Справа № 11а-949/ 07 Головуючий
Категорія ст.185ч.2 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада 23 дня Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Танечника II.

Суддів Партики IB, Литвинова О.М.

з участю
прокурора Василик Ю.М.

та адвоката -

розглянула
у відкритому судовому засіданні в
місті Львові кримінальну справу
за апеляцією

засудженого
ОСОБА_1

на вирок
Личаківського районного суду м.Львова від 19 липня 2007 року

Цим вироком

ОСОБА_1,

народження
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець

м.
Маріуполя, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою,
неодружений, непрацюючий, судимий у 2002 році Ільїчевським районним судом
М.Маріуполя за ст.ст. 141 ч.2, 143 ч.2, 353 КК України на 4 роки позбавлення
волі з конфіскацією майна, невійськовозобов"язаний. проживаючий за адресою
- АДРЕСА_1

засуджений за
ст. 185 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі;

ОСОБА_2,
народження ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м.
Маріуполя, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений,
працюючий приватним підприємцем та маляром
на СТО „Автолюкс",
несудимий в порядку ст.89 КК України, невійськовозобов"язаний,
проживаючий за адресою -АДРЕСА_2

засуджений за
ст.185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі. Згідно ст.75 КК України
звільнено засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на 2
роки.

На підставі ст.76 КК України
зобов"язано засудженого ОСОБА_2 протягом іспитового строку
не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально
виконавчої системи, повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну
місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Вирішено питання
судових витрат по справі.

Засуджений
ОСОБА_1 знаходиться під вартою з 19 березня 2007 року, а засуджений ОСОБА_2 -
на підписці про невиїзд.

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 визнані винуватими і засуджені за те, що вони, попередньо змовившсь між
собою, 17 березня 2007 року знаходячись в м.Львові та маючи умисел на таємне
викрадення чужого майна, шляхом обману, під приводом орендарів житла, ввівши в
оману потерпілого ОСОБА_3, проникли в квартиру АДРЕСА_3. В подальшому - 19
березня 2007 року о 13 годині ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 із
згаданої квартири таємн7о викрали наступне майно: телевізор марки
„Панасонік" вартістю 1.300 грн., мікрохвильову піч імпортного виробництва
вартістю 600 грн., куртку чоловічу фірми „Адідас" вартістю 150 грн.,
куртку чоловічу фірми „Пума" вартістю 130 грн., чоловічу сорочку в написом
„Джокер" вартістю
190 грн., баретку шкіряну чорного кольору вартістю 60 грн., пристрій „вільні
руки" для мобільного телефону „Нокія 3250" вартістю 100 грн., кабель
ЧSB, фотоапарат
срібного кольору вартістю 150 грн., запальничка „Зіппо" в комплекті
вартістю 60 грн., футбольний м"яч вартістю 25 грн., SD
плеєр марки „Міро" вартістю 150 грн., зарядний пристрій для
акумуляторів вартістю 70 грн., праску вартістю 200 грн., кросівки фірми
„Адідас" вартістю 150 грн., свічку у вигляді сердечка вартістю 10 грн.,
ключі в кількості 2 шт. на загальну суму 20 грн . блок живлення SD плеєра.
Всього ж засудженими було викрадено майна потерпілого ОСОБА_3 на загальну суму
3.545 гривень. 19 березня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перевезення
викраденого майна на автомобілі „Део-Ланос" НОМЕР_1 були затримані
працівниками ДАІ.

Засуджений
ОСОБА_1 в своїй апеляції зазначав про те, що матеріали обвинувачення відносно
нього є сфальсифікованими, він відчував до себе упереджене ставлення під час
досудового та судового слідства. Зокрема, вказував на те, що під час досудового
слідства відносно нього застосовували фізичний та хімічний вплив працівниками
Личаківського РВ міліції м.Львова; безпідставно кваліфікували його дії як
вчинення крадіжки чужого майна за попередньою змовою з іншою особою; суд не
звертав уваги на його клопотання про фіксацію процесу технічними засобами та
безпідставно не перекваліфікував його дії зі ст. 185 ч.2 КК України на ч.1 ст.185
КК України. Просив скасувати вирок місцевого суду, правильно кваліфікувати його
дії та пом"якшити покарання.

Засуджений
ОСОБА_2 в апеляційному порядку вирок місцевого суду не оскаржував.

Заслухавши
доповідача, міркування засудженого про необхідність зміни вироку в частині
кваліфікації його дій та пом"якшення покарання, думку прокурора про
законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Матеріалами
справи, зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами, вина ОСОБА_2
та ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого їм злочину, при вказаних у вироку
обставинах, повністю доведена, хоча ОСОБА_2 не визнав її в судовому засіданні,
а ОСОБА_1 - стверджував, що 19 березня 2007 року вчинив таємне викрадення майна
потерпілого ОСОБА_3, але це мало місце без попередньої домовленості з ОСОБА_2

Суд першої
інстанції дав належну оцінку таким показанням засуджених, оскільки такі
спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне, вони суперечать іншим
об"єктивним доказам по справі, які судом у встановленому порядку були
досліджені та підставно прийняті до уваги.

Так, потерпілий
ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що 17 березня 2007 року до нього
подзвонив ОСОБА_1 і вони домовились про зустріч. На місці зустрічі стояв
зелений „Ланос". Йому подзвонили з роботи, тому з ОСОБА_1 він залишив
свого знайомого, який запропонував ОСОБА_1 залишити свій паспорт, але той
відмовився. тому свідок ОСОБА_4 сфотографував його паспортні дані на свій мобільний
телефон. 19 березня 2007 року ОСОБА_1 зателефонував до нього і сказав, що хоче
залишитись в квартирі ще на один день. У зв"язку з чим, він знову просив
свого знайомого ОСОБА_4, щоб той зустрівся з ОСОБА_1. 20 березня 2007 року від
брата довідався, що його квартиру обікрали.

Свідок ОСОБА_4 в судовому
засіданні показав, що підсудного ОСОБА_2 майже не бачив, але розрахунок за
проживання в квартирі потерпілого проводив лише ОСОБА_1. Разом з тим, ОСОБА_2
знаходився в квартирі, коли ОСОБА_1 передавав йому гроші. На його прохання дати
паспорт ОСОБА_1 відмовився і пояснив, що він не зі Львова і йому буде потрібно
посвідчення особи. Після чого він сфотографував його дані на свій мобільний
телефон оголошених в судовому засіданні показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - 3
працівників міліції (а.с.125,126) вбачається, що вони 19 березня 2007 року
несли службу по охороні громадського порядку та наглядали за дотриманням Правил
дорожнього руху на території м.Львова, на початку вул.. Личаківській зупинили
автомобіль марки „Деу-Ланос" д.н. НОМЕР_1 зеленого кольору під керуванням
гр. ОСОБА_2 в салоні
автомобіля знаходилися різноманітні речі. На запитання стосовно походження цих
речей гр. ОСОБА_1 вказував, що такі перевозили від товариша з вулиці Пасічної
на вулицю Я.Мудрого, не вказавши точної адреси, а гр. ОСОБА_2 пояснював, що
речі перевозять в однієї квартири на іншу і, що деякі речі він придбав на
кордоні.

Суд першої
інстанції дав належну оцінку всім зібраним по справі об"єктивним доказам,
які з достовірністю стверджують вину засуджених у вчиненні таємного викрадення
чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Доводи апеляції
засудженого ОСОБА_1 правильних висновків місцевого суду не спростовують,
стосуються обставин, які органом досудового слідства та судом встановлені і є
достатніми для висновку про доведеність вини засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2, дії
яких за ст. 185 ч.2 КК України кваліфіковані вірно.

Що торкається
доводів апеляції засудженого ОСОБА_1 про те, що 19 березня 2007 року мав місце
менш тяжкий злочин, до якого має відношення лише він, спростовується його ж
поясненнями на досудовому слідстві про непричетність до будь-якої протиправної
діяльності взагалі, тому колегія суддів розглядає такі доводи як форму захисту
та намагання засудженого уникнути відповідальності за вчинення більш тяжкого
злочину.

Призначаючи
засудженому ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував
ступінь тяжкості вчиненого злочину, його роль у скоєнні злочину, а також дані
про особу засудженого ОСОБА_1, якому обрав покарання згідно вимог ст.ст. 50, 65
КК України.

Колегією суддів
не встановлено істотних порушень вимог КПК України, зокрема, нефіксації
перебігу судового процесу технічним засобом, оскільки такого клопотання
засуджений ОСОБА_1 не заявляв. Це стверджується заявою засудженого ОСОБА_1 від
11 жовтня 2007 року про ознайомлення його з матеріалами справи та протоколом
судового засідання, на який він зауваження не подавав (а.с. 203-206,233).

Разом з тим встановлено, що суд першої інстанції безпідставно
прийняв рішення про стягнення з засуджених судові витрати в солідарному
порядку, хоча такі підлягають стягненню в рівних частиках, що не погіршує становище
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
тому на їх користь слід прийняти
відповідне рішення згідно ст.365 КК України.

За наведених
обставин колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляції
засудженого ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.
362, 365, 366 КПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Вирок
Личаківського районного суду м.Львова від 19 липня 2007 року відносно ОСОБА_1,
ОСОБА_2залишити без зміни, а апеляцію засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.

В порядку ст.365
КПК України стягнути з засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2на користь НДЕКЦ при ГУМВСУ у
Львівській області судові витрати за проведення експертизи в розмірі по 294
грн.18 коп. з кожного.