У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів за участю прокурора

Шевченко Т.В., Пивовара В.Ф. Саленка І.В.

розглянула в судовому засіданні в м.Києві 4 вересня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на судові рішення щодо ОСОБА_2.

Вироком Кам'янка-Бузького районного суду від 11 серпня 2006 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, не судимого,

засуджено за ч.1 ст.187
КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.190 КК України
на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів
остаточно ОСОБА_2 призначено 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2. звільнено від
відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки і покладено
обов'язки, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

У справі вирішено цивільні позови та долю речових
доказів.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3 та ОСОБА_4, щодо яких судові рішення не
оскаржуються у касаційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 5 грудня 2007 року вирок
залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засуджені за вчинення злочинів
за таких обставин.

14.11.2005 року близько 00.10 год. ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_4, під час руху автомобілем НОМЕР_1
під керуванням ОСОБА_2., по дорозі між с.Малі Підліски Жовківського р-ну та
с.Вислобоки Кам'янко-Бузького р-ну, заволоділи чужим майном шляхом зловживання
довірою, а саме мобільним телефоном зі стартовим пакетом ОСОБА_5 на загальну
суму 500 грн. та мобільним телефоном зі стартовим пакетом ОСОБА_6 на загальну
суму 470 грн.

14.11.2005 року біля 00.30 год. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 на
дорозі між с.Вислобоки та с.Ременів Кам'янко-Бузького р-ну з метою вчинення
відкритого викрадення чужого майна підбігли до ОСОБА_7 і, застосувавши
насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я, заподіяли потерпілому
легкі тілесні ушкодження та відкрито викрали мобільний телефон “Нокіа-3310”
вартістю 210 грн. та нейтралізатор шкідливого випромінювання мобільного
телефону “Гамма-7” вартістю 420 грн.

Тоді ОСОБА_4 повернувся до автомобіля та показав ОСОБА_2 мобільний
телефон “Нокіа-3310” без стартового
пакету, помилково видаючи його за мобільний телефон, який він викрав у ОСОБА_7,
хоча перед цим ОСОБА_2 особисто передав йому скористатися власний телефон, а
мобільний телефон, який ОСОБА_4 в дійсності викрав в ОСОБА_7, залишився у його
одязі.

ОСОБА_2, помилково вважаючи, що ОСОБА_4 викрав у ОСОБА_7 його власний
(ОСОБА_2.) телефон і, з'ясувавши, що даний телефон був без стартового пакета,
близько 1.00 год. 14.11.2005 року у селі Ременів Кам'янко-Бузького р-ну ОСОБА_2
з метою заволодіння чужим майном напав на ОСОБА_7 та наніс йому удари ногами та
руками по тілу та обличчю, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я, вимагаючи у повернення його стартового пакету,
а також передачі йому мобільного телефону ОСОБА_7, однак вказаного не отримав,
оскільки у потерпілого не було вказаних речей.

Крім того, 14.11.2005 року близько 1.00 год. у селі Ременів
Кам'янко-Бузького р-ну ОСОБА_3 відкрито заволодів важливим особистим документом
ОСОБА_7 - посвідченням офіцера Збройних Сил України, яке спалив.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення щодо
ОСОБА_2., вважає, що необхідно перекваліфікувати дії засудженого з ч.1 ст.187
КК України на ч.2 ст.125 КК України і закрити справу в цій частині за
примиренням сторін, а за ч.2 ст.190 КК України виправдати. Вказує, що ОСОБА_2
вимагав у потерпілого ОСОБА_7 повернення його ж власного майна. Також
посилається на порушення вимог кримінально-процесуального закону, однобічність
і неповноту досудового та судового слідства, отримання доказів незаконним
шляхом.

Заслухавши доповідь судді Шевченко Т.В., думку прокурора
Саленка І.В., який вважав, що судові рішення необхідно змінити у частині
стягнення судових витрат, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, вона підлягає частковому задоволенню,
а судові рішення - зміні з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні
заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою за попередньою змовою з
ОСОБА_4 ґрунтується на зібраних по
справі та досліджених судом доказах, зокрема підтверджується показаннями
потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про обставини, за яких ОСОБА_2 та ОСОБА_4
заволоділи їхніми мобільними телефонами, показаннями свідка ОСОБА_8, які
об'єктивно узгоджуються з показаннями потерпілих, даними протоколів виявлення і
вилучення мобільних телефонів, що належали потерпілим, висновком товарознавчої
експертизи про вартість викраденого майна, сукупністю інших доказів.

Викладаючи у мотивувальній частині вироку формулювання
визнаного доведеним обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, суд зазначив, що останній напав на ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном і в той же час вказав, що ОСОБА_2 помилково
вважав, що ОСОБА_4 викрав у ОСОБА_7 його власний (ОСОБА_2.) телефон, чим
припустився суперечності. В той же час доказів, які б свідчили про наявність у засудженого мети на заволодіння
чужим майном суд у вироку не навів. У зв'язку з відсутністю суб'єктивної
сторони, у діях ОСОБА_2 відсутній склад зазначеного злочину, а, виходячи з
доказів, на які послався суд, у діях засудженого вбачається склад іншого
злочину - умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний
розлад здоров'я. Тому дії останнього в цій частині підлягають перекваліфікації
на ч.2 ст.125 КК України з призначенням йому покарання відповідно до вимог
ст.65 КК України.

Разом з тим, справа в цій частині не підлягає закриттю за примиренням
сторін, про що йдеться у касаційній скарзі, оскільки дану справу було порушено
не суддею і у її розгляді брав участь прокурор, а відповідно до вимог ч.ч.3, 4
ст.27 КПК України така справа не може бути закрита за примиренням потерпілого з
обвинуваченим.

Закриття справи в цій частині на підставі ст.46 КК України є неможливим,
оскільки до вчинення цього злочину ОСОБА_2 вчинив злочину, передбачений ч.2
ст.190 КК України.

Посилання у касаційній скарзі на порушення вимог КПК України на досудовому
слідстві та під час розгляду справи у суді, є непереконливими. Факти отримання
доказів незаконним шляхом не підтверджуються матеріалами кримінальної справи.
Відсутність прокурора у судовому засіданні під час проведення частини судового
слідства не впливає на правильність постановлених по справі судових рішень і не
є безумовною підставою для їх скасування.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які
б потягли безумовне скасування судових рішень по справі, не виявлено.

В той же час, всупереч вимогам ч.2
ст. 93 КПК України, суд стягнув судові витрати з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 солідарно, хоча відповідно до
вказаної норми закону мав визначити розмір стягнення цих витрат в дольовому
порядку з кожного із засуджених, ураховуючи при цьому ступінь вини кожного з
них та їх майновий стан. У зв'язку з наведеним, на підставі ч.1 ст.398 КПК
України судові рішення
підлягають зміні.

Керуючись
ст.394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Кам'янка-Бузького районного суду від 11 серпня 2006 року та увалу
апеляційного суду Львівської області від 5 грудня 2007 року щодо ОСОБА_2
змінити. Дії ОСОБА_2 перекваліфікувати з
ч.1 ст.187 КК України на ч.2 ст.125 КК України і призначити покарання у виді
обмеження волі на 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів,
передбачених ч.2 ст.190 КК України та ч.2 ст.125 КК України, призначити 1 рік
позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням та
іспитовим строком 1 рік. На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого
обов'язки, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 39 грн. 22 коп. з кожного на
користь УДК у Львівській області на р/р 0808 ОПРУ НБУ у м.Львові МФО
825014 ЕДРПОУ 25575150 за проведення по справі товарознавчої експертизи.

У решті судові рішення залишити без зміни.

С у д д і :

Редька А.І. Шевченко Т.В. Пивовар В.Ф.