У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Косарєва В.І. і Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Кривов'яза Я.І.,

захисника

ОСОБА_2,

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 01 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього,

в с т а н о в и л а:

вироком Сватівського районного суду
Луганської області від 09 грудня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

раніше не судимого,

– засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з
ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 30000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, на корить Луганської обласної клінічної лікарні
2053 грн. 62 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням потерпілого
та на користь експертної установи судові витрати в сумі 294 грн. 19 коп.

Ухвалою Апеляційного суду
Луганської області від 14 липня 2006 року зазначений вирок в частині вирішення
цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у
сумі 30000 грн. скасовано, а кримінальну справу в цій частині направлено на
новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишено без
зміни.

За вироком ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння 28 травня 2005 року приблизно о 10-й годині в с.
Федосіївка Троїцького району Луганської
області, під час сварки, на грунті особистих неприязних стосунків здійснив
постріл з мисливської рушниці у ОСОБА_3, спричинивши йому тяжке тілесне
ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 посилається на те, що у нього, як
члена Троїцького сільського споживчого товариства, були законні підстави для
охорони майна цього товариства від незаконних дій зі сторони ОСОБА_3, який
безпідставно намагався розібрати приміщення магазину та заволодіти будівельними
матеріалами. У зв'язку з тим, що кримінальна відповідальність не може наставати
за вчинення дій спрямованих на правомірний захист охоронюваних інтересів особи,
суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння
тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, просить
судові рішення щодо нього скасувати, а провадження у кримінальній справі
закрити на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю в його діях складу
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Стверджує, що суди як першої,
так і апеляційної інстанцій повинні були вирішити питання про кваліфікацію його
дій за ст. 124 чи 128 КК України. Крім того, вказує, що суд при визначені міри
покарання не врахував усіх даних про його особу, тому призначив надто суворе
покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення захисника -
адвоката ОСОБА_2, який підтримав подану засудженим касаційну скаргу; думку
прокурора про залишення судових рішень без зміни; перевіривши матеріали справи
та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що
підстав для її задоволення немає.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, за який його засуджено, ґрунтується на досліджених і перевірених у
судовому засіданні доказах, у тому числі показаннях самого засудженого, який не
заперечував, що під час сварки, здійснив постріл з мисливської рушниці в
ОСОБА_3

З показань потерпілого ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1
вимагав від нього припинити розбирати приміщення магазину, а на його відмову
здійснив у нього постріл з рушниці.

Показання
потерпілого ОСОБА_3 повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які
були очевидцями вказаної події злочину та підтвердили, що 28 травня 2005 року вони в складі
бригади приїздили для виконання робіт у с. Федосіївка, де ОСОБА_1, який напередодні погрожував їм
застосуванням зброї, здійснив постріл з рушниці в ОСОБА_3, спричинивши йому
тілесні ушкодження.

Посилання засудженого ОСОБА_1 у скарзі на те, що тілесні ушкодження
потерпілому ОСОБА_3 він спричинив, діючи у стані необхідної або уявної оборони,
оскільки захищав майно Троїцького сільського споживчого товариства, членом
якого він є, від суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого,
позбавлені підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 02 березня 2005 року
правлінням Троїцького сільського споживчого товариства було прийняте рішення
про продаж ОСОБА_3 будівельних матеріалів з магазинів у селах Федосіївка та
Червоногригорівка.

Свідок ОСОБА_8, пояснив, що до нього як до дільничного
інспектора з усною заявою звертались ОСОБА_9 та ОСОБА_3, які повідомили, що
ОСОБА_1 їм не дозволяє проводити демонтаж магазину в с. Федосіївка. У зв'язку з цим він за декілька днів до події злочину проводив з ОСОБА_1 бесіду в ході якої
повідомив останнього про те, що приміщення магазину розбирається на законних
підставах.

Крім того, сам ОСОБА_1 не заперечував, що 26 травня 2005
року він розмовляв з дільничним інспектором, який особисто повідомив його про
те, що у ОСОБА_3 є документи, які підтверджують законність його дій і він
пообіцяв ОСОБА_8 не перешкоджати розбирати приміщення магазину (а.с. 10-12).

Таким чином потерпілий ОСОБА_3 не вчинив ніяких дій, які
можна було б оцінити (хоча б і помилково) як суспільно-небезпечне посягання, а
тому суд правильно дійшов висновку, що відповідальність ОСОБА_1 за заподіяну
ним шкоду повинна настати як за умисний злочин на загальних підставах.

Виходячи з аналізу зазначених доказів та ретельної перевірки інших
матеріалів справи, в тому числі даних протоколів огляду місця події,
відтворення обстановки та обставин події, висновків судово-медичної експертизи
про локалізацію та характер тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_3, суд прийшов правильного висновку
щодо винності ОСОБА_1 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для
життя в момент заподіяння.

Колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій засудженого
ОСОБА_1 на більш м'які закони, про що ставиться питання в його касаційній
скарзі.

Дії засудженого ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

При призначенні ОСОБА_1
покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь
тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, в тому числі й ті, на які
є посилання в касаційній скарзі, і правильно призначив покарання в межах
санкції закону, за яким його визнано винним.

Підстав вважати призначене йому покарання несправедливим
із-за його суворості, на що засуджений посилається в скарзі, не вбачається.

Перевіркою матеріалів справи істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або
скасування судових рішень, у справі не виявлено.

З урахуванням наведеного та
керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Сватівського районного суду
Луганської області від 09 грудня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду
Луганської області від 14 липня 2006 року
щодо ОСОБА_1залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без
задоволення.

с у д д і :

Присяжнюк Т.І. Косарєв
В.І.
Школяров В.Ф.