Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2007
року. Кіровоградський районний суд Кіровоградської
області в складі головуючого судді
Гончара В.М.,

при секретарі
Попруженко Л.М.,

за участю прокурора
Ворони І.В.,

захисників
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді кримінальну справу відносно
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які досудовим слідством обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених ст. ст. 365
ч.2, 371 ч.1 КК України

ВСТАНОВИВ:

Досудовим
слідством ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ставиться в вину вчинення злочинів,
передбачених ст. ст. 365 ч.2, 371
ч.1 КК України, при
наступних обставинах.

ОСОБА_3
і ОСОБА_4, згідно наказів начальника УМВС України в Кіровоградській області№
268 о/с від 29.09.2000 року, були призначені на посади оперуповноважених групи
боротьби з майновими злочинами та крадіжками автотранспортних засобів
відділення карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського МВ УМВС
України в області, мали звання старшого лейтенанта міліції, являлись службовими
особами, здійснюючи функції представника влади, відповідно до ст. 1 Закону
України “Про міліцію”, були уповноважені захищати життя, здоров”я, права і
свободи громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства та держави від протиправних посягань.

19.02.2002
року, біля 11.00 годин, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, разом із працівником ВКР Кіровоградського МВ ОСОБА_5, на службовому автомобілі ВАЗ 2106 під
керуванням інспектора розшуку ВДАІ ОСОБА_6, приїхали до будинку АДРЕСА_1 для
з”ясування можливої причетності ОСОБА_7 до крадіжки автомобіля гр. ОСОБА_8.
Побачивши ОСОБА_7 на вулиці біля будинку, ОСОБА_3 у різкій грубій формі
запропонував йому проїхати до Кіровоградського МВ, мотивуючи необхідністю
з”ясування декількох запитань, куди вони і приїхали. Прибувши до будівлі Кіровоградського МВ УМВС
України в області за адресою м. Кіровоград, вул. Ж. Революції, 58, приблизно об
11.30 годин, діючи у супереч
вимог ст. ст. 28, 29 Конституції України, ст. ст. 3, 5 п.п.5,6 ст. 11
Закону України “Про міліцію”, та ст. 106 КПК України, не маючи на то законних підстав, ОСОБА_3
розпочав дії, направлені на затримання ОСОБА_7, а саме тримаючи за передпліччя
лівою рукою завів його в приміщення
свого службового кабінету № 206 Кіровоградського МВ. Після та внаслідок вказаних дій ОСОБА_3,
ОСОБА_7 був фактично позбавлений можливості вільно обирати місце свого знаходження та вільного переміщення
знаходячись повністю під контролем представника влади та виконуючи його
команди. Про факт затримання процесуальних документів ОСОБА_3 не склав та
батьків ОСОБА_7 не повідомив.

Через
декілька хвилин, більш точного часу встановити не виявилось можливим, до кабінету зайшов ОСОБА_4, після чого, діючи
умисно, явно перевищуючи свої повноваження, з метою отримання фактичних даних
щодо причетності ОСОБА_7 до крадіжки автомобіля, ОСОБА_3 по черзі з ОСОБА_4 та
іншим працівником міліції, особу якого протягом досудового слідства не встановлено, розпочали вимагати у ОСОБА_7 зізнання у
вчинені злочину. При цьому ОСОБА_3 наносив ОСОБА_7 удари рукою в область грудної клітки, плечей,
голови, грудей, п”ятою ноги в область
колін, бедер супроводжуючи свої дії погрозами згвалтування, позбавлення життя,
що ображало особисту гідність останнього. Вийшовши з кабінету ОСОБА_3
повернувся із заздалегідь приготовленими
знаряддями для завдання фізичного болю потерпілому - металевою трубою,
протигазом, спецзасобом наручниками та продовжуючи свої дії направлені на
незаконне здобуття доказів вини, одягнувши на неповнолітнього ОСОБА_7 наручники,
спільно із невстановленою досудовим
слідством особою, використовуючи металеву трубу застосовували до потерпілого
насилля, а за допомогою ОСОБА_4, який тримав потерпілого, надів протигаз і продовжували застосовувати насилля від чого
останній втрачав свідомість. Не отримавши від ОСОБА_7 визнання своєї вини у
вчинені крадіжки автомобіля, приблизно о 12.40 годин ОСОБА_3 провів незаконний
обшук потерпілого не складаючи будь-яких документів, після чого помістив його
до камери тимчасового утримання де останній незаконно утримувався протягом 2
годин 40 хв. Потім ОСОБА_3 утримував потерпілого в службовому кабінеті з 16.00
годин до 19.00 годин і разом із ОСОБА_4
позбавляли його можливості вільно обирати своє місце знаходження та
переміщатися, під час чого ОСОБА_4 наніс потерпілому три удари кулаком в
обличчя вимагаючи підписати документи, зі змістом яких потерпілий не
ознайомлювався. Після вказаних дій ОСОБА_7
приблизно в 19.00 годин був випущений
ОСОБА_3 з приміщення Кіровоградського МВ УМВС України в області. Згідно
висновку судово-медичної експертизи від 24.03.2003 року, 29.09.2006 року спричинені ОСОБА_7 тілесні ушкодження
відносяться до категорії легких.

Підсудний
ОСОБА_3 винним себе не визнав, суду пояснив, що перевіряючи інформацію щодо
крадіжки автомобіля, 19.02.2002 року разом із працівниками міліції ОСОБА_4,
ОСОБА_5, на службовому автомобілі під керуванням інспектора ДАІ ОСОБА_6,
приїхали на пров. 2-й Приморський в м. Кіровограді де зустріли, як потім
стало відомо ОСОБА_7, якому він запропонував проїхати до відділу міліції
проти чого останній не заперечував і з ними поїхав добровільно. В службовому кабінеті ОСОБА_7 пояснював що
він не є ОСОБА_7 а його родичем і для встановлення його особи, відповідно
підготовлених документів, ОСОБА_7 був поміщений до камери тимчасового утримання. В подальшому
ОСОБА_7 підтвердив свою особу, в бесіді заперечував факт своєї причетності до
крадіжки автомобіля. Так як ОСОБА_7 був неповнолітнім, він в присутності
працівника кримінальної міліції по
справах неповнолітніх ОСОБА_9 відібрав
від ОСОБА_7 пояснення після чого дозволив іти додому. Будь-якого психічного чи
фізичного насилля він та в його присутності ОСОБА_4 або інші працівники міліції
до ОСОБА_7 не застосовували.

Підсудний
ОСОБА_4 винним себе не визнав, суду підтвердив факт доставлення в Кіровоградський МВ особу прізвище якого як
потім виявилось ОСОБА_7, при обставинах зазначених ОСОБА_3 Однак, при бесіді ОСОБА_3 із ОСОБА_7 присутнім не
був, будь-якого психічного чи фізичного насилля він та в його присутності
ОСОБА_3 або інші працівники міліції до ОСОБА_7 не застосовували.

Судом
для допиту по суті справи неодноразово
викликався у встановленому законом порядку потерпілий ОСОБА_7, який
по повістках 04.07.2007 року,
13.09.2007 року, 26.09.2007 року, 11.10.2007 року, 30.10.2007 року, 15.11.2007
року та 20.12.2007 року в судове засідання не з'явився і про поважні причини у
зв'язку з неявками суд не повідомив.

Примусові
приводи потерпілого ОСОБА_7 в судові
засідання, згідно постанов суду від 26.09.2007 року, 11.10.2007 року, 30.10.2007 року, 15.11.2007 року, виконані не
були.

Враховуючи
зазначене суд був вимушений оголосити дані потерпілим ОСОБА_7 пояснення і
покази в судовому засіданні із яких вбачаються суттєві протиріччя щодо дій
ОСОБА_4 Так досудовим слідством був встановлений факт, що ОСОБА_4 також був
присутнім при затриманні ОСОБА_7 і доставці його в Кіровоградський МВ., що
викладено в обвинуваченні і не
заперечувалось самим ОСОБА_4, ОСОБА_3 та показами інших свідків. Однак, ОСОБА_7
в своїх первинних поясненнях, зразу ж
після зазначених подій пояснював, що до
нього в кабінеті застосовували фізичне
насилля двоє осіб, потім троє, потім
що його в кабінет завів ОСОБА_3 в якому
вже сидів чоловік з яким ОСОБА_3
спричиняли йому тілесні ушкодження, потім,
що після того як його в кабінет завів ОСОБА_3 там вже сидів ОСОБА_4, потім що
ОСОБА_4 при його затриманні не було, потім що коли його завели в кабінет там
сидів чоловік якого назвали ОСОБА_4 ( т.1 а. с.
3, 15, 23, 67,85, 154-158,
190-197, т. 2 а. с. 32, т.3 а. с. 64-82, 185, 196-206, 211-215, т. 4 а.
с. 61).

Свідок
ОСОБА_6 працівник ДАІ підтвердив факт
доставлення на автомобілі під його
керуванням 19.02.2002 року в Кіровоградським МВ разом із ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, особу як потім вияснилось ОСОБА_7
без будь-якого впливу, після чого висадивши всіх із автомобіля біля
приміщення МВ він поїхав виконувати іншу роботу.

Свідок ОСОБА_10, на той час працівник
Кіровоградського МВ, суду підтвердив факт перебування в МВ особи на ім”я
ОСОБА_7, до якого в його присутності будь-хто із працівників міліції не
застосовували психічного чи фізичного
насилля.

Свідок
ОСОБА_9, який на той час перебував на посаді працівника кримінальної міліції по справах
неповнолітніх Кіровоградського МВ,
підтвердив факт відібрання в його присутності 19.02.2002 року ОСОБА_3 пояснення
у неповнолітнього ОСОБА_7 без будь-якого
психічного чи фізичного насилля.

Свідок
ОСОБА_11, який на той час перебував на посаді
оперативного чергового Кіровоградського МВ УМВС України в області, суду
підтвердив факт поміщення ОСОБА_3 до кімнати тимчасово затриманих осіб особи на
ім”я ОСОБА_7 відповідно рапорта з резолюцією заступника начальника МВ Санжари
О.В. терміном на 3 години.

Свідки
ОСОБА_12, ОСОБА_13 працівники швидкої допомоги, кожен окремо підтвердили факт
виїзду 20.02.2002 року близько 00.30
годин до місця проживання ОСОБА_7, його огляду, наявності у нього
тілесних ушкоджень де в бесіді їм повідомили, що останній був побитий працівниками міліції.

Оголошеними
в судовому засіданні, відповідно списку осіб, які підлягають виклику в судове
засідання, показами свідків ОСОБА_14,
який показав, що відповідно ст. 63
України від дачі показів відмовляється ( т. 3 а.с.189, т. 4 а.с.178).

Оголошеними
в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які
кожен окремо підтвердили факт наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які зі
слів останнього йому заподіяли працівники міліції ( т.1 а.с. 137, 142, 145,
240).

Враховуючи,
що у відсутності потерпілого суду неможливо з”ясувати всі обставини справи,
захистити його права та законні інтереси та для всебічного і повного розгляду
справи, у суду, після оголошення
показів потерпілого, виникли знову підстави в допиті потерпілого ОСОБА_7.

Однак органом, який проводив розслідування, судове
доручення від 20.12.2007 року в тому
числі і забезпечення явки в судове засіданні потерпілого та ряду свідків для
всебічного і повного з”ясування обставин справи залишилось не виконаним. Із
рапорта відповідного працівника вбачається, що в бесіді із батьком потерпілого
ОСОБА_7, він відмовився вказати місце знаходження потерпілого і свідка ОСОБА_18 і що вони в
судове засідання з”являтися не будуть.

Під час
розгляду справи захисник ОСОБА_1 від імені ОСОБА_3, яке підтримав останній, заявив клопотання про повернення справи на додаткове
розслідування з мотиву неправильності досудового слідства, яка не може бути
усунута в судовому засіданні і також просив відмінити постанову слідчого про
його відсторонення від посади, оскільки потреби в цьому не має і він не може
ніяк негативно впливати на хід досудового чи судового слідства.

Підсудний
ОСОБА_4, його захисник ОСОБА_2, підтримали заявлене клопотання і в свою чергу
заявили клопотання про відміну постанови слідчого про відсторонення від посади і ОСОБА_4, посилаючись на зазначені
обставини.

Прокурор заперечував проти направлення справи на
додаткове розслідування.

Вислухавши
думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання підсудних та їх
захисників підлягає задоволенню

Приймаючи
таке рішення суд враховує вимоги ст.
22 КПК України, відповідно яких
прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов”язані вжити всіх передбачених законом заходів для
всебічного, повного і об”єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і
ті, що виправдовують обвинуваченого, що ними виконано не було.

Так,
досудовим слідством допущена неконкретність та неправильність
пред”явленого ОСОБА_4 обвинувачення ( т. 4 а. с. 115 п. 4), яка
також зазначена і в обвинувальному висновку ( т. 4 а. с. 172,173).

В списку
осіб, які підлягають виклику в судове засідання ( т. 4 а. с.178-179) зазначено
свідки ОСОБА_18 (т. 4 а. с. 240) в той час як даний том надійшов до суду з 231
аркушом, свідок ОСОБА_16 зазначений (т.4
а.с. 183) в той час як на даному аркуші
значиться довідка про речові докази та судові витрати в кримінальній справі.

В
поясненнях потерпілого ОСОБА_7, його допитах, проведенні очних ставок,
відтворення обстановки та обставин подій
( т.1 а. с. 3, 15, 23, 67,85,
154-158, 190-197, т. 2 а. с. 32, т.3 а.
с. 64-82, 185, 196-206, 211-215, т. 4 а. с. 61), є суттєві розбіжності щодо дій
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та особи на ім”я ОСОБА_19, які зі слів потерпілого застосовували психічне і фізичне
насилля, які досудовим слідством не
усунуті, а у зв”язку з неявками в судове засідання потерпілого, не
виконанням неодноразових постанов
суду та
окремого доручення щодо приводу
потерпілого і ряду свідків, суд
був позбавлений можливості усунути ці протиріччя під час судового
слідства.

Із
матеріалів справи, обвинувального висновку вбачається, що злочин відносно
ОСОБА_7 також вчиняла невстановлена слідством особа- працівник міліції,
відносно якої матеріали виділені в
окреме провадження, однак в справі відсутні будь-які дії направлені на
встановлення цієї особи ( пред”явлення для впізнання працівників
Кіровоградського МВ тощо).

Крім
того, з моменту порушення кримінальної справи 10 лютого 2003 року / т. 1, а. с.
115-116 /, допиту ОСОБА_3 в якості
підозрюваного 24 лютого 2003 року та
обрання міри запобіжного заходу / т.2, а. с. 54 / і до оголошення йому та захиснику про закінчення
досудового слідства 26 жовтня 2006 року /т. 4, а. с. 134 /, тобто в період
всього досудового і додаткового слідства порушувалось та суттєво обмежувалось
його право на захист.

Так, після
вивчення матеріалів кримінальної справи
в порядку ст. 218-219 КПК України в січні 2006 року ними було заявлено
клопотання, до якого було додано пояснення потерпілого на одному аркуші / т. 3,
а. с. 113, 114, 115, 116 /. Після цього слідство по справі не поновлювалось і
слідчим до свого провадження справа не приймалася, але до розгляду їх
клопотання по суті приєднано до матеріалів кримінальної справи ксерокопію
наказу відносно пом. прокурора Білоусова І. О., завірену печаткою прокуратури
м. Кіровограда «Для пакетів» / т. 3, а. с. 117/.

Постанова
слідчого про відмову в задоволенні клопотання від 30 січня 2006 року / т.3, а.
с. 118 - 119 / була оскаржена
захисником прокурору м.
Кіровограда в порядку ст. 234 КПК України 6 лютого 2006 року / т.3, а. с. 123
/. Всупереч вимогам ст. 235 КПК України,
прокурор протягом трьох днів скаргу не розглянув взагалі, чим
порушені вимоги КПК України.

2 березня 2006
року, не відновлюючи слідство по справі, та без прийняття справи до свого
провадження, була винесена постанова про
закриття кримінальної справи на підставі ст. 6 п. 2 та ст. 213 ч. 2 КПК України
/ т. 3, а. с. 124-127 /. Всупереч вимогам ст. 130, ст.234, ст. 236-5 КПК
України зацікавлені особи не були повідомлені про закриття кримінальної
справи, однак це зазначено в постанові,
щодо можливості ОСОБА_3 оскаржити
постанову слідчого до суду, надати суду свої пояснення по суті оскаржуваної
постанови згідно ст. 236-6
КПК України.

В постанові
прокурора управління нагляду Генеральної прокуратури України від 25 липня 2006
року / т. 3, а. с. 128 - 130 / вказано на те, що відповідно до ст. 120 КПК України,
встановити місячний термін слідства з моменту прийняття слідчим справи
до провадження.

З
матеріалів справи видно, що справа надійшла
до природоохоронного прокурора 7 серпня 2006 року, який зобов'язав слідчого Кошового О. О. прийняти
справу до свого провадження та провести досудове слідство протягом місяця з
моменту прийняття / т.3, а. с. 131 /. В порушення вимог ст. 113 ч.2 КПК
України негайно приступити до
провадження слідства в переданій слідчому справі, слідчим тільки 18 серпня 2006
року виноситься постанова та справа приймається до провадження / т. 3, а. с. 136
/.

З огляду на викладене, строк додаткового
слідства закінчувався 18 вересня 2006 року, тобто на цей день справа повинна
була направлена прокурору з обвинувальним висновком або з постановою.

16 вересня 2006 року своєю постановою слідчий
зупиняє досудове слідство у зв'язку з хворобою обвинуваченого ОСОБА_4 до
видужання останнього / т. 4, а. с. 86 - 87 /, а 29 вересня 2006 року відновлює
досудове слідство по справі / т. 4, а. с. 90 /, в той час в період зупинення
досудового слідства по справі продовжуються
проводитись слідчі дії 22 вересня 2006
року; 26 вересня 2006 року / т. 3, а. с. 169, 170 -171 /; 25 вересня 2006 року / т. 4, а. с. 91/; 28 вересня 2006 року / т. 4, а. с. 92 /; 26 вересня 2006 року / т.
4, а. с. . 74-75 /.

Крім того, постанова про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого від
29 вересня 2006 року / т. 4, а. с. 123 - 126 / винесена поза межами процесуальних строків, а всі
слідчі дії після 18 вересня 2006 року
суд вважає не незаконними, здобуті
докази є неналежними та недопустимими, оскільки отримані в порядку, який не
передбачений КПК України. Дане твердження базується на вимогах ст. 62 ч.3 Конституції України, ст. 65,
120 КПК України, та п. 19 Постанови № 9 Пленуму
ВСУ від 1 листопада 1996 року “Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя”.

Виявлена
у судовому засіданні неповнота і
неправильність досудового слідства не може бути усунена в судовому засіданні
оскільки для її усунення потрібні слідчі, інші процесуальні дії, спрямовані на
збирання нових доказів, виконання яких неможливо з додержанням специфіки
процесуальної форми судового розгляду, що не суперечить також вимогам ст. 281
КПК України.

У ході
додаткового розслідування слід виконати наступне:

- встановити місце
проживання, перебування потерпілого ОСОБА_7;

- шляхом
додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7, проведенням очних ставок з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 усунути протиріччя в його
показах;

- шляхом
проведення оперативно-розшукових і слідчих дій, пред”явлення для впізнання
працівників Кіровоградського МВ УМВС України в області, при необхідності інших
працівників міліції тощо, встановити особу на ім”я ОСОБА_19, який відповідно показів потерпілого ОСОБА_7, вчинив відносно нього
злочин;

- усунути
недоліки, викладені ОСОБА_3 в клопотанні про направлення справи на додаткове
розслідування щодо викладених порушень
вимог КПК України;

– вирішити
питання про залучення до участі у справі
цивільного відповідача по заявленому потерпілим цивільному позові;

- при наявності
підстав пред”явити конкретне
обвинувачення винним особам;

- виконати вимоги
ст. ст. 217-220 КПК України, при наявності підстав скласти обвинувальний
висновок згідно вимог ст. ст. 223-224 КПК України зазначивши в ньому точну і повну адресу всіх осіб, які підлягають виклику в судове
засідання.

Враховуючи
необхідність виконання зазначених слідчих дій, їх строки і наслідки, також
підлягає задоволенню клопотання про
скасування постанови слідчого про відсторонення
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від посади, оскільки під час досудового і судового
слідства не було встановлено випадків їх
негативного впливу на хід слідства і вказані постанови порушують їх Конституційні права щодо права
кожного громадянина на працю.

Керуючись
ст. ст. 273, 281, 296 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_3, ОСОБА_4, які досудовим слідством
обвинувачуються у вчинені злочинів,
передбачених ст. ст. 365 ч.2, 371 ч.1 КК
України, повернути Кіровоградському міжрайонному природоохоронному прокурору для організації проведення додаткового розслідування.

Постанови старшого слідчого Кіровоградської міжрайонної природоохоронної
прокуратури від 29.09.2006 року про
відсторонення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від займаних посад на час
провадження досудового слідства та розгляду справи в суді,- скасувати.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 залишити без змін підписка про невиїзд.

На
постанову суду з дня її винесення може бути подана апеляція до апеляційного
суду Кіровоградської області протягом 7
діб.

Суддя