеси від 14.11.2012 року,
та остаточно визначити міру покарання
у вигляді чотирьох років одного місяця
позбавлення волі та штрафу у розмірі 850
гривень. Покарання у вигляді штрафу
підлягає виконанню самостійно.

Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_3
до набрання вироком законної сили
залишати не змінною - тримання під
вартою в ОСІ УДПтСУ України в Одеської
області.

Строк відбування покарання ОСОБА_3
обчислювати з моменту затримання,
тобто з 20.02.2013року.

Матеріали кримінального провадження
№0000946, долучені до обвинувального
акту з доданими до нього документами
зберігати у кримінальній канцелярії
Суворовського районного суду м. Одеси.

На вирок може бути подана апеляційна
скарга до суду апеляційної інстанції
протягом тридцяти днів з дня
проголошення. Для особи, яка перебуває
під вартою, строк подачі апеляційної
скарги обчислюється з моменту вручення
їй копії судового рішення.

СУДДЯ: