Провадження № 1-кс/344/2867/15
У Х В А Л А
03 серпня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області щодо не внесення повідомлення про злочин до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернулась ОСОБА_3 із скаргою щодо не внесення повідомлення про злочин до ЄРДР. В скарзі вказано, що нею адвокатом 26/01/2015 р. було подано заяву про вчинення злочину, за змістом і формою, встановлених ст. 214 КПК України. 23/07/2015 р. скаржник отримала відповідь Прокуратури Івано-Франківської області про те, що її заяву про вчинення злочину зареєстровано в якості звернення, розглянуто як звернення громадян і встановлено відсутність обставин, які б свідчили про вчинення злочину. Скаржник просила суд поновити строк звернення із скаргою, зобов`язати начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області внести заяву скаржниці про вчинення злочину до ЄРДР.

В судовому засіданні скаржник підтримала скаргу з підстав, що в ній зазначені.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу з тих підстав, що порушення права на захист слідчим в кримінальному провадженні є обставиною щодо оцінки зібраних доказів, а тому підлягає оцінці судом, який розглядає відповідне кримінальне провадження.

Судом встановлено наступні обставини.

26/01/2015 р. скаржником подано заяву до Прокуратури Івано-Франківської області про вчинення злочину, відповідно до змісту якої скаржника обрано в якості захисника на підставі договору, 19/06/2013 р. нею подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак ні матеріалів, ні постанови про відмову скаржнику не було надано. 06/08/2014 р. скаржником повторно подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи. В наступному дії слідчого визнано порушенням права на захист ухвалами слідчого судді. Також слідчим штучно створювалися докази на обґрунтування обвинувачення.

21/07/2015 р. Прокуратурою Івано-Франківської області складено повідомлення на ім`я скаржника про те, що її заяву розглянуто в якості звернення і надано обґрунтовану відповідь, а також роз`яснено право на оскарження дій щодо не внесення відомостей про кримінальне правопорушення.

16/09/2013 р. ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду було відмовлено в клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу з підстав сумніву щодо належного повідомлення про виклик до органу досудового розслідування.

05/09/2013 р. ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду було визнано порушення слідчим права на захист підозрюваного.

09/09/2013 р. ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду було визнано порушення слідчим права на захист підозрюваного.

12/02/2015 р. Прокуратурою Івано-Франківської області складно відповідь на ім`я ОСОБА_3 в якості звернення та роз`яснено право на оскарження дій і бездіяльності органу досудового слідства.

В ст. 303 КПК України вказано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа Ассенов та інші проти Болгарії (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі Танрікулу проти Туреччини (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, Ґюль проти Туреччини (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі Коробов проти України (Заява № 39598/03) від 21 липня 2011 року в доказуванні використовується принцип раціонального сумніву, коли провина доводиться поза розумним сумнівом, що в даному спорі означає необхідність обґрунтування відмови у невнесенні інформації до ЄРДР у разів відсутності в повідомленні інформації про злочин.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ право на звернення передбачає право на розгляд звернення в порядку, передбаченому законом.

Так заяву скаржника розглянуто в якості звернення громадян, а право на її оскарження роз`яснено в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законом.

При цьому скаржнику не надано доказу того, що її звернення розглянуто в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законом.

Питання діяльності органу досудового розслідування врегульовано кримінальним процесуальним законом.

Отже звернення скаржника в порядку, передбаченому КПК України передбачає необхідність вирішення відповідного питання в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Питання розкриття сторонами кримінального провадження інформації про докази врегульовано кримінально-процесуальним законом.

Питання винесення постанови врегульовано в ст. 110 КПК України, яка передбачає також право органу досудового розслідування ухвалювати постанову у випадках коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Так само в ст. 343 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Тому до завершення судового розгляду обвинувального акту, складеного слідчим і затвердженого прокурором вплив на них з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення в будь-якій формі заборонений, оскільки розпочате кримінальне провадження не завершено.

В свою чергу в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, ЕСПЛ 2002-ІХ Суд тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні належить судам.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

У справі Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Однак у скарзі також порушено питання щодо порушення права скаржника на інформацію щодо підстав відмови у вчиненні саме органом досудового слідства дій на заяву скаржника та терміну отримання ним у розумний строк інформації щодо відповідної відмови у вчиненні дії, хоча відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявнику про злочин належить право на таку інформацію.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст.ст. 7, 22 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання задовольнити частково;

поновити строк звернення до суду із даною скаргою;

зобов`язати начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області надати обґрунтовану відповідь на заяву скаржника, в порядку передбаченому КПК України;

в іншій частині клопотання відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1