Справа № 159/6483/14-к Провадження №11-кп/773/48/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2015 року м. Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду від 28.11.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, працюючого слюсарем на приватній фірмі, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 22.04.1993 Ковельським міськрайонним судом за ст.140 ч.3 КК України, до 2 років позбавлення волі;

2) 10.03.1995 Ковельським міськрайонним судом за ст.187 ч.2, ст.222 ч.1, ст.44, ст.42 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі; відповідно до ст. 43 КК України частково приєднано 2 місяці по вироку від 22.04.1993 і до відбуття 1 рік 8 міс.;

3) 05.11.1997 Ковельським міськрайонним судом за ст.ст. 206 ч.2, 142 ч.2, 142 ч.3, 206 ч.3, 42 КК України, до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 22.08.2011 Луцьким міським судом за ст.ст.27 ч.3-185 ч.3, 28 ч.3 -162 ч.1, 185 ч.5, 28 ч.3-263 ч.1, 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; 25.06.2013 Апеляційним судом Волинської області перекваліфіковано з ст. 28 ч.3, ст. 162 ч.1 КК України на ст.162 ч.1 КК України; з ст.185 ч.5 на 185 ч.3; з ст.28 ч.3 ст.263 ч.1 на ст.263 ч.1 КК України і призначено остаточне покарання 5 років позбавлення волі, звільнений 17.07.2014 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_7 залишено попередній особисте зобов`язання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винними і засуджений за те, що він 22 вересня 2014 року близько 02 год. 30 хв., діючи умисно, проник в буд. АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, керуючись метою на таємне заволодіння чужим майном, повторно, таємно викрав: фотоапарат марки «Canon IXUS 8515» вартістю 1000 грн.; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Ace Duos GT - S6802» імей НОМЕР_1 та НОМЕР_2 вартістю 1000 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_3 вартістю 10 грн. на рахунку якої було 35 грн. та сім-картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_4 вартістю 10 грн. на рахунку якої було 22 грн., мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Ace Duos GT - S6802» імей НОМЕР_5 та НОМЕР_6 вартістю 400 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Лайф» вартістю 10 грн. на рахунку якої було 30 грн. та сім-картка мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_7 вартістю 10 грн. на рахунку якої було 2 грн., жіночу куртку чорного кольору вартістю 50 грн., жіночу куртку коричневого кольору вартістю 50 грн.; спортивний рюкзак вартістю 20 грн., жіночу жилетку вартістю 30 грн., жіночу сумку вартістю 150 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 40 грн., в гаманці гроші в сумі 3800 грн.; пластикові картки на знижки та картка «Приватбанку», а також паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , які не становлять матеріальної цінності останній, заподіявши тим самим останній майнової шкоди на загальну суму 6669 гривень, а також належні ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Nokia N95» імей НОМЕР_8 вартістю 400 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Лайф» № НОМЕР_9 вартістю 10 грн. на рахунку якої було 17 грн., чоловічу куртку вартістю 50 грн., чоловічу шкіряну куртку вартістю 80 грн., заподіявши тим самим останньому майнових збитків на суму 557 грн. Всього ОСОБА_7 викрадено майна на загальну суму 7226 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким призначити йому покарання з встановленням іспитового строку. Вважає, що поза увагою суду залишилось те, що він вину свою у вчиненому злочині визнав, розкаявся, працює, має на утриманні малолітню дочку та думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі. Крім цього зазначає, що судом та органом досудового розслідування не було роз`яснено його право на укладення угоди з потерпілими. Порушено право на захист, оскільки йому призначили захисника, а він не бажав мати захисника.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на перевірених та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав правильну юридичну оцінку і які в апеляційній скарзі не оспорюється. Кваліфікація таких його дій за ч.3 ст.185 КК України є правильною.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Судом першої інстанції враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а саме те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується по місцю проживання, працює, потерпілі не мають до нього будь яких майнових претензій. Обставинами, що пом`якшують його покарання, є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди. Однак, злочин вчинений ОСОБА_7 , відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше він неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, в тому числі і за корисливі злочини, новий корисливий злочин вчинив через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що вказує на небажання ставати на шлях виправлення. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців без застосування ст.75 КК України. Таке покарання є наближеним до мінімального, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України, і воно буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , запобігатиме вчиненню ним нових злочинів.

Безпідставним є твердження апелянта про те, що судом і органом досудового розслідування не роз`ясненого його право на примирення з потерпілими, що на його думку є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту (а.м.п.2-6), обвинувачення ОСОБА_7 було пред`явлено у таємному викраденні чужого майна вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, з такою кваліфікацією погодився і суд першої інстанції. Такі дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України. Відповідно до ст.12 КК України даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, що відповідно до ст.469 КПК України, не дає підстав для укладення угоди про примирення між потерпілими та обвинуваченим ОСОБА_7 .

З дотриманням вимог чинного законодавства призначено ОСОБА_7 захисника. Під час судового розгляду ОСОБА_7 не заявляв відвід захиснику ОСОБА_11 . Як вбачається з звукозапису судового засідання захисник ОСОБА_11 брав участь у судовому розгляді, приймав участь у дослідженні доказів, судових дебатах.

Оскільки законних підстав для скасування чи зміни вироку за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді :