1 Справа № 335/8155/13-к 1-кп/335/349/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2013 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Рибалко Н.І., при секретарі Косатій М.А., за участю прокурора Маміч А.І., адвоката Ставного Г.І., розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Алеппо, Сирійської Арабської республіки, араба, маючого вищу освіту, не працевлаштованого, розлученого, не маючого неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2-

за ч.1 ст. 359 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту від 31 липня 2013 року під час досудового розслідування встановлено, що в період з 12 по 13 березня 2012 року ОСОБА_2, в порушення вимог ст.32 Конституції України, ст.23 Закону України №2657-ХІІ від 02.10.1992 року "Про інформацію", п.1 Указу Президента України №256/2001 від 13.04.2001 року "Про впорядкування виготовлення, придбання та застосування технічних засобів для зняття інформації з каналів зв'язку", відповідно до положень яких у власності громадян не можуть перебувати спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації, замовниками розроблення, виготовлення придбання і використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації можуть бути СБУ, розвідувальні органи, МВС, Державна податкова адміністрація, Держкомкордон, Управління державної охорони, ДПтС, а також Міноборони в межах, визначених законодавством, та що не допускається сбір, зберігання, використання і розповсюдження конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і тільки в інтересах національної безпеки, економічного благополуччя і прав людини, використовував спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації. Так, в період приблизно з 12 години 12 хвилин 12.03.2012 до 02 години 50 хвилин 13.03.2012, ОСОБА_2, знаходячись в технічному приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 153, за допомогою дев'яти мініатюрних відеокамер розмірами 32х32х19мм, з котрих сім було приховано в елементах декору інтер'єра кафе "Зірка Сходу" - стельових багетах у кабінках для відвідувачів, а дві закамуфльовано під датчики пожежної сигналізації у роздягальні для персоналу цього кафе, здійснював негласне відео спостереження за відвідувачами і персоналом зазначеного вище закладу. Всі дев'ять прихованих у кафе відеокамер були підключені до системного блоку персонального комп'ютера с жорстким диском марки "Samsung" s/n-НОМЕР_1, об'ємом 320 Гб, на який безпосередньо і здійснювався відеозапис, а отримане з відеокамер зображення в режимі реального часу виводилося на екран монітора, розташованого у вказаному приміщенні, де безпосередньо знаходився ОСОБА_2

Вказані дії ОСОБА_2 кваліфікуються за ч.1 ст.359 КК України, як незаконне використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації.

На підставі ч.1 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України, до суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 01 серпня 2013 року, укладена між старшим прокурором відділу прокуратури Запорізької області Маміч А.І., якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000091 та обвинуваченим ОСОБА_2.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Згідно ст. 314 ч. 3 п. 1 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю і беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 359 ч. 1 КК України в обсязі обвинувачення. Також вказаною угодою сторони погодили покарання за ст.359 ч.1 КК України у вигляді штрафу - 4250 грн.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_2 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ст.359 ч.1 КК України, щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз'яснені судом.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_2 підтвердив, що вищезазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз, не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Під час досудового розслідування він скарг на слідчого чи прокурора не подавав.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_2 може бути затверджена, оскільки кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2, відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам ст.472 КПК України, можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов'язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час підготовчого судового засідання підсудний ОСОБА_2 визнав повністю свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.359 КК України і пояснив, що розуміє роз'яснені судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов'язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, має право мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_2 зрозумілі наслідки укладення та затвердження вищевказаної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а також характер обвинувачення, в якому він визнав себе винуватим і вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердженням судом угоди, передбачені п.п.3-4 ч.4 ст.474 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання на підставі пояснень обвинуваченого ОСОБА_2, суд переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбаченні в угоді.

Обставинами, які пом'якшують покарання підсудного ОСОБА_2, згідно ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_2, і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись ст.ст. 314, 469, 472, 473, 474 475 КПК України суд, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 01 серпня 2013 року у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000091 від 31 липня 2013 року, укладену між старшим прокурором відділу прокуратури Запорізької області Маміч Андрієм Івановичем та обвинуваченим ОСОБА_2.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.359 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п"ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30-ти днів з дня його проголошення:

- засудженим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі не роз'яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя Рибалко Н.І.