АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
законного представника
неповнолітньої потерпілої Біля- ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, без визначеного місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 13.01.1994 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 140 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнився 17.06.1996 року умовно-достроково на 4 місяці 5 днів;
- 11.04.1997 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 229-6 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільнився 21.08.1998 року по відбуттю строку покарання;
- 17.03.2000 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 229-8 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України умовно з іспитовим строком 1 рік;
- 23.04.2001 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 229-6 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнився 26.04.2003 року по відбуттю строку покарання;
- 31.03.2005 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 395, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнився 12.12.2008 року по відбуттю строку покарання;
- 30.10.2009 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнився 26.12.2013 року по відбуттю строку покарання;
- 24.06.2014 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 342 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 08.08.2014 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 70, 72 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк відбуття покарання зараховано відбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва, а саме: з 24.04.2014 року. Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без зміни. В строк відбуття покарання ОСОБА_6 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 24.04.2014 року.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_6 02.04.2014 рокублизько 14 год. 20 хв., знаходячись за адресою: м. Київ,вул. Бастіонна, буд. 5, біля входу до музичної школи (розташованої за вказаною адресою), діючи з корисливих мотивів, керуючись раптово виниклим умислом, підійшов до раніше незнайомої йому малолітньої ОСОБА_8 , схопив її за руку та дістав з правої кишені куртки останньої мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand» вартістю 3199 грн. 90 коп. з карткою пам`яті на 32 Gbвартістю 349 грн. 90 коп. з карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 40 грн., карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 150 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 90 грн., чохол вартістю 299 грн. 90 коп., а всього загальною вартістю 4129 грн. 70 коп.,чим повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 . Після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію своїх дій, просить пом`якшити призначене йому вироком Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року покарання, врахувавши, що під час досудового та судового слідства він вину свою визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, просив вибачення в потерпілої, яка цивільний позов не заявляла, просила суворо не карати ОСОБА_6 , прокурор в судовому засіданні просив призначити ОСОБА_6 покарання, наближене до мінімального, передбаченого санкцією інкримінованої статті. Вважає, що призначене йому судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 . Біля- ОСОБА_7 подала заперечення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних на досудовому слідстві та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності.

Дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковані вірно.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, навів переконливі мотиви такого рішення, зазначивши, що за таких умов буде досягнута мета покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції законний представник потерпілої ОСОБА_9 просила призначити ОСОБА_6 максимальне покарання.

З огляду на викладене, підстав для пом`якшення призначеного покарання з наведених обвинуваченим мотивів, колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргаобвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, авирок Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/437/2015 Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1