Справа №2010/5172/12
провадження №1/619/56/14
ПОСТАНОВА

01 квітня 2014 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складі:головуючого суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
захисникаОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, освіта вища, холостого, інваліда 3 групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст. 305, ч.2 ст.307 КК України;
установив:
У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заявили клопотання про зміну підсудному запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку невиїзд, посилаючись на його стан здоров`я, термін перебування під вартою, постійне місце проживання та те, що на утриманні ОСОБА_5 перебуває мати, якій виповнилося 75 років.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Суд дійшов до висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 148 КПК України (1960 року), запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у випадках передбачених ст.155 КПК України (1960 року).

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_5 в порядку ст.115 КПК України (1960 року) 24 травня 2012 року був затриманий уповноваженою службовою особою та до нього відповідно до постанови судді від 31 травня 2012 року був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко встановити наявність іншої підстави (підстав) або ризику.

Прокурором не надано суду чітких визначень як законодавчих підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочинів, врахування особи ОСОБА_5 та інших обставин.

Суд вважає, що обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 112 рішення від 01 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Оцінивши в сукупності всі обставини, на які посилалися підсудний та захисник, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується; термін перебування під вартою, його вік; наявність у нього на утриманні престарілої матері; його стан здоров`я, а саме онкологічне захворювання, цироз печінки асоційований з вірусом гепатиту С, асцит; дані, що свідчать про відсутність перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога та психіатра; відсутність судимостей; наявність постійного місця проживання, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання.

Суд вважає, що сторона захисту довела наявність всіх обставин, передбачених КПК України (1960 року), для застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, оскільки зазначені у клопотанні обставини свідчать про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, які дають підстави, що обвинувачений може переховуватися від суду чи перешкоджати судовому слідству, а надані докази обґрунтовують ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.274 КПК України, під час розгляду справи суд, при наявності до цього підстав, може змінити запобіжний захід щодо підсудного.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе змінити підсудному ОСОБА_5 запобіжний захід зі взяття під варту до Харківського СІЗО на підписку про невиїзд.

Керуючись ст. 148, 150, 151, 165, 1651, 273, 274 КПК України (1960 року), суд
постановив:
Клопотання про зміну запобіжного заходу підсудному ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 305, ч.2 ст.307 КК України, змінити запобіжний захід з взяття під варту до Харківського СІЗО Державної пенітенціарної служби України на підписку про невиїзд, звільнивши його в залі суду негайно.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1