Провадження № 1-кп/161/32/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 28 травня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000056, що надійшов з прокуратури Волинської області 30.09.2014 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, працюючого на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з етнічними організованими злочинними групами та екстремізмом УБОЗ УМВС України у Волинській області (тимчасово відстороненого від посади на підставі судового рішення), мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого в ОВС відділу боротьби з етнічними ОЗГ та екстремізмом УБОЗ УМВС України у Волинській області /наказ начальника УМВС України у Волинській області від 16.08.2011 № 310 о/с дск /, будучи службовою особою, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст.ст.2, 10, 20, 25 Закону України «Про міліцію», представником влади та працівником правоохоронного органу, здійснюючи свої повноваження працівника оперативного підрозділу в кримінальному провадженні №0000829 від 13.09.2013 про підозру ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України, проводячи слідчі дії та інші заходи щодо розкриття кримінальних правопорушень в даному провадженні на підставі доручень слідчого та Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 №700, володіючи інформацією про шахрайське заволодіння квартирою ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення з використанням наданої йому влади, вимагав та одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду загальною сумою 9221,24 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 , 26.03.2014 року близько 09.00 год., перебуваючи разом із ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, повідомив останньому про те, що йому відомі обставини його злочинної діяльності, на підставі яких він зможе зібрати достовірні відомості та докази причетності його до шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_9 , а відтак зможе ініціювати початок досудового розслідування та притягнення його до кримінальної відповідальності за вказаним фактом, що зможе потягнути, в подальшому більш негативні наслідки для нього - призначення судом остаточного більш суворого покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Після чого, 27.03.2014 року в період з 20.00 год. до 21.00 год., перебуваючи в с.Заріччя Володимир-Волинського району, незважаючи на заперечення ОСОБА_7 своєї причетності до шахрайського заволодіння вищевказаною квартирою, обвинувачений ОСОБА_5 , умисно, використовуючи надану йому владу у власних інтересах, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди, під час зустрічі з ОСОБА_7 , висунув останньому вимогу про передачу 1000 доларів США за невжиття ним, як працівником правоохоронного органу, заходів щодо притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за фактом заволодіння квартирою ОСОБА_9 шляхом шахрайства: а саме - не ініціюватиме перед слідчим реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань даного епізоду, чим надасть змогу уникнути передбаченого законом більш суворого кримінального покарання.

ОСОБА_7 , реально побоюючись виконання погроз ОСОБА_5 про можливість зібрання і штучного створення доказів його обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, був змушений передати останньому неправомірну вигоду у порядку і в спосіб, що визначений ним.

02.04.2014 року у вечірню пору доби (точний час органом досудового розслідування не встановлений), в м.Луцьку (точне місце органом досудового розслідування не встановлено), обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним з формами та методами документування службових злочинів, побоюючись бути викритим у вчиненні тяжкого злочину, за посередництвом невстановленої слідством особи та адвоката, яка не була обізнана зі злочинними намірами останнього, одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 200 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 02.04.2014 становить 11,1062 грн. за 1 долар США, та становило 2221, 24 грн., а також 1000 грн., за не вчинення дій щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за фактом заволодіння квартирою ОСОБА_9 шляхом шахрайства.

02.06.2014 року близько 16.00 год., доводячи свій злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди до кінця, ОСОБА_5 задля отримання решти обумовленої суми неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , побоюючись бути викритим у вчиненні тяжкого злочину та конспіруючи незаконне вимагання та одержання неправомірної вигоди, зустрівся з ОСОБА_7 неподалік адміністративного приміщення Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області, що за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Соборності, 6, та передав клаптик паперу з реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , оформленої в ПАТ КБ «ПриватБанк», на ім`я знайомого ОСОБА_10 , який не був обізнаний зі злочинним планом ОСОБА_5 , вказавши про необхідність перерахунку на неї решти обумовленої суми неправомірної вигоди, з метою завуалювати цей платіж як «за ніби-то придбання автозапчастин».

12.06.2014 року о 13.40 год., ОСОБА_7 , на виконання незаконної вимоги ОСОБА_5 , побоюючись, що останній штучно створить докази його винуватості за вищевказаним фактом, через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк» TS207877, що знаходиться у м. Володимир-Волинський, вул. Ковельська, 71, здійснив переказ коштів на наданий ОСОБА_5 рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_10 , в розмірі 3000 грн., як частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди.

Цього ж дня, обвинувачений ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_10 , який не був обізнаний зі злочинним умислом останнього, близько 19.30 год., прибули до банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться в м. Луцьк, вул. Конякіна, 14, де ОСОБА_10 зняв перераховані грошові кошти в сумі 2985 грн. та передав їх ОСОБА_5

24.06.2014 року о 16.24 год., на виконання цієї ж домовленості щодо передачі решти суми неправомірної вигоди, ОСОБА_7 , через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк» TS200151, що знаходиться в м. Володимир-Волинський, вул. Ковельська, 71, здійснив переказ коштів на наданий ОСОБА_5 рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_10 , в розмірі 3000 грн., як частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди.

25.06.2014 року близько 19 год. 35 хв., ОСОБА_10 , який не був обізнаний зі злочинним умислом ОСОБА_5 , прибув до банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться в м.Луцьку, вул. Ветеранів, 1а (магазин "Зоряний едельвейс"), де зняв переховані кошти в розмірі 2985 грн. Того ж дня, в вечірню пору доби, неподалік житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 передав їх ОСОБА_5 .

Внаслідок вказаних дій обвинувачений ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду на загальну суму 9221,24 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 368 КК України (в ред. від 13.05.2014 року).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України не визнав. Суду дав показання, що з 2000 року він працює в органах внутрішніх справ, з 2008 року на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах УМВС України у Волинській області. В 16 травні 2013 року ним було заведено оперативну справу відносно ОСОБА_7 за ст.307 ч.2 КК України. Ним було складено протокол ОТЗ №2, згідно якого задокументовано злочинну діяльність взяття споживчих кредитів особами, в тому числі і ОСОБА_7 , на підставних осіб, після чого вказаний протокол було, у передбачений законом спосіб, розтаємнено і відповідні відомості внесені до ЄРДР. По даній справі він здійснював оперативний супровід: ним і слідчим неодноразово було здійснено виїзди в м.Володимир-Волинський для проведення слідчих дій (ним такі дії здійснювались за дорученням слідчого). Під час спілкування з ОСОБА_7 було запропоновано співпрацю, оскільки була оперативна інформація з приводу збуту наркотичних засобів, на що той погодився, за умови повернення закордонного паспорта, карти та надання грошових коштів (в сумі близько 1500 грн.), для проведення організаційних питань. Про вказане він доповів керівництву ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 , ним було написано рапорт та залучено особисті кошти в сумі 1100 грн. В ОСОБА_13 взяв ще 400 грн., а потім розповів йому про мету. На початку березня, чи квітня 2014 року він запросив ОСОБА_7 для проведення слідчих дій у вищевказаній справі (щодо кредитів), в ході розмови запропонував провести оперативну закупівлю наркотичних засобів, про неї мав домовитись ОСОБА_7 з чоловіком з Польщі. Однак в кінці квітня - на початку травня останній повідомив, що нічого не вийде, однак отримані кошти не повернув, оскільки не мав. Зобов`язався їх повернути пізніше. На початку червня слідчий мав закінчувати справу та направляти до суду, однак одна із обвинувачених перестала з`являтись до слідчого та відповідати на дзвінки, з цього приводу він їздив і у м.Володимир-Волинський, і телефонував ОСОБА_7 . Однак останній в телефонних розмовах починав говорити про якість незрозумілі речі, тому він знову приїздив у Володимир-Волинськ, де під час зустрічі ОСОБА_7 запитав про можливість передачі коштів, які він отримував попередньо. Оскільки він мав листок з банківськими реквізитами платіжної картки його товариша (так як мав повернути особистий борг перед ним), тому він її дав і сказав їх перекинути. Коли точно пропонував ОСОБА_7 йому неправомірну вигоду не пам`ятає, однак припускає, що це могло бути по телефону, коли говорив про "незрозумілі речі" та просив, щоб було менше епізодів (приблизно січень-лютий 2014 р.). Про вказане ним було написано рапорт, дати написання якого - не пам`ятає. Жодної неправомірної вимоги від ОСОБА_7 він не отримував, в зв`язку з чим просив його виправдати.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Таким чином, судовий розгляд проводиться відповідно до вимог ст..337 КПК України.

Так, правовий статус ОСОБА_5 , як службової особи, представника влади та правоохоронного органу підтверджується наказом начальника УМВС України у Волинській області від 16.08.2011 № 310 о/с дск, Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», відповідно до ч.1 ст.2 якого обвинувачений є службовою особою правоохоронного органу в зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади, обов`язків, передбачених ст.10 Закону України «Про міліцію», а саме, що міліція, відповідно до своїх завдань, зобов`язана, зокрема, виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, передбачених чинним законодавством; приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких законом покладено на органи внутрішніх справ; приймати рішення про накладення адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання у випадках, передбачених законом; виявляти причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення; працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі безпосереднього виявлення подій, які загрожують особистій чи громадській безпеці, зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції, тощо. Окрім того, відповідно до ст.ст. 2 та 20 Закону України «Про міліцію», ОСОБА_5 є представником державного органу влади, чиї законні вимоги є обов`язковими для виконання громадянами і посадовими особами. Згідно вимог ч. 1 ст. 25 Закону України «Про міліцію», обвинувачений, як працівник міліції у межах повноважень, наданих вказаним вище Законом та іншими нормативно-правовими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Наказом УМВС України у Волинській області №477 о/с від 30.11.2011 року ОСОБА_5 присвоєно спеціальне звання «майор міліції».

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 був службовою особою правоохоронного органу, в зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади.

Згідно повідомлення начальника УБОЗ УМВС України у Волинській області №29/5-3483 від 23.09.2014 року в співробітника управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 знаходилась справа оперативного обліку, заведена щодо групи осіб, котрі займались шахрайськими діями в банківській сфері. В результаті проведених по даній справі оперативно-розшукових заходів розпочато кримінальне провадження №0000829 від 13.09.2013 року.

Відповіддю заступника начальника УМВС України у Волинській області №12/6-4787 від 19.09.2014 року стверджується, що у провадженні старшого слідчого СУ УМВС України у Волинській області ОСОБА_14 перебували матеріали кримінального провадження №0000829 від 13.09.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України. По вказаному провадженню підозрюваним ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України за 11 епізодами злочинної діяльності. Станом на 19.09.2014 року обвинувальний акт перебував у провадженні Володимир-Волинського міського суду.

Так, свідок ОСОБА_7 дав показання про те, що на початку 2014 року відносно нього було порушено кримінальне провадження за ст.190 ч.2 КК України. Під час досудового розслідування познайомився з обвинуваченим ОСОБА_5 (вперше його побачив під час проведення обшуку). Ствердив, що останній неодноразово, при зустрічах як в м.Володимир-Волинськ, так і в приміщенні УБОЗу в м.Луцьку, вимагав у нього грошові кошти, мотивуючи це тим, що може зменшити кількість епізодів по даній справі, а також розповідав, що не буде збирати докази щодо квартири, якою він ніби-то заволодів шляхом шахрайства. Вперше обвинувачений перед`явив вимогу передати кошти в березні-квітні 2014 року в сумі 1000 доларів США. Оскільки йому було відомо, що ОСОБА_5 є недобросовісним працівником, він здатен щось підкинути, тому він побоявся за свою справу, так як реально розумів, що він зможе сфабрикувати докази, тому він погодився на його пропозицію. Він приїжджав до обвинуваченого в УБОЗ, де той разом з слідчим ОСОБА_14 , пропонували провести оперативну закупівлю, на що він категорично відмовився. Після цього йому дали номер телефону адвоката, щоб він міг з нею зв`язатись та передати їй кошти. Він поїхав у м.Володимир-Волинський взяв 1000 грн., 200 доларів, які позичив у матері, та привіз їх на автостанцію м.Луцька. По приїзду зателефонував на номер адвоката ОСОБА_15 , яка під`їхала за кілька хвилин і він передав кошти. При цьому, остання запитувала, що це за кошти, на що він повідомив, що їх слід передати «Дімі», який обіцяв про зменшення кількості епізодів по справі. Окрім того, він, за вказівкою ОСОБА_5 , двічі перераховував кошти через банкомат в м.Володимир-Волинськ в сумі по 3000 грн. щоразу, в рахунок передання коштів, згідно попередньо досягнутої домовленості щодо суми неправомірної вигоди. Дані щодо розрахункового рахунку надавав йому особисто ОСОБА_5 в автомобілі, написаний він був на аркуші паперу, з великими літерами «БМВ».

Категорично ствердив, що грошові кошти в обвинуваченого не позичав (в тому числі не отримував коштів на оперативну закупівлю), боргових зобов`язань перед ним не було. ОСОБА_10 взагалі не знає, запчастин до автомобіля не купував. Під час телефонних розмов говорили з ОСОБА_5 використовуючи конспіративні слова (за вказівкою останнього), зокрема, замість слова "гроші" говорили про запчастини, картоплю, хоча в дійсності ні запчастин, ні картоплі він не продавав та не передавав. Окрім того, щоразу при зустрічі з обвинуваченим, останній його обшукував, перевіряв, чи не було у нього спеціальних засобів для запису інформації.

Факт перерахування коштів із терміналу в АДРЕСА_5 , на розрахунковий рахунок отримувача № НОМЕР_2 12.06.2014 року та 24.06.2014 року стверджується чеками, відповідно, №4008, №2427, наданими свідком ОСОБА_7 під час його допиту в ході досудового розслідування.

Свідок ОСОБА_16 дала показання, що весною 2014 року їй зателефонували на роботу та повідомили, що в її будинку проводиться обшук. Син їй пояснив, що порушено справу з приводу отриманих кредитів. Після проведення обшуку сина кудись забрали, а коли той повернувся, то повідомив, що працівник УБОЗ на ім.»я ОСОБА_17 , який проводив обшук, поставив вимогу про передачу коштів для того, щоб сина не посадили до тюрми. Вона дала сину 200 доларів США, він мав ще свої 1000 грн. і той поїхав в м.Луцьк, де передав гроші на автостанції жінці на ім`я ОСОБА_18 . Окрім того, їй відомо, що син ще двічі на картку перераховував по 3000 грн.

Свідок ОСОБА_14 суду дав показання про те, що в його провадженні перебували матеріали справи відносно, зокрема, підозрюваного ОСОБА_7 та інших, щодо вчинення шахрайства по 11 епізодах. В межах досудового розслідування даної справи давав доручення ОСОБА_5 щодо здійснення супроводу та виконання певних процесуальних дій. Оскільки ОСОБА_7 не з`являвся на слідчі дії через зайнятість адвоката, тому він дав ОСОБА_5 номер телефону адвоката ОСОБА_15 , для залучення її щодо надання послуг захисника при проведенні окремої слідчої дії, про що повідомив по телефону і саму ОСОБА_15 . Про обставини зустрічі ОСОБА_7 з ОСОБА_15 та передання грошових коштів - 200 доларів та 1000 грн. йому стало відомо лише під час досудового слідства у межах кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , коли його допитували у якості свідка. Особисто він неправомірної вигоди з приводу кількості епізодів злочинної діяльності ОСОБА_7 , що реєструвались у ЄРДР, та їх зменшення, не отримував. Ствердив, що ОСОБА_5 повідомляв, що є інформація з приводу незаконного заволодіння квартирою по АДРЕСА_2 , однак слідчих дій по даному факту не проводив. Лише шляхом надання певних запитів та отримання інформації перевіряли законність відчуження квартири.

Свідок ОСОБА_9 дав показання, що з ОСОБА_5 знайомий, так як останній возив його в Володимир-Волинський МВ УМВС України, де його допитував слідчий з приводу квартири по АДРЕСА_2 , про його стосунки з ОСОБА_19 . Ним була написана заява про вчинення злочину, по якій триває досудове розслідування. ОСОБА_5 обіцяв йому допомогти вирішити проблему з квартирою, однак нічого так і не вирішено по даний час.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні дала показання, що бачила ОСОБА_5 на квартирі по АДРЕСА_5 , де вона проживала. У 2013 році її виселили з квартири, оскільки там мали робити ремонт. В подальшому ОСОБА_21 забрала у неї паспорт і не повернула. Їй не відомо хто на даний час є власником даної квартири. З цього приводу у правоохоронні органи вона не зверталась.

Свідок ОСОБА_22 суду дав показання, що 5 травня 2014 року він спілкувався з ОСОБА_5 , оскільки останній приносив повістку на 07.05.2014 року про необхідність явки до слідчого ОСОБА_14 для допиту в якості свідка. Оскільки він був у вказаний день зайнятим, то у телефонному режимі попросив відкласти проведення допиту на інший день і час, на що слідчий повідомив, що незабаром буде в м.Володимир-Волинськ, і там проведе допит. Після цього його ніхто не викликав та не допитував. Ствердив, що 31.07.2013 року посвідчував договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_5 , сторони договору були присутні, договір укладено з доброї волі сторін, ознак недієздатності в осіб не встановлено. На даний час даний договір чинний, ніким не оспорювався.

Свідок ОСОБА_15 суду дала показання про те, що весною 2014 року до неї зателефонував слідчий ОСОБА_14 з проханням про надання правової допомоги іншій особі, однак дослівно не пам`ятає розмови. Через певний проміжок часу до неї зателефонував чоловік і попросив під`їхати на автостанцію, оскільки погано знав м.Луцьк. Під час зустрічі вони порозмовляли про обставини справи, чоловік запитав, чи вона прийшла від «Діми», після чого передав грошові кошти, загальна сума яких становила до 3000 грн. Того ж дня, їй зателефонував невідомий чоловік та попросив підійти до гіпермаркету «Там-Там». Підійшовши на обумовлене місце, вона зустріла чоловіка, якому передала усі отримані кошти. Ствердити про те, що цією особою був обвинувачений ОСОБА_5 не може. Протокол проведення оперативно-технічних заходів їй пред`являли в УСБУ у Волинській області, вона прочитала та підписала його, оскільки дійсно така розмова між нею та чоловіком на автостанції була. Жодного тиску на неї не чинили.

Свідок ОСОБА_10 суду дав показання про те, що має у своєму користуванні банківську картку, номер якої давав своїм рідним, а також ОСОБА_5 , оскільки позичав йому приблизно в квітні-травні 2014 року кошти в сумі 4000 грн., а потім ще 1500 грн. (знімав їх з банкомату), які він мав повернути до кінця року. Номер картки ОСОБА_5 написав власноручно на клаптику паперу, для того, щоб він перерахував позику, оскільки він міг прослідкувати надходження коштів в «Приват-24». Коли на його картку надходили кошти, то вважав, що їх перерахував батько, оскільки він був винен кошти ще з 2012 року. ОСОБА_7 він не знає, запчастин йому не продавав, а тому останній не міг перераховувати кошти. Кошти, які йому надійшли зняв та використовував у власних цілях, не уточняв ні у кого, в тому числі ні у батька або ж банківських працівників, звідки вони надійшли. При цьому, вказав що в прокуратурі показання давав під тиском, був наляканий, йому повідомили, що потрібно говорити, при цьому погано себе почував, тому дав протилежні показання. З цього приводу писав скарги на неправомірні дії працівників прокуратури, в подальшому відмовився писати заяву про вчинення злочину ними, оскільки вважав, що рішення буде прийнято не в його користь.

Факт передання ОСОБА_5 ОСОБА_7 написаного ОСОБА_10 на клаптику паперу розрахункового рахунку стверджується приєднаними під час допиту ОСОБА_7 аркушем паперу з рукописними написами « НОМЕР_1 ОСОБА_23 ».

Згідно висновку почеркознавчої експертизи №696 від 01.09.2014 року рукописні записи «944082 БМВ», що виконані на аркуші паперу в клітинку, який наданий ОСОБА_7 виконані ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 08.09.2014 року, отриманого на підставі ухвали слідчого судді від 10.07.2014 року, кошти, перераховані 12.06.2014 року з АДРЕСА_5 , були зняті о 19.30 год. 12.06.2014 року в АДРЕСА_4 ; кошти, перераховані 24.06.2014 року з АДРЕСА_5 , були зняті о 19.35 год. 24.06.2014 року в АДРЕСА_6 . Окрім того, на виконання вищевказаної ухвали також надано CD-диск з фотоматеріалами №1338432+RES 25255, згідно протоколу огляду від 24.09.2014 року у результаті відкриття вмісту папки з назвою 2014.06.12.19-30» наявні 7 фотографій, з зображенням ОСОБА_10 . В результаті відкриття фотографій №192951155-MV та №192958498 -0CR встановлено, що разом з ОСОБА_10 на фото зображений ОСОБА_5 (вказані фото додані як додатки до даного протоколу).

Вказаний диск оглянуто, визнано і приєднано до кримінального провадження в якості речового доказу (постанова слідчого від 24.09.2014 року).

Вказані докази, суд, на підставі ст.ст.85, 86 КПК України, вважає належними, допустимими та достовірними, оскільки вони прямо та опосередковано підтверджують пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, а також були отримані у порядку, встановленому чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав показання, що з ОСОБА_5 працює близько року. Йому відомо, що в провадженні ОСОБА_5 перебували матеріали по шахрайству в банківській сфері. Вказав, що в кінці березня ОСОБА_5 позичав кошти в сумі 400 грн., зазначивши, що йому потрібно по справі (деталі йому не відомі). Йому відомо, що в ході супроводу справи до ОСОБА_5 телефонував ОСОБА_7 , просив про зустріч, були такі випадки, коли невідомі особи погрожували ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав показання, що ОСОБА_5 було заведено справу оперативного обліку з приводу незаконного ввозу з-за кордону на територію України групою осіб психотропних речовин (амфетаміну). В ході проведення документування було проведено ряд заходів, і встановлено, що вказані особи займаються і шахрайською діяльністю на території Волинської області. В подальшому вказаних осіб було притягнуто до кримінальної відповідальності. Щодо проведення контрольної закупки наркотичного засобу чи психотропної речовини йому нічого не відомо, про це ніхто не доповідав (в тому числі і ОСОБА_5 ). У період його перебування у відпустці, повідомили, що ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначив, що до оголошення підозри, в рапорті ОСОБА_5 повідомляв, що йому хтось з підозрюваних пропонує неправомірну вигоду, його було скеровано начальнику УБОЗ. Про те, чи отримував ОСОБА_5 неправомірну вигоду йому не відомо.

Свідок ОСОБА_24 дав показання, що з 20.05.2014 року по липень 2014 року він виконував обов`язки начальника УБОЗ УМВС України у Волинській області. На початку червня 2014 року він дізнався, що один із працівників відділу по боротьбі з екстремізмом має проблеми з правоохоронними органами (чи в прокуратурі, чи в СБУ). В зв`язку з цим він розмовляв з начальником відділу ОСОБА_11 , який повідомив, що у провадженні ОСОБА_5 була оперативно-розшукова справа (в стадії реалізації), де один із фігурантів намагався його скомпрометувати. В зв`язку з наведеним він призначив службове розслідування. В особистій бесіді з ОСОБА_5 останній повідомив, що він веде матеріали ОРС, здійснює супровід, і від двох фігурантів (чи то з Нововолинська, чи з Володимир-Волинська), у його адресу були погрози, про те, що вони його «посадять». ОСОБА_5 повідомляв, що неправомірної вигоди він не вимагав та не отримував. Тоді ж він написав рапорт, хоча, якщо працівнику відомо про такі обставини, то рапорт повинен бути написаний негайно. Зазначив, що протягом трьох тижнів начальник кадрів не подавав проект наказу про призначення службової перевірки, який подається за підписом начальника УМВС, що його здивувало, а коли збирався винести догану начальнику кадрів за невиконання його наказу, то він уже не був в.о. начальника УБОЗ.

Свідок ОСОБА_25 суду дав показання, що 29.07.2014 року йому стало відомо, що ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. По даному факту ним та з співробітниками УМВС було проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок та скеровано в прокуратуру Волинської області. Під час проведення службового розслідування ОСОБА_5 зазначав, що не отримував неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , натомість 07.07.2014 року написав рапорт в.о. начальнику УБОЗ, що ОСОБА_7 пропонує йому неправомірну вигоду.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що рапорт на ім`я в.о.начальника УБОЗ УМВС України у Волинській області ОСОБА_24 був складений ОСОБА_5 лише 07.07.2014 року, тобто за довго після внесення відповідних відомостей щодо нього до ЄРДР, що, на думку суду, ставить під розумний сумнів той факт, що він дійсно мав намір повідомити про обставини, що склались під час супроводу кримінального провадження №0000829, відносно, зокрема ОСОБА_7 (так як перша зустріч щодо передачі коштів на його вимогу відбулась 02.04.2014 року). Таким чином, суд вважає, що вказаний рапорт був написаний виключно з метою уникнення відповідальності та задля прикриття своєї злочинної діяльності.

Згідно висновку по матеріалах службового розслідування, затвердженого начальником УМВС України у Волинській області ОСОБА_26 , рапорт ОСОБА_5 від 07.07.2014 р. направлено в прокуратуру Волинської області для прийняття рішення, згідно ст.214 КПК України. Остаточне рішення по даному рапорту прийняти за наслідками його розгляду прокуратурою Волинської області. При цьому, з мотивувальної частини даного висновку вбачається, що 19.08.2014 року ОСОБА_7 у своєму поясненні вказав про факт вимагання гр. ОСОБА_5 неправомірної вигоди ще у березні-квітні 2014 року в сумі 1000 доларів США, тобто задовго до написання обвинуваченим рапорту, розповівши про обставини, що аналогічні показанням, даним ним в судовому засіданні.

З протоколу огляду та вручення грошових коштів від 02.04.2014 року вбачається, що гр. ОСОБА_7 , у встановленому законом порядку, вручено грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1000 грн., з метою проведення контролю за вчиненням злочину шляхом проведення слідчого експерименту.

Протоколами вручення технічних засобів від 02.04.2014 року стверджується факт надання, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Волинської області №343т від 01.04.2014 року, цифрового диктофону EDIC-mini A44 інв.№10490495, реєстраторів Mini Video Recording System KS 650, інв. №10490412, 11371659, з метою фіксації факту та змісту розмови 02.04.2014 року.

Протоколами вручення технічних засобів від 07.04.2014 року стверджується факт надання, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Волинської області №343т від 01.04.2014 року, цифрового диктофону ТС 181247, з метою фіксації факту та змісту розмови 07.04.2014 року.

Протоколом вручення технічних засобів від 14.04.2014 року стверджується факт надання, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Волинської області №343т від 01.04.2014 року, цифрового диктофону EDIC-mini A44 інв.№10490421, з метою фіксації факту та змісту розмови 14.04.2014 року.

Протоколом вручення технічних засобів від 11.06.2014 року стверджується факт надання, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Волинської області №670т від 05.06.2014 року, цифрового диктофону ТС 181247, з метою фіксації факту та змісту розмови 11.06.2014 року.

Протоколами дослідження результатів проведення оперативно-технічних заходів у вигляді аудіо контролю особи від 23.04.2014 року, від 23.04.2014 року, від 16.05.2014 року (в частині відео контролю особи - Файли ДВФ24 (MPEG0003.AVI) і ДВФ24 (MPEG0005.AVI), від 17.06.2014 року та безпосереднього дослідження в судовому засіданні результатів, здобутих за допомогою застосування технічних засобів, стверджуються факти проведених зустрічей, розмов, передання інформації та отримання коштів обвинуваченим, шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок ОСОБА_10 . Оптичні диски, з відповідними аудіо файлами за результатами проведення негласних слідчих дій, зокрема, від 01.04.2014 р., 05.06.2014 р., оглянуто, визнано і приєднано до матеріалів провадження в якості речових доказів (постанова слідчого від 24.09.2014 року).
Під час безпосереднього огляду в судовому засіданні інформації вказаних матеріалів оперативно-технічних заходів, встановлено, що вона повністю відповідає показанням свідків, досліджених безпосередньо в судовому засіданні, які були причетні та обізнані про передачу коштів обвинуваченому, зокрема показанням ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 .

Відповідно до висновку експертизи №162/4 від 14.04.2015 року, файл, що міститься на оптичному диску TDK із написом «…№119 від 16.06.2014 року…», диску Astra із написом «…№84 від 16.04.2014 року…» записано на цифровому диктофоні «Edic Tiny S 16 17920», серійний номер НОМЕР_3 , є копією, його запис проводився безперервно. Запис мовлення ніяких змін не зазнавав, ознаки монтажу відсутні. Файли ДВФ24 (MPEG0003.AVI) і ДВФ24 (MPEG0005.AVI), що містяться на оптичному диску Artex із написом «…№97 від 07.05.2014…», записано на відеореєстраторах марок «Video Recording System KS-650М», інвентарні номери, відповідно, №10490412, №11371659, є копіями. Аудіодані вказаних відеозаписів здійснені безперервно, змін не зазнавали, ознаки монтажу відсутні.

В судовому засіданні спеціаліст УСБУ у Волинській області ОСОБА_27 роз`яснив, що для проведення вказаної експертизи було скеровано цифровий диктофон Edic TS-181247. Вказаний у експертизі серійний номер ASWMLX 181247 відповідає цифровому диктофону Edic TS-181247, так як ASWMLX - це формат файлу, який може створювати виключно вказаний диктофон (тобто він ідентичний лише йому), при цьому, визначаючи його індивідуальні ознаки та відповідність, слід керуватись по кінцевому номеру 181247. Що стосується інших диктофонів, які використовувались у даному провадженні, то вони мають відповідні інвентарні номери, зокрема, №10490421 (створює формат файлу ASWMLX 146396), № НОМЕР_4 (створює формат файлу ASWMLX 180416).

Вказаний висновок експертизи (з додатками) підтверджує показання свідка ОСОБА_28 про час та обставини передачі обвинуваченому ОСОБА_5 грошових коштів у якості неправомірної вигоди, зокрема з відеофайлів, що записані на відео реєстраторі вбачається, що свідок ОСОБА_7 розповів жінці, яка прийшла на зустріч 02.04.2014 року замість ОСОБА_5 ( ОСОБА_15 ) про те, що «… вони домовились з ОСОБА_17 з УБОЗа про передачу 1000 доларів США в якості певної суми за те, щоб зменшили кількість епізодів злочинної діяльності за які він притягався до відповідальності, а також, що він не буде нічого нового пред`являти», вже під час розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , відображеної у протоколі за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 23.04.2014 року ОСОБА_7 розповів про вищевказану зустріч ОСОБА_5 , який не заперечував про її наявність та підтвердив про свою обізнаність з цього приводу, а також про те, що зможе йому допомогти, згідно протоколу від 17.06.2014 року відбулась розмова ОСОБА_5 з ОСОБА_7 під час якої вони обговорили деталі перерахунку коштів через банківський термінал, ОСОБА_5 вказав прізвище ОСОБА_10 (вказав БМВ напиши фамілію та продиктував), при цьому ОСОБА_5 сказав «… ти в кума запчастини брав (в цього, ОСОБА_29 ), і ти йому скидаєш, …немає претензій, документів…», а тому, суд вважає такі показання свідка правдивими та достовірними і, в сукупності з іншими доказами, бере їх за основу для постановлення вироку.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на істотне порушення прав людини і основоположних свобод при проведенні досудового розслідування, зокрема, щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, і як наслідок, отримання відповідних доказів з порушенням, що тягне за собою визнання таких доказів не допустимими, так як вони проводились без відповідної правової підстави (рішення суду, постанова прокурора), окрім того, його, як обвинуваченого, а також інших осіб зокрема свідка ОСОБА_15 , не повідомили про їх проведення, у передбачений законом спосіб, відсутні дані щодо вилучення співробітниками УСБУ спеціальної апаратури після її використання ОСОБА_7 , не зазначено її індивідуальних ознак, а також те, що файли, що записані на диски є копіями, не заслуговує на увагу.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів, оцінюється судом (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканість житла (статті 5,8 Конвенції).

В Рішенні Конституційного Суду України №12-рп/2011 від 20.10.2011 року вказано, що обвинувачення особи у вчиненні злочину не може ґрунтуватись на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких Основний Закон України допускає такі обмеження.

Чинним законодавством визначено повноваження відповідних органів щодо одержання фактичних даних, що можуть бути визнані доказами і які суд оцінює на предмет законності (допустимості), що є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до кримінального процесуального законодавства оперативно-розшукові заходи можуть проводитись виключно визначеними у Законі державними органами та їх посадовими особами, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011 від 20.10.2011 року обвинувачення не може ґрунтуватись на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень та з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Встановлено, що негласні слідчі (розшукові) дії у даному провадженні проводились з дотриманням порядку, встановленого Главою 21 КПК України, зокрема, з врахуванням, що відомості про злочин та конкретну особу, що його вчинила, неможливо було отримати у інший спосіб, у кримінальному провадженні щодо тяжкого злочину, на підставі ухвал слідчих суддів, що уповноважені на їх розгляд (ухвали слідчих суддів Апеляційного суду Волинської області №343т від 01.04.2014 р., №670т від 05.06.2014 р.), при цьому, фіксація ходу і результатів негласних слідчих дій відбувалась виключно у періоди дій ухвал (про що вказано у протоколах про результати проведення оперативно-технічних заходів), а також уповноваженими на те особами, копія повідомлення обвинуваченому про проведення таких заходів міститься у матеріалах кримінального провадження.

Про направлення обвинуваченому ОСОБА_5 , в порядку ст.253 КПК України, повідомлення ствердила і свідок ОСОБА_30 , яка працює інспектором відділу 06-1 процесуальне керівництво. Особисто нею було випадково внесено до журналу книги обліку вихідної кореспонденції, документ відділу 06-17 під номером 06-1, тому вона, спочатку поспішаючи просто перекреслила, а коли здавали даний журнал і це виглядало не естетично, тому заклеїла цей запис і написала вірний. Дата реєстрації повідомлення відповідає дійсності, після реєстрації його було направлено адресату.

Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що докази, одержані у результаті оперативно-розшукової діяльності є недопустимим, оскільки інформація, що зафіксована на досліджених у суді дисках є копією, не заслуговує на увагу з наступних підстав.

Відповідно до ст.252 КПК України фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження. За результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки.

Так, відповідно до ст.103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватись, зокрема, у протоколі, на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії.

Відповідно до ст.105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути, зокрема, спеціально виготовлені копії, зразки об`єктів, речей і документів, стенограма, аудіо-, відеозапис процесуальної дії, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.

Згідно ст.256 КПК України протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі та документи або їх копії можуть використовуватись в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування.

Свідок ОСОБА_31 дав показання, що він працює на посаді начальника технічного відділу по документуванню, вказаним відділом було надано спецапаратуру фіксації подій (видаються по спеціальній процедурі). Здійснювався аудіо запис розмов ОСОБА_5 , в подальшому працівниками відділу досліджувався запис, з якого була здобута інформація з приводу отримання останнім неправомірної вигоди. Оскільки заявник повідомляв, що перед кожною розмовою ОСОБА_5 його обшукував, тому, з метою конспірації та унеможливлення викриття, застосовувався лише засіб слухового контролю, який не передбачає можливості відтворення звукового файлу онлайн. Зміни в записи не вносились, оскільки вони є цифровими. Для прослуховування інформацію потрібно перенести на комп`ютер, де, за допомогою відповідної програми, можна його відтворити та прослухати. Першоджерело інформації зберігається на спеціальному засобі (який має інвентарний номер), який містить гриф «Таємно».

Свідок ОСОБА_32 дав показання, що під час проведення негласних слідчих-розшукових дій - зняття інформації з транспортних, телекомунікаційних мереж, оперативний підрозділ формує носій інформації, який містить звукову інформацію, яка придатна для її відтворення звичайними технічними засобами. Це магнітний носій інформації, в даному випадку компакт-диск, який є оригіналом (вноситься у протокол відповідне маркувальне позначення). Оперативно-технічний підрозділ надає зафіксовану інформацію, яку в подальшому оперативний співробітник може відтворити звичайними технічними засобами. Згідно норм КПК оперативний співробітник, який виписав завдання на їхній підрозділ, передав необхідну кількість дисків, на які записується дана негласна слідча дія. Вказаний диск і є першоджерелом інформації.

Свідок ОСОБА_33 суду дав показання, що до відділу УСБУ у Волинській області звернувся заявник з приводу вимагання неправомірної вигоди працівником УБОЗ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 . Після чого відносно ОСОБА_5 проводились негласні слідчі дії за дорученням прокурора. Заявнику ОСОБА_7 було вручено спецзасоби, про що відображалось у протоколах в передбаченому законом порядку. На проведення негласних слідчих розшукових дій надійшло декілька дисків, на які було проведено відповідні записи, жодних змін в дані розмови не вносилось. Ним були складені протоколи стенограм телефонних розмов ОСОБА_5 , при цьому голос останнього розрізняв по інтонації.

В зв`язку з наведеним суд, докази, що одержані у результаті оперативно-розшукової діяльності, що проаналізовані вище, вважає належними та допустимими та кладе їх в основу вироку.

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_5 щодо його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, по якому йому повідомлено про підозру, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються наведеними по справі доказами і розцінює їх виключно як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Так, обгрунтовуючи надання ОСОБА_7 розрахункового рахунку ОСОБА_34 та свою присутність під час зняття останнім коштів, ОСОБА_5 вказав, що попередньо він надавав кошти ОСОБА_7 (1100 грн. власних та 400 грн. позичених) для проведення оперативної закупівлі, яка не відбулась, а тому останній мав перерахувати вказану суму коштів на рахунок ОСОБА_35 , якому він ОСОБА_5 , був винен гроші. Натомість, згідно банківських квитанцій від ОСОБА_7 на картку ОСОБА_35 двічі надходили кошти по 3000 грн., що аж ніяк не відповідає сумі коштів, які він ніби отримував для проведення закупівлі. Окрім того, з протоколів за результатами проведення негласних слідчих дій вбачається, що від ОСОБА_5 лише один раз звучала фраза ніби-то про повернення закупки, де ОСОБА_7 відразу ж відмовився, при цьому, жоден із керівників обвинуваченого не підтвердили, що проведення такої закупки планувалось У випадку планування її проведення та передачі коштів, повинні бути складені відповідні документи (акт вручення грошових коштів, виготовлення копії вручених коштів). Натомість з тих же матеріалів вбачається, що сам ОСОБА_5 вказував, що кошти, які мав перерахувати свідок будуть ніби-то за запчатини, які він придбавав у його кума ОСОБА_10 . Факт того, що придбання таких запчастин не відбувалося, стверджується довідкою «Ексіст-сіть Україна» від 06.08.2014 року вих.№06/08/1. Свідок ОСОБА_36 підтвердив факт надходження на його банківську картку грошових коштів, знімав їх, один раз позичав частину з цих коштів ОСОБА_5 , а інші використав на власні потреби, оскільки вважав, що вони прийшли від батька, який був винен кошти ще з 2012 року (однак з цього приводу з ним не спілкувався та не з`ясовував, чи це він прислав гроші, окрім того, про те, що мають надійти кошти в якості розрахунку за попередньо виниклий борг, ОСОБА_5 йому нічого не казав). Суд, враховуючи суперечність у показаннях даного свідка та обвинуваченого, з матеріалами негласних слідчих дій та іншими доказами в їх сукупності, вважає, що до них слід ставитись критично, оскільки свідок є близьким товаришем обвинуваченого, його кумом, такі його показання суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджуються доказами, які б не викликали у суду розумного сумніву. Окрім того, суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_5 , в зв`язку з своєю службовою діяльністю, добре обізнаний з методами та формами оперативно-розшукової діяльності, використовував вищевказаних рахунок, як і конспірації під час розмов з свідком ОСОБА_7 (проводив його обшук перед кожною розмовою, що вбачається з показань свідків), лише з метою прикриття своєї неправомірної діяльності та неможливості доведення його винуватості у випадку його викриття. Окрім того, те, що він перебував під час їх зняття ОСОБА_10 біля банкомату, а також, що він був обізнаний про зустріч свідка з свідком ОСОБА_15 , свідчить про безпосереднє отримання ним вищевказаних коштів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на те, що усі зафіксовані органом досудового розслідування дії, є не що іншим, ніж провокацією правоохоронних органів, з метою його притягнення до кримінальної відповідальності, не заслуговує на увагу.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що засудження особи на підставі доказів, одержаних у результаті провокації, тобто підбурювання до вчинення злочину, визнається порушенням гарантованого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на справедливий судовий розгляд. Зважаючи на це, вказані обставини мають бути предметом з`ясування в першу чергу органом досудового розслідування.

Зокрема, підбурювання з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли працівники таких органів або особи, які діють за їх вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (Рішення Суду від 09.06.1998 року у справі «Тейшейра де Каштру проти Португалії»).

Крім цього, у справі «Раманаускас проти Литви» від 05.02.2008 року, суд дійшов висновку про те, що працівники поліції вийшли за межі функцій негласних агентів і спровокували злочини. Звернуто увагу на те, що на момент проведення оперативно-технічних заходів у компетентних органів влади не було достатніх підстав підозрювати заявників у вчиненні аналогічних злочинів. При цьому, заявника було засуджено за одержання хабара від особи, що співпрацювала з поліцією як таємний агент. Натомість національними судами не вжито заходів, щоб встановити істину, а також з`ясувати, чи мало місце підбурювання.

Відповідно до ст.9 п.5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На виконання вказаного положення, судом, під час розгляду даної справи, встановлено, що причиною особистої ініціативи особи, що погодилась дати неправомірну вигоду ( ОСОБА_28 ), є його побоювання, у непередбачений законом спосіб, до обвинувачення по 11 епізодах вчинених кримінальних правопорушень, отримати і такий епізод, який він не вчиняв, незважаючи на те, що як він, так і його адвокат були переконані у його непричетності до даного епізоду (що, на думку суду, є обгрутованими, оскільки дана справа не знайшла свого вирішення і до даного часу), що його обурило і стало причиною звернення до правоохоронних органів, так як він має права, що передбачені Конституцією України та законодавством на справедливе проведення досудового розслідування, виконання вимог ст.2 КПК України. Судом встановлено, що саме обвинувачений ОСОБА_5 висунув вимогу про передання неправомірної вигоди, тобто став безпосереднім ініціатором передачі коштів (неправомірної вигоди), визначення її суми, умов, місця і часу передачі. Таким чином, вважати, що відбулось підбурювання з боку правоохоронних органів, а дії ОСОБА_28 як такі, що були спрямовані на отримання доказів, необхідних для порушення кримінальної справи, оскільки злочин, в іншому випадку, ОСОБА_5 вчинений би не був, у суду немає підстав.

Поряд з цим, суд вважає недопустимими доказами, якими орган досудового розслідування, поряд з іншими доказами, обгрунтував винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України, а саме - протоколів дослідження результатів проведення оперативно-технічних заходів у вигляді аудіо контролю особи від 03.04.2014 року, від 16.04.2014 року, від 16.05.2014 року (зокрема в частині інформації файлу file_4_(2014_04_02-19_16_58) ASWMLX180416), від 15.07.2014 року, з наявними на відповідних дисках записами аудіо розмов (диск №26 від 02.04.2014 р., диск №87 від 16.04.2014 р., диск №97 від 07.05.2014 р. (в частині файлу, що вказаний вище), диск №127 від 08.07.2014 р.), оскільки, відповідно до ст.266 ч.2 КПК України, технічні засоби, що застосовувались під час проведення негласних слідчих дій, а також первинні носії отриманої інформації повинні зберігатись до набрання законної сили вироком суду. Вони можуть бути предметом дослідження відповідних спеціалістів або експертів. Оскільки, на проведення експертизи, відповідно до ухвали суду від 18.12.2014 року, відповідні технічні засоби (на які було проведено запис вищевказаних заходів) надані не були (спецзасоби перебували на профілактиці, в зв`язку з чим інформація не була збережена на первинних носіях), то, згідно висновку №162/4 від 14.04.2015 року, встановити, чи проводився запис наявних у вказаних документах (носіях інформації) розмов безперервно, чи зазнавали змін записи відповідних файлів, чи є ознаки монтажу, не можливо, що позбавило суд можливості перевірити їх достовірність, а тому суд вважає вказані докази не допустимими.

Визнання вказаних доказів не допустимими не впливає, за наявності вище перелічених доказів, на їх достатність для прийняття відповідного процесуального рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вчиняв злочину по якому йому оголошено про підозру, оскільки його протилежні показання не підтверджуються доказами, які б не викликали у суду сумнівів щодо їх достовірності, а тому вважає їх такими, що дані виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності. Суд вважає вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст.368 КК України, за кваліфікуючими ознаками - одержання неправомірної вигоди службовою особою, поєднане з вимаганням.

Так, відповідальність за одержання неправомірної вигоди має місце, якщо службова особа одержала її за виконання чи невиконання будь-якої дії з використанням свого службового становища. Відповідно до примітки 1 ст.364 КК України службовими особами у ст.ст.364, 365, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом. Встановлено, що, працюючи на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з етнічними організованими злочинними групами та екстремізмом, обвинувачений ОСОБА_5 є, відповідно до ч.3 ст.18 КК України, службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади - службовою особою правоохоронного органу.

Для кваліфікації діяння службової особи за ст.368 КК України не має значення, одержала особа такі кошти чи інші матеріальні блага за вчинення правомірних чи протиправних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», примітки 1 до ст.364-1 КК України, неправомірна вигода грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у Висновках за І півріччя 2013 року від 01.07.2013 року, нормативно встановлена заборона одержувати незаконну винагороду передбачає, що службова особа, не вправі одержувати будь-якої винагороди у зв`язку із здійсненням нею своїх службових повноважень. Це законодавче положення означає, що кримінальна відповідальність за порушення цієї заборони настає у тому разі, коли особа, яка дає винагороду працівнику правоохоронного органу, усвідомлює, що дає його саме такій особі, й у зв`язку із можливостями цієї посади, а особа, яка одержує неправомірну вигоду, розуміє (не може не розуміти) значимість займаної нею посади, її статусність та можливості; вагомість цієї посади у сприйнятті хабародавцем, мету, яку переслідує останній, та його віру в те, що ця мета буде досягнута у зв`язку з можливостями посади, яку обіймає особа, що отримує неправомірну вигоду.

З показань свідка ОСОБА_7 , вбачається, що обвинувачений, з використанням службового становища, зокрема його повноважень у проведенні певних розшукових дій (а за дорученням слідчого і проведення слідчих дій, виявленні інших кримінальних правопорушень), здійсненні оперативного супроводу у справі, отримав кошти в якості неправомірної вигоди за фактичне невчинення певних діянь, на які, в силу займаної посади, був уповноважений. При цьому, свідок ствердив, що усвідомлював про передачу саме службовій особі правоохоронного органу коштів у неправомірний спосіб, давав такі кошти саме у зв`язку з зайняттям відповідної посади та вірою, що саме у такий спосіб (передання коштів) він досягне своєї мети тобто того, що обвинувачений не буде провадити будь-яких дій для збирання доказів, в тому числі і, враховуючи можливості його посади, - штучного їх створення, і, як наслідок, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, до якого він не причетний.

Відповідно до п.17 ППВСУ №5 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво» та позиції Верховного Суду України, викладеної у Висновках за І півріччя 2013 року від 01.07.2013 року, вимаганням неправомірної вигоди (хабара) є вимагання такої з погрозою вчинення або не вчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду правам чи законним інтересам того, хто її дає, або умисне створення нею умов, за яких особа вимушена давати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів. Тобто, вимаганням неправомірної вигоди визнаються лише такі дії службової особи, якими зачіпаються саме законні інтереси особи, що її дає.

Судом встановлено, що саме обвинувачений ОСОБА_5 висунув вимогу про передання неправомірної вигоди, тобто став безпосереднім ініціатором передачі коштів (неправомірної вигоди), визначення її суми, умов, місця і часу передачі. При цьому, ОСОБА_7 , з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів штучне створення доказів його причетності до вчинення того злочину, якого він не вчиняв, і як, наслідок, можливого незаконного притягнення до відповідальності, що суперечить вимогам Конституції України та чинного КПК України, вимушений був погодитись на таку пропозицію, і у спосіб, запропонований обвинуваченим, її передав.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, на основі повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності, враховуючи, що показання свідків, допитаних безпосередньо в судовому засіданні є послідовними, узгоджуються між собою, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, що проаналізовані вище, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, де скарг на його поведінку не поступало, по місцю роботи характеризується посередньо, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, враховуючи те, що дане кримінальне правопорушення вчинено особою, на яку покладено обов`язок запобігати вчиненню правопорушень та їх припиняти, у зв`язку з чим, дане кримінальне правопорушення являє собою підвищену суспільну небезпеку, вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, не визнав та не розкаявся, даючи показання про те, що він не отримував коштів, свідомо намагався уникнути відповідальності за вчинене, в зв`язку з чим відсутні обставини, що істотно знижували б ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, тому суд, призначає покарання в межах санкції ст. 368 ч.3 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права обіймати певні посади на певний строк, з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна та зі спеціальною конфіскацією грошових коштів.

При призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади суд виходить із того, що обвинувачений визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого службовою особою правоохоронного органу, в зв`язку з чим, на думку суду, його слід позбавити права займати саме посади в правоохоронних органах.

На підставі ст.54 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 слід позбавити спеціального звання «майор міліції».

На думку суду, обрана міра покарання, з врахуванням конкретних обставин справи, є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Відповідно до ст.4 ч.2 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Таким чином, судом застосовується закон про кримінальну відповідальність в редакції від 13.05.2014 року.

Згідно ст. 374 ч.4, 179 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід обрати, до вступу вироку в законну силу, запобіжний захід, з врахуванням його особи, міцності соціальних зв`язків, тієї обставини, що як під час досудового розслідування, так і судового слідства, обвинувачений не уникав явки до слідчого та суду, враховуючи наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, зокрема його можливості іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню уникати подальшого виконання судового рішення, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України обов`язку не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає м.Луцьк Волинської області, без дозволу суду та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, залишити у матеріалах кримінального провадження.

Документи банківські чеки № НОМЕР_5 , №2427, аркуш паперу з рукописними написами « НОМЕР_6 » залишити у матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч.3 КК України (в ред. від 13.05.2014 року), призначивши покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 (три) роки, з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна та зі спеціальною конфіскацією грошових коштів в сумі 9221, 24 грн.

На підставі ст.54 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 слід позбавити спеціального звання «майор міліції».

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Речові докази:
· оптичний диск «Verbatim» DVD-R, вилучений в ході тимчасового доступу до речей і документів 08.09.2014 року в приміщення КБ «Приват Банк» - залишити у матеріалах кримінального провадження;
· оптичні диски CD-R "ТDK" №119 від 16.06.2014 р., CD-R "Artex" №26 від 02.04.2014 р., CD-R "Astra" №84 від 16.04.2014 р., CD-R "Astra" №83 від 16.04.2014 р., CD-R "Artex" №87 від 16.04.2014 р., CD-R "Artex" №97 від 07.05.2014 р., CD+RW «101» №127 від 08.07.2014 р. (постанова від 24.09.2014 року) - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Документи банківські чеки №4008, №2427, аркуш паперу з рукописними написами «944082 БМВ» залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в доход держави 33 202 (тридцять три тисячі двісті дві) грн. 06 (шість) коп. судових витрат у справі за проведення почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи відео, звукозапису.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , до вступу вироку в законну силу, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України обов`язку не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає м.Луцьк Волинської області, без дозволу суду та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: