АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці « 06» листопада 2007 р. колегія
суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької
області у складі:

Головуючого Струбіцької
О.М.

суддів СеменюкаК.М. ПетлюкаВ.І.

за
участю прокурора Марковського
LA.

та
адвокатів ОСОБА_1
, ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 на вирок
Садгірського районного суду м. Чернівців
від 14 червня 2007 р.

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець с. Ім. Мінбаєво Джамбульського
району Алма-атинської області Казахстану,
житель АДРЕСА_1, громадОСОБА_7н
України, росіОСОБА_7н, з освітою,
не працюючий, одружений, раніше не судимий

засуджений
за ч.2 ст. 149 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на два
роки позбавлення волі з конфіскацією майна,
за ст. 15, ч.3 ст. 149 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки позбавлення
волі з конфіскацією майна, за ч.3 ст. 149 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки вісім місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 три роки вісім
місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття
покарання відраховано з 28 жовтня 2005 р.

Міру
запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу залишено попередню -
утримання під вартою.

Справа
№11-357 2007р. Головуючий
у 1 інстанції: Проскурняк
І.Г.

Категорія:ч.3
ст. 149 КК України Доповідач:
Струбіцька О..М.

2

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
уродженець та житель АДРЕСА_2,
росіОСОБА_7н, громадОСОБА_7н
України, не працюючий, не одружений, раніше судимий 17 лютого 2004 року згідно
вироку Ленінського районного суду М. Чернівців за ч.2 ст. 149,
ст. 69, ч.2 ст. 358,
ч.1 ст. 309, ст. 309,
ст. 70 КК України на два роки позбавлення волі з конфіскацією
майна, звільненого умовно-достроково
згідно постанови Ленінського районного суду м. Чернівців від 03 грудня 2004
року на 5 місяців 04 дні

засуджений
за ч.2 ст. 149 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на два
роки шість місяців позбавлення волі,
ст. 15, ч.3 ст. 149 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки шість місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна,
за ч.3 ст. 149 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки шість місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне
покарання призначено у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією
майна.

На
підставі ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за
вироком Ленінського районного суду м. Чернівців від 17 лютого 2004 року і
остаточно призначено покарання у виді трьох років восьми місяців позбавлення
волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття
покарання відраховано з 23 вересня 2005 року.

Міру запобіжного
заходу залишено попередню - утримання під вартою.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уроженець та житель АДРЕСА_3, українець,
громадОСОБА_7н України, з освітою
неповною середньою, не працюючий, раніше не судимий,

засуджений
за ст. 15, ч.3
ст. 149 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі з
конфіскацією майна, за ч.3 ст. 149 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки позбавлення
волі з конфіскацією майна.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне
покарання призначено у виді трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття
покарання відраховано з 23 вересня 2005 року.

Міру запобіжного
заходу залишено попередню - підписку про невиїзд.

Вирішено долю
речових доказів.

Згідно вироку
суду у лютому 2005 року, у м.
Чернівці, ОСОБА_3 діючи за
попередньою змовою з
ОСОБА_4, який перебував
у Турції,

3

запропонував громадянці ОСОБА_6
високооплачувану роботу по наданню сексуальних послуг в Туреччині, приховавши,
те що вона буде там продана ОСОБА_4 для подальшої
сексуальної експлуатації, взяв на себе
витрати по оформленню документів для виїзду,
оплату проїзду, чим створив
фінансову залежність. 14 березня 2005 року ОСОБА_6 прибувши у м. Стамбул була
поселена ОСОБА_4
до готелю, де за його вказівкою про
умови праці, та під наглядом сутенера
«ОСОБА_7» (особа якої не встановлена досудовим слідством), надавала сексуальні послуги особам турецької
національності за грошову винагороду,
яку в подальшому забирав ОСОБА_4

ОСОБА_3 отримав 10 березня 2005 року від ОСОБА_4 за продаж для
сексуальної експлуатації ОСОБА_6 500 доларів США за системою термінових грошових переказів «Аваль-Експрес» в
філії банку «Аваль» М. Чернівців.

В
березні 2005 року ОСОБА_3 використовуючи
те, що громадянка ОСОБА_8 була йому
винна 300 доларів США, з метою
повернення боргу, шляхом погроз, примусив останню відпрацювати борг шляхом
надання сексуальних послуг у Туреччині,
оплатив туди її проїзд. 15 квітня 2005 року ОСОБА_8, прибувши у м. Стамбул, була поселена ОСОБА_4 до готелю, де за його вказівкою про умови праці, погрозах розправитись із її родичами, під наглядом сутенера «ОСОБА_7», надавала послуги сексуального характеру
особам турецької національності за грошову винагороду, яку повністю забирав ОСОБА_4

ОСОБА_3 отримав 6-7 квітня 2005 року від ОСОБА_4 за
продаж для сексуальної експлуатації ОСОБА_8 1000 доларів СІЛА за системою
грошових переказів «Вестерн-Юніон» в м. Чернівці в філії «Приватбанку».

В кінці
травня 2005 року ОСОБА_4
та ОСОБА_3 застосовуючи психічне
насильство, погрози вимагали у
депортованої з Турції ОСОБА_8 повернення 2000 доларів США та при цьому
примусили її запросити у будинок по АДРЕСА_4,
який належить ОСОБА_5,
неповнолітню ОСОБА_9, де пропонували останній виїхатити за кордон для зайняття
проституцією з умовою виготовлення виїзних документів. Отримавши відмову
ОСОБА_9, шляхом погроз, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 , ОСОБА_5, добилися реального сприйняття цих погроз
нею, та її згоду на виїзд, створили її фінансову залежність провівши
оплату витрат по виїзду та оформленню документів, провели інструктаж про зустріч в Турції з
покупцем «ОСОБА_7» надавши номер її телефону.

Злочинний
намір ОСОБА_4, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не довели до кінця по причині
затримання працівниками міліції 18 червня 2005 року у морському порту м. Одеса
ОСОБА_9 та ОСОБА_8, яка її
супроводжувала.

ОСОБА_4
в червні 2005 року в м. Кам»янець-Подільському Хмельницької області пообіцяв
громадянці ОСОБА_10 працевлаштування в Турції,
а саме догляд за жінкою похилого віку,
та взяв на себе зобов»язання по оплаті виготовлення документів та оплату
проїзду, скривиш при цьому дійсний
характер роботи, яку мала виконувати в
Турції вищеназвана громадянка.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 . ОСОБА_5 спільними зусиллями

4

виготовляли та
оплачували проїздні документи ОСОБА_10, організовували та оплачували її проїзд до
Туреччини.

01 липня
2005 року ОСОБА_10 прибула в м. Стамбул,
де була передана сутенеру «ОСОБА_7» для подальшої сексуальної
експлуатації, яка здійснювалась протягом
двох місяців. ОСОБА_4 було продано ОСОБА_10 названій сутенерці за 2000 доларів
СІЛА.

За
допомогою власного клієнта, громадянана
Туреччини, якому ОСОБА_10 надавала
послуги сексуального характеру, та
повідомила про власну боргову залежність,
вона у вересні 2005 року повернулася в Україну.

У
вересні 2005 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 , ОСОБА_5
організували виготовлення документів, оплату
проїзду до Турції громадянок ОСОБА_11,
та ОСОБА_12, запропонувавши
останнім зайняття закордоном проституцією,
не повідомивши про свій дійсний намір їх продажі для сексуальної
експлуатації.

Свій
злочинний намір ОСОБА_4, ОСОБА_3 , ОСОБА_5
не довели до кінця по причині затримання,
при проходженні прикордонного контролю,
працівниками міліції 21 вересня 2005 року на пропускному пункті
«Херсонський МТП» ОСОБА_11 та ОСОБА_12

На вирок
суду подано апеляційні скарги засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В апеляції засуджений ОСОБА_3 п

просить вирок
суду скасувати, перекваліфікувати його
дії на ст. 302 КК України.

Вимоги
апеляції ОСОБА_3 обґрунтовує тим. що висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам справи,
допущено неповноту і однобчність досудового та судового слідства, на досудовому слідстві під час його
затримання працівниками міліції застосовувалися незаконні методи, покази свідків та потерпілих по справі є
протирічать одні одним, у потерпілої
ОСОБА_8 не має сина, як вказувала вона у
своїх показаннях, потерпілі по справі
неодноразово притягалися до відповідальності за зайняття проституцією, що не було враховано судом при розгляді
справи.

В
апеляції засуджений ОСОБА_4
просить вирок суду змінити,
перекваліфікувати його дії на ст.
302 КК України та застосувати до нього при цьому Закон України «Про амністію».

Вимоги
апеляції ОСОБА_4
обґрунтовує тим, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи,
судом неправильно застосовано кримінальний закон, судом до уваги показання потерпілих, які не підтверджуються доказами, суд не дав належної оцінки доказам по справі.

На
апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано
заперечення прокурора, я якому
зазначено, що апеляції є безпідставними
, вирок суду є обгрунтованим, винесеним на законних підставах, вина засуджених підтверджена сукупністю
доказів, які суд належно оцінив.

Заслухавши
доповідача, засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які підтримали подані'апеляції,
прокурора, який вважає, що апеляції задоволенню не підлягають, перевіривши доводи апеляцій,
вивчивши матеріали справи,

5

провівши
часткове судове слідство, колегія суддів
вважає, що вони підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог ст. 22 КПК України
прокурор, слідчий, особа проводить дізнання зобо»язані вжити
всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного,
об»єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті,
що виправдовують обвинуваченого,
обставини, що пом»якшують і
обтяжують його відповідальність.

Обвинувальний
висновок має відповідати вимогам ст. 223
КПК України, у ньому повинно бути
зазначено: обставини справи, як їх
встановлено на досудовому слідстві,
місце, час, способи,
мотиви і наслідки злочину,
вчиненого кожним з обвинувачених,
а також докази, які зібрано в
справі, показання кожного з обвинувачених
по суті пред»явленого обвинувачення,
доводи наведені ними на свій захист,
результати їх перевірки.

Однак
, орган досудового слідства не дотримався
вимог зазначеного закону по даній справі,
а також допустив неповноту та однобічність досудового слідства, які полягали у наступному.

Згідно
змісту обвинувального висновку ОСОБА_4 створив на території Чернівецької області організовану
злочинну групу до складу якої залучив ОСОБА_3 ,
ОСОБА_5, та невстановлену
слідством особу, жінку на ім»я
«ОСОБА_7», яка проживала на території
Турецької республіки.

З метою
всебічного, повного і об»єктивного
розслідування справи органом досудового слідства було зроблено доручення від 31
жовтня 2005 року про надання правової допомоги з Турції (а.с. 180, т.3) . В цьому дорученні зазначено про
проведення другою стороною ряду слідчих дій,
зокрема: про місцезнаходення готелю «Сімга», огляд реєстрації проживаючих, обставини затримання поліцією
потерпілих, ОСОБА_4,
встановлення особи «ОСОБА_7», встановлення власників телефонів, та інше.

Як
вбачається з матеріалів справи орган досудового слідства не отримавши згоди чи
відмови другої сторони у наданні правової допомоги одразу продовжив і відповідно закінчив розслідування справи.

Органом
досудового слідства ОСОБА_3
обвинувачується в тому, що він
продав ОСОБА_4 потерпілу
ОСОБА_6 за 800 доларів США, отримавши
500 доларів США, а потерпілу ОСОБА_8 за 2000 доларів США отримавши 1000
доларів США, але при цьому не зазначено, чим підтверджується названа ціна
продажу, аналогічно по епізоду продажі
ОСОБА_10 за 2000 доларів США
невстановленій особі «ОСОБА_7».

Зазначивши
у обвинувальному висновку, що в діях
ОСОБА_4, ОСОБА_3 , ОСОБА_5
є такі кваліфікуючі ознаки діянь як «боргова кабала», «матеріальна залежність» потерпілих, орган досудового слідства належним чином не
вказав, у чому це полягало: яка вартість
витрат по оформленню документів,
проїзду, потерпілих за кордон, не з»ясував чи була домовленість протягом
якого часу необхідно повернути понесені витрати, на яких умовах, та чи була реальна можливість протягом часу
свого перебування в Турції у потерпілих
повернути борги та крім цього,
отримувати заробіток.

Орган досудового
слідства не перевірив викладені у показаннях потерпілих

6

ОСОБА_9,
ОСОБА_8 посилання на, те, що працівникові Шевченківського РВ УМВС на
ім»я «Михайло» було відомо, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 займаються
виготовленням їх закордонних паспортів,
з цього приводу не проводилися перевірки, впізнання,
з метою допиту названої особи в якості свідка по справі.

Не
перевірено викладені у показаннях потерпілої ОСОБА_10 посилання на те, що її супроводжував чоловік «ОСОБА_13», якого їй представив ОСОБА_4 для супроводу в
день від»їзду з м. Херсон, орган
досудового слідства не вжив необхідних заходів для допиту цієї особи в якості
свідка, не було перевірено список
пасажирів рейсу, з метою встановлення
цієї особи.

Неповне
дослідження органом досудового слідства і судом всіх обставин справи та
однобічна оцінка доказів, залишення поза
увагою інших конкретних обставин справи,
потягло за собою постановления
необгрунтованого вироку .

Зважаючи
на те, що однобічність та неповнота не
можуть бути усунені в судовому засіданні,
оскільки для цього необхідно здійснити ряд оперативно-розшукових заходів
вирок суду підлягає скасуванню, а справа
в повному обсязі поверненню прокурору для проведення додаткового
розслідування, під час якого усунути
вищезазначені порушення закону, а також
витребувати документи, що характеризують
особи потерпілих.

Згідно ст. 5 Кримінального кодексу України закон про
кримінальну відповідальність, який
скасовує злочинність діяння має зворотну дію у часі.

Нова
редакція ст. 149 КК України згідно
Закону України №3316-1У виключає такі кваліфікуючі ознаки як «законне чи
незаконне переміщення людини закордон»,
«залучення у боргову кабалу», а
тому органу досудового слідства слід врахувати ці зміни при проведенні
додаткового розслідування.

На
підставі наведеного, керуючись ст. 366,
ст. 367, ст. 370, ст. 374 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_4, апеляцію ОСОБА_3
задовольнити частково.

Вирок
Садгірського районного суду М. Чернівців від 14 червня 2007 року щодо
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 скасувати, кримінальну справу щодо них повернути
прокурору Чернівецької області для проведення додаткового розслідування.

Міру запобіжного
заходу ОСОБА_4, ОСОБА_3 , ОСОБА_5
залишити попередню - утримання під вартою.