АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 11-кп/781/376/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.05.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , поданою на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могутнє Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, такого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік, покладено процесуальні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалено задовольнити пред`явлений потерпілим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні цивільний позов частково: стягнути на користь потерпілого 395 гривень 18 копійок у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, стягнути на користь потерпілого 5 000 гривень у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, стягнути на користь потерпілого процесуальні витрати, здійснені ним у зв`язку із оплатою правової допомоги у розмірі 12 050 гривень.

ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції визнаний винуватим за вчинення: умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто, умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 29 червня 2014 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, перебуваючи біля входу у кафе «COME IN BAR», розташованого по вулиці Академіка Корольова у місті Кіровограді, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та бажаючи їх настання, умисно наніс удар кулаком правої руки в область щелепи потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1352 від 20.11.2014 року, у вигляді: двостороннього перелому нижньої щелепи, - ангулярного зліва, ментального зправа, що відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Вирок суду першої інстанції оскаржений в апеляційному порядку захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 , котрий в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову, пред`явленого потерпілим, - зменшити розмір суми, стягнутої у рахунок відшкодування завданої потерпілому кримінальним правопорушенням моральної шкоди, з 5 000 гривень до 2 000 гривень, та зменшити розмір процесуальних витрат, стягнутих з обвинуваченого на користь потерпілого, пов`язаних із витратами на правову допомогу, з 12 050 гривень до 1 158 гривень 32 копійки.

Вимоги апеляційної скарги умотивовує наступними доводами.

При задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив не із засад розумності, виваженості і справедливості; розмір стягнутої з обвинуваченого суми у відшкодування моральної шкоди є завищеним, таким, що не відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач.

Захисник обвинуваченого також вважає, що потерпілим ОСОБА_9 не доведено у судовому засіданні розмір завданої йому шкоди, а суд, задовольняючи цивільний позов в цій його частині, не навів в рішенні відповідних мотивів.

При цьому, захисник вказує: як вбачається з судової практики розгляду цивільних позовів в частині стягнення моральної шкоди по кримінальних справах, суди стягують з обвинувачених моральну шкоду у розмірі 1 500 2 000 гривень.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу, акцентує увагу й на таке.

Як убачається з розміру наданої правової допомоги потерпілому, - по даній категорії справ він являється занадто великим.

Захисник посилається на положення Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатові, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 465 від 17.09.2014 року, відповідно до яких: розмір винагороди адвокатів за надання правової допомоги особам, зазначеним у пунктах 3-7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», обчислюється відповідно до Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 465.

Захисник вказує дана норма Закону встановлює розмір винагороди адвоката за надання правової допомоги у кримінальній справі, а також встановлює граничний розмір його винагороди.

Заслухавши суддю-доповідача, в дебатах думку захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову, позицію захисника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , прокурора, які заперечили задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відтак, зважаючи на те, що доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким із учасників судового провадження, у тому числі самим обвинуваченим не оскаржуються, колегія суддів не надає юридичної оцінки доказам по кримінальному провадженню, що їх у повному обсязі оцінено та досліджено у сукупності судом першої інстанції під час судового розгляду, та вважає вину ОСОБА_7 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , - доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 122 КК України правильною.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, правильно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, котрий позитивно характеризується по місцю свого проживання, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та які обтяжують покарання, тому прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без його ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання, в межах санкції частини статті обвинувачення, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання колегією суддів визнається обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і є таким, що відповідає меті покарання.
Також судом першої інстанції при ухваленні вироку вирішено цивільний позов, пред`явлений у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 .

Судом ухвалено цивільний позов, пред`явлений потерпілим ОСОБА_9 задовольнити частково, - повністю у частині відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, частково у частині відшкодування моральної шкоди, повністю у частині відшкодування потерпілому витрат на правову допомогу, пов`язаних із оплатою допомоги захисника ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про необґрунтоване стягнення судом першої інстанції на користь потерпілого 5000 гривень у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, - свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України встановлено цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» /зі змінами/, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Положеннями п. 9 зазначеного Пленуму визначено, - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Матеріалами кримінального провадження є встановленим, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_9 спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що: потерпілий внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень зазнав душевних переживань, у зв`язку із даною психотравмуючою подією було порушено нормальний життєвий уклад потерпілого, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок погіршення самопочуття, потерпілий переніс сильний фізичний біль, оперативне втручання внаслідок якого зазнав фізичних незручностей, - був позбавлений можливості протягом тривалого часу повноцінно харчуватись, спілкуватись.

Крім того, спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, який є авіадиспетчером РСП «Київцентраеро», подальша його госпіталізація та лікування, вплинуло й на можливість здійснювати потерпілим своїх посадових обов`язків, що також є підставою душевних переживань потерпілого, а тому розцінюється як завдана кримінальним правопорушенням моральна шкода.

Тобто, наведені обставини свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_9 внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння щодо потерпілого зазнав душевних та фізичних страждань, моральних переживань у зв`язку із ушкодженням здоров`я, порушень нормальних життєвих зв`язків, оскільки внаслідок госпіталізації, оперативного втручання та подальшого лікування, пов`язаних із характером спричинених тілесних ушкоджень, був обмежений вести попередній спосіб життя, обмежений у спілкуванні з оточуючими людьми, обмежений у виконанні своїх посадових обов`язків.

Вказані обставини належно враховано судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні, пред`явленому потерпілим ОСОБА_9 , а тому, суд, на підставі ст. ст. 128, 129 КПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, обґрунтовано ухвалив задовольнити частково цивільний позов в частині відшкодування завданої кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди, визначивши її розмір у сумі 5000 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що, як свідчить судова практика, по аналогічних кримінальних справах суди стягують з обвинувачених моральну шкоду у розмірі 1 500-2 000 гривень, колегією суддів визнаються необґрунтованими.

Розмір відшкодування моральної шкоди судом вирішується по кожній справі в залежності від конкретно визначених обставин цієї справи, з урахуванням характеру та обсягу страждань потерпілого у такому провадженні, характеру немайнових втрат цього потерпілого, з урахуванням сукупності інших обставин провадження.

Узагальнене ж посилання на судову практику в цілому, без конкретизації та врахування обставин у кожному конкретному кримінальному провадженні, - є неприпустимим, і свідчить про поверховий та необ`єктивний розгляд справи. Судова практика місцевих судів щодо розміру моральної шкоди, найчастіше стягуваного судовими рішеннями з обвинуваченого у сумі 1 500-2 000 гривень, - у даному випадку є усередненим показником застосування судами законодавства, що регулює вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, проте кожне з таких рішень, або всі вони в цілому не є судовим прецедентом, - тобто не мають сили джерела права і не носять характеру обов`язкового для іншого суду при вирішенні подібної справи.

Відтак, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, із урахуванням наведених вище даного кримінального провадження обставин, колегією суддів визнається виваженим та справедливим.

Разом із тим, колегія суддів визнає слушними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого в частині, що стосуються вимог зменшення розміру стягнутих з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції ухвалено задовольнити повністю цивільний позов, пред`явлений потерпілим ОСОБА_9 , в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 12 050 гривень.

Колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в цій його частині, зменшивши розмір відшкодування витрат на правову допомогу, стягуваний з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 .

Оскільки предметом оскарження є розмір відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язану із оплатою допомоги захисника, здійсненої за договором, при тому граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у кримінальних справах законодавцем не визначений, за відсутності законодавства у сфері кримінального права, що регулює можливість встановлення розумного розміру гонорару адвоката, який надає допомогу на підставі договору, і який підлягає стягненню з обвинуваченого, суд апеляційної інстанції, при прийнятті рішення щодо предмету оскарження, керується ст. ст. 125-126, ч. 5 ст. 128 КПК України, ст. ст. 7, 9 КПК України, і застосовує норми цивільного процесуального законодавства, як такі, що не суперечать засадам кримінального судочинства та положенням Кримінального процесуального кодексу.

Надання платної правової допомоги регламентується законодавством про адвокатуру.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, зокрема, ч. 1, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно із ст. 30 означеного Закону, а також ст. 28 Правил адвокатської етики /07.11.2012 року/ - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При цьому, як ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», так і ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики регламентовано - при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Нормами кримінального процесуального закону передбачено, що всі документально підтверджені процесуальні витрати, здійснені потерпілим, суд, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого.
Такими процесуальними витратами є і здійснені потерпілим витрати на правову допомогу, пов`язані з оплатою допомоги захисника. Однак, визначення будь-яких меж розміру відшкодування таких витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з обвинуваченого, - яку б суму вони не становили, - кримінальним процесуальним законом або іншим законодавством у кримінальному праві не передбачено.
Разом із тим, та з огляду на те, що вартість послуг адвоката може бути різною, домовленість про яку з клієнтом здійснюється на добровільних засадах, сторона, яка має відшкодувати ці витрати, є незахищеною у тих випадках, коли сума цього відшкодування є занадто великою. У цьому зв`язку, з метою дотримання засад справедливості та розумності, є нагальною необхідність встановити «розумні» межі такого виду відшкодування.
Нормами цивільного процесуального закону, а саме ст. 84, ст. 88 ЦПК України, встановлено стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Законом, який регулює означене правове питання, є Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року.
Відтак, при вирішенні питання цивільного позову у частині визначення розміру відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів застосовує аналогію до Цивільного процесуального кодексу, і керується Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, що не суперечить нормам Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Загальний час участі особи, яка надавала допомогу потерпілому ОСОБА_9 , - адвоката ОСОБА_10 під час вчинення процесуальних дій під час досудового розслідування, а також у судовому засіданні суду першої інстанції , в тому числі і під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження становить 06 годин 52 хвилини (том 1 аркуші провадження 31, 35-38, 134, 175, 188, 197, 210, 215, 222, 228, том 2 аркуш провадження 10).
При визначенні колегією суддів граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, надану потерпілому ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 по даному кримінальному провадженні, враховується зазначений загальний час участі адвоката під час вчинення процесуальних дій під час досудового розслідування, у судовому засіданні суду першої інстанції, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а крім того - кількість складених процесуальних документів, пов`язаних із наданням допомоги клієнтові (том 1 аркуш провадження 27, 29, 61, 90, 164, 200), складність даного кримінального провадження (злочинне діяння є одноепізодним, кримінальне правопорушення середньої тяжкості).
До того ж, колегія суддів, визначаючи граничний розмір витрат на правову допомогу, звертає увагу, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, проте, із урахуванням складності справи та інших критеріїв, що впливають на обсяг виконаної роботи фахівця в галузі права /в даному випадку адвоката/, може бути й меншим, що в кожному конкретному випадку вирішується судом.
Відтак, із урахуванням викладеного, розмір відшкодування витрат на правову допомогу, надану потерпілому ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 , що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зменшити із 12 050 гривень до 3 500 гривень.
По даному кримінальному провадженні, із урахуванням усіх обставин, гонорар адвоката у розмірі 12 050 гривень, вочевидь, не є розумним, що суперечить положенням ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики.
При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи захисника ОСОБА_8 , викладені ним у апеляційній скарзі, з приводу того, що гонорар адвоката ОСОБА_10 , котрий надавав допомогу потерпілому ОСОБА_9 , слід обчислювати, керуючись положеннями Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та Методикою обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, за наявності Закону України ««Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, - є безпідставними.
Вказаний Закон та підзаконний нормативний акт, на які посилається захисник ОСОБА_8 , встановлюють розмір та регулюють механізм оплати саме при наданні адвокатом допомоги безоплатно, і відшкодування такої оплати захисникові здійснюється за рахунок держави.
Таким чином, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову, а саме - рішення щодо процесуальних витрат, пов`язаних із оплатою допомоги захисника представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , - шляхом зменшення розміру суми відшкодування даного виду процесуальних витрат.

Керуючись статтями 7, 9, 128, 376, 405, 407, 408, 419, 424 КПК України, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову, а саме - рішення щодо процесуальних витрат, пов`язаних із оплатою допомоги захисника представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , зменшивши розмір відшкодування витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , з 12 050 гривень до 3 500 гривень.

В іншій частині вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Відповідає оригіналу:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2