№ 207/1284/15-к
№ 1-кп/207/223/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2015 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську в залі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська кримінальне провадження № 0000265 за звинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області , громадянина України, освіта середня технічна, раніш не судимого, працюючого на ПАТ Євраз Баглійкокс , розлучений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що він, як військовозобов`язаний запасу згідно військового квитка № НОМЕР_1 від 26.06.1995 року прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України, і підлягає мобілізації згідно ст. 19 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, з метою ухилення від призову за мобілізацією відмовився від отримання повістки відповідно до Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 Про часткову мобілізацію. Так 02.02.2015 року на робочому місці ПАТ Баглійкокс по вул. Щербицького, 1 у м. Дніпродзержинську ОСОБА_6 відмовився від отримання повістки на призив по мобілізації Дніпродзержинського ОМВК всупереч ст. 65 Конституції України, Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не маючи правових підстав на відстрочку від призову, про що повідомив працівникам підприємства, уповноваженим на вручення повістки. Таким чином усупереч вимог ст. 65 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 «Про часткову мобілізацію», з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин від призову за мобілізацією ухилився.

До початку підготовчого засідання, 18.03.2015 року між прокурором та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні. В даній угоді зазначено, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у скоєнні злочину та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Також вказаною угодою сторони погодили покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 1(один) рік. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

В підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання .

Обвинувачений в судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, в обсязі, викладеному у обвинувальному акті, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а також буде виконувати покладені судом обов`язки відповідно до п.2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд в підготовчому судовому засіданні переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглянувши вищезазначену угоду про визнання обвинуваченим винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним, суд приходить до висновків, що угода відповідає вимогам КПК України, вина обвинуваченого ОСОБА_6 знайшла своє повне підтвердження, його дії необхідно кваліфікувати за ст. 336 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.

Перевіряючи угоду в частині призначення міри покарання на відповідність вимогам КК України, суд вважає, що вона узгоджена в межах санкції ст. 336 КК України, відповідає вимогам діючого закону, тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-317, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18 березня 2015 року між прокурором прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він в період іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину, і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді особистого зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 .