Ухвала іменем україни 22 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя: АДРЕСА_1, раніше судимого 14.07.2014 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн.,

засудженого: за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 26 квітня 2014 року, з метою подальшого збуту придбав у невстановленої особи в м. Чернігові особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено JWH-210-F, загальною вагою 0,6218 грами, яку у той же день перевіз до м. Городня, де перебуваючи по вул. Жовтневій біля магазину «Фора», за попередньою домовленістю продав її ОСОБА_3 за 5000 грн. В свою чергу, останній в якості оплати за отриману психотропну речовину 27 квітня 2014 року переказав на вказану засудженим банківську картку 540 грн., та в подальшому повинен був переказати ще 4460 грн. Таким чином, ОСОБА_2 збув ОСОБА_3 особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено − JWH-210-F, загальною вагою 0,6218 грами, що згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України від 01.08.2000 року №188 є великим розміром.

Крім того, 17 червня 2014 року близько 11 години 20 хвилин, під час проведення обшуку в будинку за місцем проживання ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1, було виявлено та вилучено два поліетиленових пакетики з подрібненою, висушеною рослинною масою зеленого кольору, яку засуджений, діючи повторно, придбав у невстановленої особи в м. Чернігові, переніс додому і зберігав без мети збуту та яка згідно висновку експерта № 779 (х) від 17.06. 2014 року містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено − JWH-210-F вагою 0,10818 грами та 0,08239 грами, загальною вагою 0,19057 грами, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 01.08.2000 року №188 є великим розміром.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2015 року зазначений вирок суду залишений без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_2, зазначає, що суд при призначенні покарання засудженому не повною мірою врахував особу винного й обставини, які мають значення для призначення покарання. Просить судові рішення щодо ОСОБА_2 змінити та застосувати до останнього положення статей 75, 76 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням. Призначене із застосуванням ст. 69 КК України покарання захисник вважає невиправдано суворим.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом'якшують та обтяжують.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, районний суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_2 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, який згідно ст. 12 вказаного Кодексу відноситься до категорії тяжких, особу винного, котрий вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, надав змістовні, повні та правдиві свідчення про обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та з'ясуванню обставин їх вчинення, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, позитивну характеристику за місцем проживання, стан здоров'я засудженого, та з урахуванням сукупності цих обставин обґрунтовано визнав їх пом'якшуючими вину обставинами, які стали підставами для застосування положень ст. 69 КК України.

Призначене ОСОБА_2 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів. Для його пом'якшення та застосування статей 75, 76 КК України, про що йдеться у касаційній скарзі захисника, немає підстав.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про пом'якшення призначеного покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування визнав їх неспроможними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, касаційна скарга не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що для витребування матеріалів кримінального провадження немає підстав.

Оскільки з касаційної скарги та наданих до них судових рішень убачається, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6