Справа № 317/4621/14-к
№/п 1-кп/317/29/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в кримінальне провадження № 0001419 від 03.09.2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Н-Архангельск, Нарукіївського району, Горківської області, Російської Федерації, громадянина України, середньо-спеціальної освіти, не працюючого, пенсіонера, проживаючого за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
02.09.2014 року близько 16-00 години, ОСОБА_5 , знаходячись біля подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків з останньою, дерев`яною палицею наніс їй декілька ударів в область плечей, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.
Допитаний в ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, не визнав та пояснив, що 02.09.2014 року у нього виник конфлікт з невісткою потерпілої ОСОБА_6 , пізніше на допомогу останній приїхав її батько ОСОБА_7 , для залагодження конфліктної ситуації приїхала депутат сільської ради ОСОБА_8 .
Пізніше, того ж дня, після вказаної конфліктної ситуації ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 сиділи на лавочці біля подвір`я буд. АДРЕСА_1 . В цей час до вказаного будинку підходила потерпіла ОСОБА_4 , яка без будь-яких пояснень схватила обвинуваченого за горло, в свою чергу обвинувачений ОСОБА_5 почав відбиватись та вдарив ОСОБА_4 на отмаш дерев`яною палицею, яку використовував для ходьби, спричинивши останній зазначені тілесні ушкодження.
Крім того зазначив, що в результаті вказаних дій потерпілої він також отримав тілесні ушкодження, однак на пропозицію звернутись для медичного освідування відмовився. Вважає, що тілесні ушкодження потерпілій він завдав у зв`язку з тим, що був вимушених захищатись від її нападу..
З огляду на вищевикладене, обвинувачений, посилаючись на відсутність в його діях умислу на спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень, просив суд виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Не дивлячись на невизнання своєї провини, суд прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, так винність ОСОБА_5 у скоєному підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що 02.09.2014 року у другій половині дня вона поверталась до дому, біля 15-00 години їй подзвонила ОСОБА_6 та повідомила що ОСОБА_5 розпочав сварку та бійку. Пізніше, приїхавши до будинку АДРЕСА_1 , потерпіла побачила біля подвір`я будинку обвинуваченого та депутата сільської ради ОСОБА_8 , які сиділи на лавочці, підійшовши ближче до обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_4 , звернулась до ОСОБА_5 для того, щоб пристидити дії останнього. В процесі їхньої розмови, у потерпілої з лівого плеча впала сумка на коліно ОСОБА_5 , після чого останній почав розмахувати своєю палицею та вдарив потерпілу, завдавши їй вказані тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що він є батьком ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 . 02.09.2014 року біля обіду йому зателефонувала донька та повідомила, що у неї виник конфлікт з ОСОБА_5 , після чого свідок приїхав до доньки з метою залагодити конфлікт. Біля 16-00 години він разом з донькою ОСОБА_6 знаходились у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , в цей час ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 сиділи на лавочці біля подвір`я вказаного домоволодіння. В цей час до них підійшла ОСОБА_4 , через кілька хвилин свідок почув крики, вибігавши з подвіря будинку, він побачив ОСОБА_5 який розмахував своєю палицею, свідок відповідно схопив обвинуваченого та відібрав в нього палицю.

Крім того зазначив, що моменту завдання потерпілій тілесних ушкоджень він не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що в момент спричинення потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень вона разом з батьком ОСОБА_7 знаходилась у дворі будинку, та безпосередньо момент спричинення тілесних ушкоджень не бачила, однак чула крики, після яких відповідно її батько вискочив на вулицю і схопив ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що вона є депутатом Балабинської сільської ради, 02.09.2014 року біля 16-00 години вона разом з ОСОБА_5 сиділа біля подвір`я буд АДРЕСА_1 . В цей час до вказаного будинку підходила ОСОБА_4 , підійшовши ближче, між ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 виникла сварка, вони почали ображати один одного, після чого ОСОБА_4 наблизилась до обвинуваченого ОСОБА_5 та намагалась вхопити, після чого останній почав розмахувати своєю палицею та завдав ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

З висновку експерта № 3817 від 03.09.2014 року вбачається, що у потерпілої виявлені: синці в області лівого плеча і передпліччя, в області правого плеча, садно в області 5-го пальця правої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з`явились від дії тупого предмету, та їх давність не протирічить строку вказаному потерпілою.
Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину). Дії обвинуваченого, тобто умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, судом кваліфікуються за частиною 1 статті 125 КК України. При цьому суд зазначає, що показання обвинуваченого, який не визнав свою провину, не узгоджуються з іншими доказами, що дослідженні судом та є, на думку суду, є способом захисту від обвинувачення з метою уникнути покарання.

Крім того, обвинувачений вважає, що він діяв в межах необхідної оборони, тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.

Аналізуючи норми ст. 36 КК України, суд приходить до наступних висновків.

Право на необхідну оборону виникає лише за певних умов у їх сукупності, а саме: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: прав та інтересів особи, яка захищається; прав та інтересів іншої особи; суспільних інтересів; інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачена Кримінальним кодексом; 3) необхідна оборона має бути своєчасною; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

В судовому засіданні не встановлено вище вказану сукупність умов необхідної оборони, оскільки встановити, чи дійсно наносились потерпілою обвинуваченому якісь тілесні ушкодження, не уявляється можливим, оскільки останній, згідно його свідчень, відмовився від проходження судово-медичної експертизи з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень, а те, що потерпіла, можливо, ображала його словесно, або намагалась вхопити не може бути розцінене судом як суспільно небезпечне посягання. Існування реальної загрози також судом не встановлено, оскільки поведінка потерпілої (нападника, на думку обвинуваченого), яка встановлена в судовому засіданні та описана вище, не давала підстав обвинуваченому сприймати загрозу як реальну.

На підставі викладеного, суд не знайшов підстав вважати, що ОСОБА_5 діяв в стані необхідної оборони.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, сукупність усіх обставин, що характеризують даний злочин, який є умисним, особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою похилого віку, не одружений, пенсіонер, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, відповідно до усних заяв сусідів, обвинувачений поводиться неадекватно, виявляє агресію по відношенню до них, постійно вчиняє скандали та сварки, провину у вчиненому золочені не визнав.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, суд не знайшов.

Таким чином, суд доходить до висновку про призначення ОСОБА_5 покарання достатнього для його виправлення у вигляді штрафу, однак враховуючи майновий стан обвинуваченого, суд вважає можливим обмежитись мінімальним розміром передбаченим санкцією статті.

Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відсутній. Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Питання речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн.

Речові докази, а саме: дерев`яну палицю, яка знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_5 повернути йому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1