Апеляційний суд Рівненської області
______________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2012 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати по розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого-судді Сачука В.І.

суддів: Міщенко О.А., Квятковського А.С.

виправданого ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_2 на вирок Радивилівського районного суду від 25 вересня 2012 року.

Цим вироком, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, вдівець, ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонер, раніше не судимий,

- визнаний невинуватим в скоєнні злочину, передбаченому за ч.1 ст. 125 КК України і виправданий за відсутністю в його діях складу злочину.

Згідно обвинувального висновку ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 9 вересня 2011 року, біля 18 год., на присадибній ділянці біля будинку ОСОБА_2 по вул. Шевченка, 39 с. Гранівка Радивилівського району Рівненської області, безпричинно вдарив ОСОБА_2 рукою в обличчя та в ліве плече, внаслідок чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_1 почав душити останнього за шию, чим спричинив тілесні ушкодження.

В поданій на вирок суду апеляції потерпілий ОСОБА_2, вважаючи вирок несправедливим і таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 покарання в межах санкції ст. 125 КК України та задовольнити вимоги, викладені в його скарзі, в порядку ст. 27 КПК України, в частині відшкодування на його користь матеріальної шкоди в розмірі 1 183 грн. 06 коп. і моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування потерпілого ОСОБА_2, який просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, пояснення виправданого ОСОБА_1, який просить вирок суду залишити без зміни, а апеляцію потерпілого ОСОБА_2 без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 334 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред'явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Керуючись змістом зазначеної норми закону, в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладений аналіз і оцінка доказів, як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих у судовому засіданні, та висновок суду про те, чому суд відкинув докази обвинувачення.

Суд першої інстанції ретельно перевірив зібрані в справі докази і дійшов обґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Доводи в апеляції про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, позбавлені підстав.

В ході судового слідства підсудний ОСОБА_1 винним себе не визнав та показав, що 09.09.2011 року перебував у себе на подвір'ї і побачив ОСОБА_2, який гнав індиків, догнавши яких до садиби ОСОБА_1, пустив собаку на курей останнього. ОСОБА_1 пояснив, що він підійшов впритул до ОСОБА_2, який стояв біля краю насипу і потерпілий впав, а ОСОБА_1 впав на нього і запитав, стільки це буде продовжуватися. Після того як потерпілий повідомив, що у нього апарат біля серця, ОСОБА_1 встав і пішов. Заявив, що він ні в чому не винен, що будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не спричиняв і тому не визнавав цивільного позову в частині матеріальної та моральної шкоди. Показав в суді першої інстанції, що пояснення 16.09.2011 року підписав не читаючи і те, що неприязні відносини тривають між ними 40 років.

Як вбачається з матеріалів справи, показання виправданого узгоджуються з зібраними по справі письмовими доказами та показаннями свідків.

З показань судмедексперта ОСОБА_3, яка проводила судово-медичне дослідження ОСОБА_2 по наданих медичних документах та заключеннях, яке повністю підтримала в суді, вбачається, що в зазначених документах про тілесні ушкодження нічого не зазначено.

Як слідує з висновку експерта Е-900 від 18.06.2012 року, дослідженого в суді, у гр. ОСОБА_2 об'єктивних ознак наявності тілесних ушкоджень в наданих медичних документах не відмічено. Діагноз: «Забій лівої половини грудної клітки і забій лівого плечовогосуглобу» виставлений лікарями лише на основі суб'єктивних даних і не підтверджується об'єктивними даними і згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом України від 17.01.1995 року №6 при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень судом обґрунтовано не взято до уваги.

Вказані у досліджених судом медичних документах захворювання «ІХС (ішемічна хвороба серця), стенокардія напруги III ФК (функціональний клас), прогресуючий перебіг стабілізація з 06.10.2011 року, кардіосклероз атеросклеротичний, імплантація ШВР (штучного водія ритму) з приводу миготливої аритмії брадисистолічної форми, помірна аортальна недостатність СР (серцева недостатність) II ст. із збереженням систолічної здатності ЛШ (лівого шлуночка), гіпертонічна хвороба II ст. за рівнем АТ „помірний ризик ускладнень не є тілесним ушкодженням, а є набутим хронічним захворюванням і оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не підлягають. Суд обґрунтовано погодився з цим висновком.

Як вбачається з досліджених під час судового слідства постанов про відмову в порушенні кримінальної справи відмовних матеріалів за №1022 від 25.11.2011 року слідує, що очевидців, свідків події, яка відбувалася 09.09.2011 року біля 18 години, не було.

При дослідженні медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2, епікризу з кардіологічного відділення м. Рівне у період з 04.10.2011 року по 15.10.2011 року, будь які записи щодо тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим 09.09.2011 року - відсутні.

Показання потерпілого дані ним під час судового слідства щодо нанесення йому ОСОБА_1 удару рукою в обличчя та в ліве плече, від якого потерпілий впав на землю, спростовуються всіма матеріалами справи, висновком експертизи.

З показань свідка ОСОБА_4, даних в суді, вбачається, що 09.09.2011 року ОСОБА_4 прийшов додому не такий, але у нього на обличчі побоїв не було. Дані показання не узгоджуються з її показаннями, даним нею раніше (а.с. 4 відмовних матеріалів за №1022 від 25.11.2011), що з врахуванням суперечності її показань і того факту, що вона є дружиною потерпілого, обґрунтовано не прийняті судом як доказ по справі.

Колегія суддів вважає, що під час судового слідства не встановлено достовірних доказів, що свідчили б про умисне спричинення ОСОБА_1 09.09.2011 року біля 18 години ОСОБА_2 тілесного ушкодження.

За таких обставин, доводи апеляції про умисне спричинення ОСОБА_1 9 вересня 2011 року біля 18 години ОСОБА_2 тілесного ушкодження та твердження потерпілого, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, а також дав невірну оцінку судом зібраних у справі доказів, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи

Колегія суддів вважає, що пояснення ОСОБА_1, наявні на а.с. 10 відмовних матеріалів за №1022 від 25.11.2011 року щодо відштовхування ОСОБА_2 як таких, що були підписані ним не читаючи, як людиною похилого віку, суд обґрунтовано не розцінив як навмисне спричинення легкого ушкодження потерпілому.

Матеріали справи свідчать про те, що зібрані докази повно та всебічно досліджені судом і належно оцінені у вироку, а всі можливості для одержання додаткових доказів вичерпані.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону під час судового слідства у справі, які б могли бути підставою для скасування чи зміни вироку, не встановлено. А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх доказів для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого злочину.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Радивилівського районного суду від 25 вересня 2012 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляцію ОСОБА_2 - без задоволення.

Головуючий підпис

Судді : підписи

З оригіналом згідно. Суддя В.І.Сачук