Справа № 1306/1575/2012
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2012 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої -судді Курус Р.І.

з участю секретаря - Антоненко В.О.

прокурора - Дзерина В.М.,

та захисника -адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
кримінальну справу про обвинувачення:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с.
Нагуєвичі Дрогобицького району
Львівської області, українки,
громадянки України, з вищою освітою,
працюючої на посаді директора
туристичного центру "Посвіт
Дрогобиччини", одруженої, раніше не
судимої, проживаючої АДРЕСА_1,

- у вчинені злочинів, передбачених
ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 12.09.2003 року, працюючи директором
ТзОВ "БІТ ЛТД", розташованого в м.
Дрогобичі Львівської області, шляхом
обману щодо можливості відкриття
шенгенської візи та зловживаючи
довірою потерпілої ОСОБА_3, заволоділа
її грошовими коштами в сумі 100 євро, що
еквівалентно 598 грн.

Далі ОСОБА_2, продовжуючи свої злочинні
дії, направлені на заволодіння
грошовими коштами потерпілої ОСОБА_3,
03.04.2004 року знаходячись в приміщенні
кабінету №29, що в будинку №6 на вул. М.
Ринок в м. Дрогобичі Львівської
області, та 06.05.2004 року, перебуваючи в
автобусі, який рухався по території
Республіки Польща, шляхом обману щодо
можливості відкриття шенгенської візи
та зловживаючи довірою, повторно
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 в
сумі 1000 євро та 450 євро відповідно, а
всього заволоділа грошовими коштами
ОСОБА_3 на загальну суму 9269 грн., чим
завдала їй значної шкоди.

Крім цього, ОСОБА_2 в грудні 2003 року,
працюючи директором ТзОВ "БІТ ЛТД",
знаходячись в офісі товариства,
розташованому на другому поверсі
будинку №1, кімната №18, що на м-ні
Т.Шевченка в м. Дрогобичі Львівської
області, шляхом обману щодо можливості
відкриття шенгенської візи та
зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_4,
повторно заволоділа її грошовими
коштами в сумі 50 євро, що еквівалентно
326,50 грн.

Далі ОСОБА_2, продовжуючи свої злочинні
дії, направлені на заволодіння
грошовими коштами потерпілої ОСОБА_4,
17.04.2004 року знаходячись в приміщенні
кабінету №29, що в будинку №6 на вул. М.
Ринок в м. Дрогобичі Львівської
області, та 06.05.2004 року, перебуваючи в
автобусі, який рухався по території
Республіки Польща, шляхом обману щодо
можливості відкриття шенгенської візи
та зловживаючи довірою, повторно
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4
відповідно в сумі 1200 доларів США, що
еквівалентно 6384 грн., та 450 євро, що
еквівалентно 2907 грн. А всього, ОСОБА_2
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 на
загальну суму 9617,50 грн., заподіявши
потерпілій ОСОБА_4 значної шкоди.

Крім цього, ОСОБА_2 в один із днів грудня
2003 року, працюючи директором ТзОВ "БІТ
ЛТД", знаходячись в офісі товариства,
розташованому на другому поверсі
будинку №1, кімната №18, що на м-ні
Т.Шевченка в м. Дрогобичі Львівської
області, шляхом обману щодо можливості
відкриття шенгенської візи та
зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5,
повторно заволоділа її грошовими
коштами в сумі 50 євро, що еквівалентно
326,50 грн., заподіявши потерпілій
матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_2 працюючи директором
ТзОВ "БІТ ЛТД", розташованого в м.
Дрогобичі Львівської області, в один з
днів лютого 2004 року, знаходячись в
приміщенні кабінету №29, розташованого
в будинку №6 на вул. М.Ринок в м.
Дрогобичі Львівської області, шляхом
обману щодо можливості відкриття
шенгенської візи та зловживаючи
довірою, повторно заволоділа грошовими
коштами ОСОБА_6 в сумі 400 доларів США, що
еквівалентно 2092 гривень.

Далі ОСОБА_2, пропонуючи ОСОБА_6
відкрити візу в Чеську Республіку
замість Шенгенської візи та нібито за
відкриття ОСОБА_6 валютного рахунку,
повторно заволоділа його грошовими
коштами в сумі 20 доларів США, що
еквівалентно 106,40 грн., грошовими
коштами в сумі 50 гривень. Всього ОСОБА_2
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 на
загальну суму 2178,4 гривень, чим
заподіяла йому матеріальної шкоди на
вказану суму.

Крім цього, в період з 18 лютого 2004 року
по 31 березня 2004 року ОСОБА_2, працюючи
директором ТзОВ "БІТ ЛТД",
розташованого в м. Дрогобичі
Львівської області, шляхом обману щодо
можливості відкриття шенгенської візи
та зловживаючи довірою потерпілої,
повторно заволоділа грошовими коштами
ОСОБА_7 в сумі 1350 євро, що еквівалентно
9247,5 гривень, чим заподіяла потерпілій
значної шкоди.

Крім цього, 26.04.2004 року ОСОБА_2, працюючи
директором ТзОВ "БІТ ЛТД", знаходячись в
офісі товариства, розташованому на
другому поверсі будинку №1 в кімнаті
№18, на майдані Шевченка в м. Дрогобичі
Львівської області, шляхом обману щодо
можливості відкриття шенгенської візи
та зловживаючи довірою, заволоділа
грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 1000
євро, що еквівалентно 6330 грн.

Далі ОСОБА_2, продовжуючи свою злочинну
діяльність, 06.05.2004 року, перебуваючи в
автобусі, який рухався по території
Республіки Польща, шляхом обману та
зловживаючи довірою, повторно
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 в
сумі 450 євро, що еквівалентно 2907 грн., а
всього ОСОБА_2 заволоділа грошовими
коштами ОСОБА_8 на загальну суму 9237 грн.,
чим заподіяла їй значної шкоди.

Крім цього, 26.04.2004 року ОСОБА_2, працюючи
директором ТзОВ "БІТ ЛТД", знаходячись в
офісі фірми, розташованому на другому
поверсі будинку №1 в кімнаті №18, на
майдані Шевченка в м. Дрогобичі
Львівської області, шляхом обману щодо
можливості відкриття шенгенської візи
та зловживаючи довірою, повторно
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_9 в
сумі 1000 євро, що еквівалентно 6330 грн.

Далі ОСОБА_2, продовжуючи свої злочинні
дії, направлені на заволодіння
грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9,
06.05.2004 року, перебуваючи в автобусі,
який рухався по території Республіки
Польща, шляхом обману щодо можливості
відкриття шенгенської візи та
зловживаючи довірою, повторно
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_9 в
сумі 450 євро, що еквівалентно 2907 грн. А
всього ОСОБА_2 заволоділа грошовими
коштами ОСОБА_9 на загальну суму 9237 грн.,
заподіявши потерпілій значної
матеріальної шкоди.

Крім цього, ОСОБА_2 17.04.2004 року, працюючи
директором ТзОВ "БІТ ЛТД",
розташованому в м. Дрогобичі
Львівської області, шляхом обману щодо
можливості відкриття шенгенської візи
та зловживаючи довірою, повторно
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 в
сумі 1600 євро, що еквівалентно 9920 грн.,
заподіявши потерпілій ОСОБА_10 значної
матеріальної шкоди.

Підсудна ОСОБА_2 своєї винності у
вчиненні інкримінованих їй злочинів не
визнала і суду пояснила, що в період з
грудня 1991 року по 25.10.2005 року працювала
на посаді директора туристичної фірми
ТзОВ "БІТ ЛТД". Основними видами
діяльності фірми були -організації
іноземного, внутрішнього, зарубіжного
туризму та екскурсійна діяльність. В
період 2003 року -І півріччі 2004 року за
надання туристичних послуг, зокрема,
при допомозі в оформленні шенгенських
віз, фірма отримувала від клієнтів
плату в розмірі 250-350 грн., яка у випадку
відмови посольства у видачі візи,
клієнтам не поверталась, про що останні
знали та про що маються відповідні
відмітки в реєстраційних картках та
анкетах туристів. Кошти за послуги, що
надавалися іноземними партнерами на
території інших країн, клієнти повинні
були сплачувати самостійно.

Так, в період з вересня 2003 року по
квітень 2004 року до неї звертались
потерпілі ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з проханням
організації їхнього виїзду за кордон в
країни шенгенської угоди, зокрема, в
Республіку Італія. За допомогу в
оформленні візи клієнти заплатили за
послуги фірми по 350 грн. Також кожен з
туристів повинен був самостійно
оплатити консульський збір в
посольстві -25 євро, вартість
страхування -35-40 євро та за бронювання
місць в готелі -35-40 євро. У випадку
відмови у видачі візи або у випадку
неявки в посольство зазначені вище
кошти туристам не повертались. Такі
умови потерпілим вона роз'яснювала та
такі були добре відомі, оскільки
останні заповнювали реєстраційну
картку та анкету туриста, де маються
відповідні відмітки про це.

Разом з тим, для організації виїзду
потерпілих до країн Шенгенської угоди,
нею згідно їхніх домовленостей, було
отримано від потерпілих грошові кошти
в сумі біля 1600-1850 євро з кожного. В цю
вартістю, зокрема, входили відкриття
шенгенської візи, організація поїздки
на співбесіду в посольство та переїзд
до Італії.

Після відмови посольствами Німеччини
та Австрії у видачі ОСОБА_11, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дозволів на в'їзд до
країн шенгенської угоди, потерпілі
своїх документів з фірми не забрали, а
просили її будь-яким шляхом допомогти
їм виїхати на роботу до Італії, ніхто з
них не ставив питання про повернення їм
документів та коштів.

У березні 2004 року у неї виникла
можливість оформити поїздку для
потерпілих через м. Москва,
авіаперельотом, та поїздом до м.
Амстердам. Вартість квитка складала
біля 1000 євро. Оскільки московські
партнери вимагали попередню оплату за
авіапереліт, потерпілі дали їй ці кошти
і написали відповідне доручення. Про
отримання коштів вона видала
потерпілим квитанції-розписки.

Зазначила, що кошти від потерпілих
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
брала не відразу, а частинами. Зокрема,
від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2003 році отримала
кошти, згідно реєстраційних угод, які
були сплачені нею у відповідних
посольствах. В квітні 2004 року ОСОБА_3
передала їй ще 1000 євро, а ОСОБА_4 -1200
доларів США. Також ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, рухаючись в автобусі
по території Республіки Польща ще
додатково передали їй по 450 євро кожна.

Однак, організувати поїздку до Італії
через м. Москва не представилось
можливим через відсутність квитків,
московська фірма повернула їй сплачені
кошти, про що вона повідомила
потерпілих, але ті продовжували її
просити про необхідність організації
їхнього виїзду за кордон. Тоді вона
почала вести переговори з польською
фірмою "Євро-таксі" в особі ОСОБА_13,
уклала відповідну угоду. Між ними було
досягнуто домовленості про допомогу в
оформленні шенгенських віз для
потерпілих та організацію їхньої
поїздки в Італію через
польсько-німецький кордон. За ці
послуги вона перерахувала польській
фірмі грошові кошти в сумі по 1000 євро за
кожну особу. Натомість польська фірма
зобов'язувалась виготовити проїзні
документи для туристів та доправити їх
до м. Дрездена. Про те, що проїзні
документи будуть підроблені вона не
знала.

06.05.2004 року вона разом з групою туристів
- ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12,
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виїхали на автобусі з
м. Львова, перетнули по українських
закордонних паспортах
україно-польський кордон і проїхали по
Польщі майже під Німеччину. Там, згідно
попередньої домовленості з польською
стороною, вони зупинились в готелі, їх
зустрів представник польської фірми,
видав, як вона вважала, проїзні
документи для туристів, по яких останні
повинні були перетнути
польсько-німецький кордон. Вона ж
повинна була перевезти речі потерпілих
через польсько-німецький кордон та
зустріти їх в м. Дрезден в обідній час
наступного дня, звідки ті повинні були
продовжити поїздку до Італії.
Організацією перетину
польсько-німецького кордону займались
виключно представники польської фірми,
про деталі цього перетину вона не
знала.

Дізнавшись, що потерпілих було
затримано німецькою стороною, вирішила
поїхати до Польщі, щоб забрати від
ОСОБА_13 проплачені потерпілими кошти
та їхні особисті речі. Однак, була
затримана на україно-польському
кордоні, була засуджена в Республіці
Польща спільно з ОСОБА_13 за організацію
нелегального перетину потерпілими
польсько-німецького кордону, змушена
була визнавати свою винність, щоб
отримати умовне покарання.

Заперечила, що мала умисел заволодіти
грошима потерпілих, не обманювала їх та
не зловживала їхньою довірою, оскільки
вчиняла всіх дій для отримання
потерпілими шенгенських віз та
організації їхньої поїздки в Італію.
Однак, з незалежних від неї причин у
видачі віз їм було відмовлено. Вважає,
що через обман з боку В.ОСОБА_13
потерпілі не доїхали до Італії і саме
останній заволодів їхніми грошима, а не
вона.

Крім цього, потерпілий ОСОБА_6 не
з'явився до посольства Чехії за
отриманням візи, вона виготовила для
нього всі необхідні дозволи на роботу в
Чехії, а тому вважає, що виконала всі
свої зобов'язання перед ним. Потерпілі
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 свої
документи та внесені кошти з фірми
забрали. Заявляли про відсутність
будь-яких претензій до неї.

Просить виправдати її у вчиненні
інкримінованих злочинів та відмовити в
задоволенні цивільних позовів.

Незважаючи на невизнання своєї
винності підсудною ОСОБА_2, її
винуватість у вчиненні інкримінованих
їй злочинів повністю доведена
зібраними по справі доказами, - а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_3,
даними на досудовому слідстві, згідно
яких у вересні 2003 року звернулась до
туристичної фірми ТзОВ "БІТ ЛТД", в
особі директора ОСОБА_2, з проханням
відкрити їй шенгенську візу. За це вона
у різні періоди сплатила ОСОБА_2 гроші в
сумі 1800 євро та 350 грн. На суму 1000 євро
отримала від підсудної розписку, яку
загубила. Частина з цих коштів йшла на
оплату за послуги фірми, консульський
збір, страхування та бронювання місця в
готелі і такі кошти у випадку відмови у
видачі візи їй не поверталися. Однак у
видачі візи посольством їй було
відмовлено. Тоді підсудна намагалась
організувати її поїздку до Італії
через Польщу, та при перетині
польсько-німецького кордону її було
затримано прикордонною службою,
оскільки підсудна видала їм для цього
підроблені польські паспорти. Щодо
міри покарання підсудній -
покладається на думку суду та просить
стягнути з підсудної на її користь
заподіяну їй матеріальну шкоду.

том 1 а.с. 114, том 4 а.с. 163

- показаннями потерпілої ОСОБА_4,
яка суду пояснила, що в грудні 2003 року,
маючи намір виїхати на заробітки в
Італію, разом з ОСОБА_10, звернулись до
туристичної фірми ТзОВ "БІТ ЛТД", в
особі директора ОСОБА_2, з проханням
відкрити їм шенгенські візи. За це вони
відразу дали ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі по 250 євро та 350 грн. Їздила разом з
іншими потерпілими на співбесіду в
німецьке посольство в м. Київ і по
дорозі дала підсудній ще 50 євро за
дорогу, однак у видачі візи їй було
відмовлено. Мала намір розірвати угоду
з фірмою, та підсудна запевнила, що ще є
можливість виробити візу, що потрібно
ще доплатити 1000 євро. Вона погодилась і
дала ОСОБА_2 в квітні 2004 року грошові
кошти в сумі 1200 доларів США. Після цього
підсудна сказала їй готуватись до
поїздки в Італію через Польщу, що в неї
вже є шенгенська віза. 06.05.2004 року вона
разом з іншими потерпілими та спільно з
підсудною виїхали до Польщі під
німецький кордон. По дорозі дала
підсудній ще 450 євро. Там їх поселили в
готелі, підсудна дала їй якийсь
паспорт, а її український забрала,
сказавши що це такі проїзні документи
для в'їзду в країни Шенгенської угоди.
Після цього вночі їх посадили в
польське таксі, незнайомі поляки
довезли їх до лісу, потім довели до
річки, де на човні їх перевезли через
неї. Там, на другому березі, були
затримані, як потім дізналась,
німецькими прикордонниками, сиділа в
тюрмі і в подальшому була депортована
на територію України. Зазначає, що
підсудна приховала від неї дійсну
інформацію про її в'їзд на територію
Німеччини, і якби вона знала, що у неї
немає шенгенської візи, вона б ніколи
не погодилась на таку поїздку.
Шахрайськими діями підсудної їй було
заподіяно матеріальної шкоди на суму 350
грн., 750 євро та 1200 доларів США. Також
вважає, що діями підсудної їй було
заподіяної і моральної шкоди на суму
10000 грн., яка полягає у переживанні та
душевних стражданнях з приводу втрати
її майна, вжитті заходів для його
повернення. Разом з тим, в судовому
засіданні не заперечила, що згідно
реєстраційних угод частина отриманих
від неї грошей йшла на оплату послуг
фірми, оплату консульського збору,
страхування тощо та на організацію
поїздки до посольства, а тому
погоджується з розміром заподіяної їй
шкоди, вказаному в обвинувальному
висновку, а саме -500 євро та 1200 доларів
США, які просить стягнути з підсудної.
Щодо міри покарання підсудній
-покладається на думку суду, хоча
вважає, що дії підсудної слід
кваліфікувати за ч. 3 ст. 190 КК України
-як продовжуваний злочин з єдиним
умислом -заволодіння грошима всіх
потерпілих разом, а не кожного окремо.

- аналогічними показаннями
потерпілої ОСОБА_10, яка доповнила, що
точної суми грошей, які дала підсудній
ОСОБА_2 вона не пам'ятає. Не заперечила,
що згідно реєстраційних угод частина
отриманих від них грошей йшла на оплату
послуг фірми, оплату консульського
збору, страхування тощо та на
організацію поїздки до посольства і
цими коштами підсудна не заволоділа а
тому погоджується з розміром
заподіяної їй шкоди, вказаному в
обвинувальному висновку, а саме -1600
євро, яку просить стягнути з підсудної.
Також вважає, що діями підсудної їй
було заподіяної і моральної шкоди на
суму 10000 грн., яка полягає у переживанні
та душевних стражданнях з приводу
втрати її майна, вжитті заходів для
його повернення.

- аналогічними показаннями
потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
доповнили, що в липні 2003 року, маючи
намір виїхати на заробітки в Італію,
спільно звернулись до туристичної
фірми ТзОВ "БІТ ЛТД", в особі директора
ОСОБА_2, з проханням відкрити їм
шенгенські візи. За це вони відразу
дали ОСОБА_2 грошові кошти в сумі по 250
євро та по 250 грн. Їздили разом на
співбесіду в австрійське посольство в
м. Київ, однак у видачі візи їй було
відмовлено. Хотіли розірвати угоду з
підсудною, однак та запропонувала їм
виготовити візи через німецьке
посольство, та вони відмовились. 26.04.2004
року передали підсудній ще по 1000 євро, а
по дорозі до Польщі -ще по 450 євро.
Погоджуються з розміром заподіяної їм
матеріальної шкоди, вказаному у
пред'явленому ОСОБА_2 обвинуваченні - 1450
євро та просять дану суму стягнути з
підсудної, оскільки не заперечують, що
згідно реєстраційних угод частина
отриманих від них грошей йшла на оплату
послуг фірми, оплату консульського
збору, страхування тощо та на
організацію поїздки до посольства і
цими коштами підсудна не заволоділа.
Також вважають, що діями підсудної їм
було заподіяної і моральної шкоди на
суму по 10000 грн. кожній, яка полягає у
тому, що на певний час вони були вибиті
із звичайної колії життя, пережили те,
чого хотіли би уникнути -затримання та
перебування під арештом в Польщі, болі,
тривоги, нервового напруження,
роздратування. Того, що вони пережили з
провини підсудної, вони не в силі
забути і не можуть їй цього пробачити.
Щодо міри покарання підсудній
-покладаються на думку суду, хоча
вважають, що дії підсудної слід
кваліфікувати за ч. 3 ст. 190 КК України
-як продовжуваний злочин з єдиним
умислом -заволодіння грошима всіх
потерпілих разом, а не кожного окремо.

- показаннями потерпілої ОСОБА_5,
яка суду пояснила, що в грудні 2003 року
звернулась до туристичної фірми ТзОВ
"БІТ ЛТД", в особі директора ОСОБА_2, з
проханням відкрити їй шенгенську візу,
передала ОСОБА_2 гроші в сумі 250 євро та
350 грн. В грудні 2003 року їздила в
посольство в м. Київ, за дорогу
заплатила ОСОБА_2 ще гроші в сумі 50 євро.
Однак у видачі візи посольством їй було
відмовлено. Дійсно писала заяву про
відсутність претензій до підсудної на
її ж прохання, однак в обумовлений між
нею та підсудною строк остання грошей
їй так і не повернула. Не заперечила, що
згідно реєстраційних угод частина
отриманих від неї грошей йшла на оплату
послуг фірми, оплату консульського
збору, страхування тощо та на
організацію поїздки до посольства, а
тому погоджується з розміром
заподіяної їй шкоди, вказаному в
обвинувальному висновку, а саме -50 євро
і саме такий розмір заподіяної їй шкоди
просить стягнути з підсудної на її
користь.

- показаннями потерпілої ОСОБА_7,
даними на досудовому слідстві, згідно
яких в лютому 2004 року звернулась до
туристичної фірми ТзОВ "БІТ ЛТД", в
особі директора ОСОБА_2, з проханням
відкрити їй шенгенську візу, передала
ОСОБА_2 гроші в сумі 350 євро та 350 грн.
Наприкінці березня 2004 року передала
підсудній ще 1000 євро, на що отримала
відповідну квитанцію. Однак у видачі
візи посольством їй було відмовлено.
Брала участь в спільній поїздці з
іншими потерпілими до Польщі, де їх
було затримано при нелегальному
перетині польсько-німецького кордону.
Всього діями підсудної їй було
заподіяної матеріальної шкоди на суму
1750 євро та 350 грн., які просять стягнути
на її користь.

том 1 а.с. 110

- показаннями потерпілого ОСОБА_6,
даними на досудовому слідстві, згідно
яких в грудні 2003 року разом з ОСОБА_14
звернувся до туристичної фірми ТзОВ
"БІТ ЛТД", в особі директора ОСОБА_2, з
проханням відкрити їм візу для поїздки
на роботу в Португалію, передав ОСОБА_2
гроші в сумі 200 доларів США та 250 грн.,
потім в лютому 2004 року ще доплатив
гроші в сумі 400 доларів США. Однак у
видачі візи посольством йому було
відмовлено. Потім ОСОБА_2 пропонувала
відкрити йому за ці гроші візу в Чеську
Республіку, однак своєї обіцянки так і
не виконала. Крім цього, додатково
витратив ще 140 доларів США та 50 грн.,
коли їздив на співбесіду у Чеське
посольство. Просить стягнути з
підсудної на його користь заподіяну
йому шкоду.

том 2 а.с. 9, 150, 184-186

- показаннями свідка ОСОБА_14,
даними на досудовому слідстві, згідно
яких був присутній разом з ОСОБА_6 в
грудні 2003 року в приміщенні
туристичної фірми ТзОВ "БІТ ЛТД" при
розмові з ОСОБА_2 з приводу
виготовлення для них шенгенської візи
для виїзду в Португалію. Обоє передали
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі по 250
доларів США та оплатили за послуги
фірми, про що підсудна видала їм
квитанції. В обумовлений строк
підсудна їм візи не зробила, а тому
розірвав з нею угоду і забрав свої
кошти. Також знає, що ОСОБА_6 також візи
підсудною виготовлено не було, хоча
останній ще доплачував їй кошти в сумі
600 доларів США. Чеки, які їм видала
підсудна, загубив.

том 2 а.с. 142

- показаннями свідка ОСОБА_15,
даними на досудовому слідстві, згідно
яких з 1996 року працювала на посаді
бухгалтера туристичної фірми ТзОВ "БІТ
ЛТД", яка займалась туризмом,
відкриттям віз, тощо. Згідно її
функціональних обов'язків приймала від
туристів кошти по оплаті за послуги
фірми, які здавала потім у відділення
банку, про що видавала клієнтам
відповідні квитанції. Валютних
операцій фірма не проводила, а тому
ніколи не брала у клієнтів коштів у
іноземній валюті.

том 1 а.с. 98, том 2 а.с. 136, 243

- ліцензією серія АА №322230, виданою
Державною туристичною адміністрацією
України, відповідно до якої ТзОВ "БІТ
ЛТД" на період з 27.06.2002 року по 27.06.2005
року не мало ліцензії на виготовлення
віз на в'їзд до країн Шенгенської угоди

том 1 а.с. 7

- довідкою №8801 про включення до
ЄДРПОУ, відповідно до якої Товариство з
обмеженою відповідальністю "БІТ ЛТД"
було зареєстровано 23.02.1995 року
виконавчим комітетом районної ради
народних депутатів як юридична особа,
вид діяльності -туризм та інша
комерційна діяльність, керівник
-ОСОБА_2

том 1 а.с. 92

- копіями закордонних паспортів
потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_3,
ОСОБА_9, ОСОБА_4, згідно яких потерпілим
було відкрито візу лише для в'їзду в 2004
році в Республіку Польща. Відмітка про
надання дозволу -візи для в'їзду в
країни Шенгенської угоди -відсутня, а
лише мається відмітка про відмову у
видачі такої візи

том 1 а.с. 19, 22, 35, 40, 48, 57, 60, 63

- Рішенням іменем Народної
Польської Республіки від 09.08.2004 року,
відповідно до якого, зокрема, ОСОБА_2
визнано винною в організації за плату в
розмірі по 1800 євро для семи громадян
України -ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_10,
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_3
незаконний перетин державного кордону
з Польщі до Німеччини

том 1 а.с. 154-155

- даними протоколів виїмки від
28.06.2005 року, 30.06.2005 року та від 07.07.2005
року, відповідно до яких потерпілі
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_10
добровільно видали працівникам
міліції оригінали письмових розписок
про оплату фірмі ТзОВ "БІТ ЛТД" грошових
коштів в сумі 1200 доларів США (ОСОБА_4) та
1000 євро (ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_10)

том 2 а.с. 17, 21, 28, 34

- письмовими розписками,
відповідно до яких 17.04.2004 року ОСОБА_4
передала фірмі ТзОВ "БІТ ЛТД" грошові
кошти в сумі 1200 доларів США, що
еквівалентно 6320 грн.; 26.04.2004 року ОСОБА_9,
ОСОБА_8 передали фірмі ТзОВ "БІТ ЛТД"
грошові кошти в сумі по 1000 євро кожна,
що еквівалентно 6270 грн.; 17.04.2004 року
ОСОБА_10 передала фірмі ТзОВ "БІТ ЛТД"
грошові кошти в сумі 1000 євро, що
еквівалентно 6320 грн.

том 2 а.с. 19, 22, 29,

- актом Дрогобицької ОДПІ
Львівської області від 02.08.2005 року,
відповідно до якого (пункт 2.11)
взаєморозрахунки ТзОВ "БІТ ЛТД" з
фірмою "Євро-таксі" за період з 01.07.2003
року по 01.07.2005 року не проводились

том 2 а.с. 83

- прибутковими касовими ордерами
та реєстраційними картками (до угоди),
заповнених ОСОБА_15 -бухгалтером ТзОВ
"БІТ ЛТД", відповідно до яких 24.07.2003 року
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, 12.09.2003 року ОСОБА_3,
15.10.2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_10, 06.03.2011 року
ОСОБА_5 і 18.02.2004 року ОСОБА_7 сплатили
зазначеній фірмі грошові кошти в сумі
350 грн. -за туристичні послуги фірми;
вартість консульського збору,
страхування та за бронювання місць в
готелі

том 2 а.с. 88-90, 92-99, 101-102

- анкетами туристів -ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
відповідно до яких останні звертались
до туристичної фірми ТзОВ "БІТ ЛТД" з
про проханням оформити для них
туристичну візу для в'їзду в країни
Шенгенської угоди

том 2 а.с. 103-105-108

- даними протоколу проведення
виїмки від 03.08.2005 року, відповідно до
якого в приміщенні ТзОВ "БІТ ЛТД", в
присутності ОСОБА_2, було виявлено та
вилучено вказані вище прибуткові
касові ордери, реєстраційні картки (до
угод) та анкети туристів, зокрема,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10,
ОСОБА_5

том 2 а.с. 121

- даними протоколів очних ставок
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 01.03.2005 року, між
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 від 01.03.2005 року, між
ОСОБА_2 та ОСОБА_9 від 02.03.2005 року, між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 від 02.03.2005 року, між
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від 26.10.2005 року,
відповідно до яких потерпілі настояли
на своїх показаннях, що звертались до
туристичної фірми ТзОВ "БІТ ЛТД" в особі
її директора -ОСОБА_2 з проханням надати
їм допомогу у виготовленні шенгенської
візи, передавали ОСОБА_2 грошові кошти в
іноземній валюті. Однак остання візи їм
не відкрила і коштів не повернула.
ОСОБА_2 факту отримання грошей від
потерпілих не заперечила, ствердивши,
що зобов'язань не виконала з незалежних
від неї обставин -через обман з боку
польської фірми "Євро-таксі", на яку
перерахувала всі отримані від
потерпілих кошти, а щодо ОСОБА_6 -через
його неявку у посольство

том 2 а.с. 47-49, 135-137, 141-146,

- даними протоколу допиту свідка
ОСОБА_13 від 07.10.2008 року, відповідно до
якого останній не заперечив, що являвся
директором фірми "Євро-таксі", однак
заперечив факт будь-якої співпраці з
туристичною фірмою "БІТ ЛТД", отримання
грошей з цієї фірми

том 2 а.с. 175

- довідкою Дрогобицького
відділення ОБ №6307 ВАТ "Державний
ощадний банк України" від 21.03.2006 року за
№488 про офіційний курс гривні,
встановлений НБУ, у відношенні до
іноземною валюти станом на час
вчинення злочинів

том 2 а.с. 218

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд
критично оцінює показання підсудної
ОСОБА_2, що наміру заволодіти грошима
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 у неї не було, що потерпіла
ОСОБА_5 на досудовому слідстві до неї
претензій не мала, про що писала
відповідну заяву, що потерпілий ОСОБА_6
на співбесіду у посольство не з'явився,
а тому візи не отримав не з її вини, що
вчиняла всіх дій для організації
поїздки потерпілих в країни
Шенгенської угоди, що кошти, отримані
від потерпілих, були нею перераховані
на польську фірму "Євро-таксі", яка не
виконала взятих на себе зобов'язань.

Вказане спростовується показаннями
самих потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_10, даних ними при проведенні
різних слідчих дій. Зокрема в частині,
що підсудна на протязі тривалого часу
вводила їх в оману щодо можливості
відкриття для них шенгенської візи,
завуальовано висвітлювала для них
перспективи в оформленні такої візи та
їхньої поїздки в країни Шенгенської
угоди, що у випадку повідомлення їм
підсудною відомостей про відсутність у
них дозволу на в'їзд в країни
Шенгенської угоди, вони б ніколи не
погодились на нелегальну поїздку, що
вона -ОСОБА_5 писала заяву про
відсутність претензій до ОСОБА_2 на її ж
прохання, але навіть і після цього та
грошей їй не повернула. Будь-яких
мотивів, які б свідчили, що потерпілі
такі показання давали з метою
оговорити підсудну чи їй нашкодити,
судом не встановлено.

Разом з тим, вказані показання
потерпілих у своїй сукупності є
логічними та послідовними, знаходяться
в об'єктивному взаємозв'язку з іншими
переліченими вище та зібраними по
справі доказами. Зокрема, відсутність
відповідного дозволу (ліцензії) на
очолюваній підсудною ОСОБА_2
туристичній фірми ТзОВ "БІТ ЛТД" на
виготовлення віз; відсутність
відповідного дозволу на здійснення
валютних операцій; відсутність
будь-яких доказів про взаєморозрахунки
ТзОВ "БІТ ЛТД" з фірмою "Євро-таксі" за
період з 01.07.2003 року по 01.07.2005 року, за
винятком долучених до справи копій
угоди про співпрацю та квитанцій (том 2
а.с. 184-185, 195), які, на думку суду, не
являються належними та допустимими
доказами (оригіналів вказаних
документів у справ немає, відповідна
постанова слідчого про приєднання
таких копій документів до матеріалів
справи та визнання їх речовими
доказами -відсутня); наявність у
паспортах потерпілих відповідних
відміток про відмову їм компетентними
органами у видачі дозволу на в'їзд у
країни Шенгенської угоди та наявність
дозволу на в'їзд у Республіку Польща;
організація підсудною ОСОБА_2 та її
засудження в Республіці Польща за
незаконний перетин потерпілими
польсько-німецького кордону. Зазначені
письмові докази свідчать про намагання
підсудної приховати дійсні її наміри
щодо заволодіння майном потерпілих,
створення для них видимості виконання
взятих на себе зобов'язань.

Такі показання підсудної суд розцінює
як спроби і намагання подати розвиток
подій у своїй інтерпретації, у
вигідному для себе світлі, перенести
тягар відповідальності на інших осіб і
тим самим применшити особисту роль у
вчиненні інкримінованих їй діянь і
настанні злочинних наслідків.

Отже, сукупністю даних досудового та
судового слідства, котрі співпадають
між собою та об'єктивно доповнюють одні
одних, стверджено винність підсудної
ОСОБА_2 по епізодах вчинення
шахрайських дій щодо потерпілих
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Крім цього, як встановлено в судовому
засіданні, підсудна ОСОБА_2 грошовими
коштами потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_10
заволоділа не одразу, а частинами.
Зокрема, ОСОБА_3 12.09.2003 року в приміщенні
фірми ТзОВ "БІТ ЛТД" передала підсудній
грошові кошти в сумі 100 євро, 03.04.2004 року
-1000 євро, а 06.05.2004 року, рухаючись на
автобусі територією Республіки Польща,
-ще 450 євро. ОСОБА_4 -в грудні 2003 року в
приміщенні фірми ТзОВ "БІТ ЛТД"
передала підсудній грошові кошти в
сумі 50 євро, 17.04.2004 року -1200 доларів США,
а 06.05.2004 року, рухаючись автобусом
територією Республіки Польща, -ще 450
євро. Такі показання потерпілі давали
як під час досудового слідства, так і в
судовому засіданні ствердила
потерпіла ОСОБА_4 Вказане також не
заперечується і самою підсудною.
Відтак, суд вважає за необхідне
уточнити час вчинення злочину
підсудною щодо зазначених потерпілих.

Крім цього, в пред'явленому підсудній
ОСОБА_2 обвинуваченні по епізоду
вчинення шахрайських дій щодо
потерпілої ОСОБА_7 слідчим допущено
описку щодо вартості заподіяної
потерпілій шкоди в перерахунку на
національну валюту, яку слід уточнити
та вважати, що діями підсудної ОСОБА_2
потерпілій ОСОБА_7 було заподіяно
матеріальної шкоди на загальну суму
9247,50 грн., а не 19247,50 грн., як це зазначено
органом досудового слідства.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим
посилання потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 про необхідність кваліфікації
дій підсудної ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 190 КК
України -заволодіння майном шляхом
обману та зловживання довірою, вчинене
в особливо великих розмірах та як
єдиний продовжуваний, а не повторні
злочини.

Так, згідно абзацу 1 п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
4 червня 2010 року "Про практику
застосування судами кримінального
законодавства про повторність,
сукупність і рецидив злочинів та їх
правові наслідки" від повторності
злочинів необхідно відрізняти
продовжуваний злочин, який відповідно
до частини другої статті 32 КК
складається з двох або більше тотожних
діянь, об'єднаних єдиним злочинним
наміром. Об'єднання тотожних діянь
єдиним злочинним наміром означає, що до
вчинення першого з низки тотожних
діянь особа усвідомлює, що для
реалізації її злочинного наміру
необхідно вчинити декілька таких
діянь, кожне з яких спрямовано на
реалізацію цього наміру. Такі діяння не
утворюють повторності, оскільки кожне
з них стає елементом одиничного
(єдиного) злочину і окремим
(самостійним) злочином щодо будь-якого
іншого з цих діянь бути не може, а при
повторності тотожних злочинів кожен із
них має свою суб'єктивну сторону,
зокрема самостійний умисел, який
виникає щоразу перед вчиненням
окремого злочину.

Як вбачається з матеріалів
кримінальної справи, пояснень
підсудної і потерпілих, умисел
підсудної ОСОБА_2 був спрямований на
заволодіння грошовими коштами кожного
потерпілого окремо і виникав щоразу
під час їхнього звернення до неї на
очолювану нею туристичну фірму та під
час заволодіння коштами потерпілих.
Таким чином, суд приходить до
переконання, що підсудна в період з
вересня 2003 року по 06.05.2004 року вчинила
ряд окремих злочинів, в результаті яких
заволоділа коштами потерпілих. Дані
злочинні діяння відповідно до ч. 1 ст. 32
КК України слід кваліфікувати як
повторність злочинів.

Крім цього, згідно абзацу 3 п. 6 вище
вказаної Постанови Пленуму Верховного
Суду України, при повторності злочинів
відповідні кількісні показники
обчислюються за кожен злочин окремо;
розмір цих показників визначається в
порядку, встановленому на час вчинення
кожного злочину, і загальна їх сума на
кваліфікацію злочинів не впливає.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень
п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 28 травня 2004 року
"Про деякі питання застосування судами
України адміністративного та
кримінального законодавства у зв'язку
з набранням чинності Законом України
від 22 травня 2003 року "Про податок з
доходів фізичних осіб" для вирішення
питання про наявність складу злочину в
діяннях, які були вчинені до 1 січня 2004
року, та їх кваліфікації розрахунки
щодо визначення розміру матеріальної
шкоди провадяться, виходячи з
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян в розмірі 17 грн. Визнаючи
діяння, вчинене після 1 січня 2004 року,
таким, яке тягне кримінальну
відповідальність, та кваліфікуючи
його, необхідно виходити з розміру
податкової соціальної пільги для
відповідного року.

При вирішенні питання про
відповідальність за продовжуваний
злочин чи про його кваліфікацію у
випадках, коли одні діяння були вчинені
до, а інші - після 1 січня 2004 р., треба
виходити з кількості
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян або кількості розмірів
податкової соціальної пільги,
вирахуваних за кожен період окремо.

До 01.01.2004 року розмір
неоподатковуваного мінімуму складав 17
грн.

Згідно положень п. 22.4 ст. 22 Закону
України від 22 травня 2003 року "Про
податок з доходів фізичних осіб" розмір
податкової соціальної пільги у 2004 році
складав 61 грн. 50 коп.

Таким чином дії підсудної ОСОБА_2 по
епізодах вчинення шахрайських дій щодо
потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 слід
перекваліфікувати на ч. 2 ст. 190 КК
України - як незаконне заволодіння
чужим майном шляхом обману та
зловживанням довірою (шахрайство),
вчинене повторно, чим завдано значну
шкоду потерпілим.

Крім цього, суд вважає, що у вину
підсудній ОСОБА_2 по епізоду вчинення
шахрайських дій щодо потерпілого
ОСОБА_6 органом досудового слідства
необґрунтовано вмінено кваліфікуючу
ознаку -"заподіяння значної шкоди
потерпілому".

Так, за змістом кримінального закону
значна шкода, зокрема, у статті 190 КК
України, визнається із врахуванням
матеріального становища потерпілого
та якщо йому спричинені збитки на суму
від ста до двохсот п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

В даному ж випадку, як зазначено в
пред'явленому ОСОБА_2 обвинуваченні та
яке визнано судом доведеним, підсудна
ОСОБА_2 внаслідок своїх шахрайських
дій, вчинених на протязі лютого 2004 року,
заволоділа майном потерпілого ОСОБА_6,
а саме його грошовими коштами на
загальну суму 2178,40 грн., що складає до
ста неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, виходячи з вказаного
вище розміру соціальної пільги.

А відтак, дії ОСОБА_2 по епізоду
вчинення шахрайських дій щодо
потерпілого ОСОБА_6 слід кваліфікувати
як повторне заволодіння його майном
шляхом обману та зловживання довірою.

Крім цього, суд вважає, що дії підсудної
ОСОБА_2 по епізоду вчинення шахрайських
дій щодо потерпілої ОСОБА_5 вірно
кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України,
оскільки вона шляхом обману та
зловживання довірою, повторно,
заволоділа її майном.

Доведеність вини і така кваліфікація
дій підсудної в суду не викликає
сумнівів. Наведені вище докази
винності підсудної у своїй сукупності
є логічними і послідовними та
відтворюють реальні події, що мали
місце між нею та потерпілими. Деякі
розбіжності щодо викладення
потерпілими характеру розвитку подій
та послідовності їхніх дій, зумовлені
особистим сприйняттям кожним із них
тих моментів, які вони спостерігали.

Разом з тим, органом досудового
слідства ОСОБА_2 обвинувачується в
тому, що вона 09.09.2003 року, працюючи
директором ТзОВ "БІТ ЛТД", знаходячись в
офісі товариства, розташованому на
другому поверсі будинку №1, кімната №18,
що на м-ні Т.Шевченка в м. Дрогобичі
Львівської області, шляхом обману щодо
можливості відкриття шенгенської візи
та зловживаючи довірою потерпілої
ОСОБА_11, повторно заволоділа її
грошовими коштами в сумі 150 євро, що
еквівалентно 885 грн., заподіявши
потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди
на вказану суму, тобто вчинила злочин,
передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_2 обвинувачується в
тому, що вона 18 лютого 2004 року працюючи
директором ТзОВ "БІТ ЛТД",
розташованому в м. Дрогобичі
Львівської області, шляхом обману щодо
можливості відкриття шенгенської візи
та зловживаючи довірою, повторно
заволоділа грошовими коштами ОСОБА_12 в
сумі 1450 євро, що еквівалентно 9932,5
гривень, чим заподіяла йому значної
шкоди, тобто вчинила злочин,
передбачений ч. 3 ст. 190 КК України.

У відповідності до вимог ст. 62
Конституції України обвинувачення не
може ґрунтуватися на доказах,
одержаних незаконним шляхом, а також на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

За змістом ст. 16-1 КПК України розгляд
справ у судах відбувається на засадах
змагальності, державне обвинувачення в
суді здійснює прокурор, захист
підсудного здійснює він сам і його
захисник, а функція розгляду справи
покладається на суд. При цьому суд,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, створює необхідні
умови для виконання сторонами їх
процесуальних обов'язків і здійснення
наданих їм прав.

Згідно ч. 1 ст. 323 КПК України вирок суду
повинен бути законним і обґрунтованим
і лише на тих доказах, які були
розглянуті в судовому засіданні.

За змістом ч. 2 ст. 73, ч. 2 ст. 74 КПК України
показання підозрюваного
(обвинуваченого), в тому числі й такі, в
яких він визнає себе винним, підлягають
перевірці, а визнання ним своєї вини
може бути покладено в основу
обвинувачення лише при підтвердженні
цього визнання сукупністю доказів, що є
в справі.

На думку суду, по епізоду вчинення
шахрайських дій підсудною ОСОБА_2 щодо
потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - така
сукупність відсутня. Можливість
отримання додаткових достовірних
доказів вичерпана.

Крім цього, свою причетність до
вчинення даних злочинів підсудна
заперечила повністю. Як на доказ
винності підсудної ОСОБА_2 у вчиненні
шахрайських дій щодо потерпілої
ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_12 орган
досудового слідства посилається на
їхні показання, дані на досудовому
слідстві (том 1 а.с. 99, 105, 116),
реєстраційною карткою ОСОБА_11 з сумами
про оплату консульського збору,
страхування та бронювання місць в
готелі (том 2 а.с. 100), анкетами туристів
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (том 2 а.с. 106, 109),
копією закордонного паспорта ОСОБА_11, в
якому відсутня віза на в'їзд в країни
Шенгенської угоди.

У своїх поясненнях при допиті в якості
потерпілої ОСОБА_11 (том 1 а.с. 99, 105, 199)
вказувала, що дійсно зверталась у
грудні 2003 року до туристичної фірми
ТзОВ "БІТ ЛТД", в особі директора ОСОБА_2,
з проханням відкрити їй шенгенську
візу, передала ОСОБА_2 гроші в сумі 400
євро та 350 грн. Однак у видачі візи
посольством їй було відмовлено. 30.09.2004
року підсудна повернула їй -ОСОБА_11
документи та гроші. Будь-яких претензій
до підсудної у неї немає. ОСОБА_12 же на
досудовому слідстві взагалі не надавав
пояснень при яких обставинах підсудна
заволоділа його грошима, зазначивши
лише в протоколі допиту в якості
підозрюваного, що претензій до ОСОБА_2 з
приводу грошей у нього немає (том 1 а.с.
116).

В подальшому потерпілі ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 в правоохоронні органи не
звертались, за їхньою участю не було
проведено інших слідчих дій,
цивільного позову до підсудної не
пред'являли. На неодноразові виклики
слідчого та суду зазначені потерпілі
також не з'являлись, що свідчить про
правдивість їхніх тверджень щодо
повернення їм підсудною їхніх коштів.

Аналізуючи зібрані по справі докази та
оцінюючи їх в сукупності, суд приходить
до висновку, що ні органами досудового
слідства, ні в судовому засіданні не
здобуто доказів того, що підсудна
ОСОБА_2 заволоділа майном зазначених
потерпілих, тобто в даному випадку, по
цих епізодах взагалі відсутня
об'єктивна сторона шахрайства
-заволодіння майном шляхом обману чи
зловживання довірою.

При таких обставинах суд вважає за
можливе підсудну ОСОБА_2 за епізодом
вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_11
за ознаками злочину, передбаченого ч. 2
ст. 190 КК України, та за епізодом
вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_12
за ознаками злочину, передбаченого ч. 3
ст. 190 КК України, - виправдати за
відсутністю події злочину.

При призначенні покарання підсудному
суду слід суворо дотримуватись
принципів законності, справедливості,
обґрунтованості та індивідуалізації
покарання, маючи на увазі, що покарання
засудженого є його виправлення,
перевиховання та соціальна
реабілітація, запобігання вчиненню
нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує
обставини справи, ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного і
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

При обранні виду і розміру покарання
підсудній ОСОБА_2 суд враховує ступінь
тяжкості вчинених злочинів, обставини,
при яких такі злочини були вчинені, час,
що пройшов з моменту вчинення даних
злочинів, особу винної, яка вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, винність свою
заперечила повністю, позитивно
характеризується, думку потерпілих,
які з приводу покарання підсудній
покладаються на думку суду,
відсутність добровільного
відшкодування шкоди потерпілим.

Враховуючи вищенаведене, особу
підсудної, суд вважає, що виправлення і
перевиховання ОСОБА_2 можливе при
застосуванні покарання у виді
обмеження волі, яке є необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що
злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК
України відповідно до ст. 12 КК України є
злочином середньої тяжкості, за який
передбачено покарання у виді
позбавлення волі строком до трьох
років та інші, більш м'які покарання, з
часу скоєння злочину підсудною ОСОБА_2
на час постановлення вироку минуло
понад п'ять років, тобто, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України закінчилися
строки давності, обставини, що
порушують їх перебіг, не встановлені,
тому суд приходить до переконання, що
підсудну ОСОБА_2 слід звільнити від
відбуття призначеного їй покарання, а
запобіжний захід щодо неї - скасувати.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих
ОСОБА_3 (том 1 а.с. 114, том 4 а.с. 163), ОСОБА_4
(том 4 а.с. 134), ОСОБА_5 (том 2 а.с. 69), ОСОБА_6
(том 2 а.с. 150), ОСОБА_7 (том 1 а.с. 110), ОСОБА_8
(том 4 а.с. 135-136), ОСОБА_9 (том 4 а.с. 137-138) та
ОСОБА_10 (том 2 а.с. 213-214) в частині
відшкодування матеріальної шкоди, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як встановлено вище, винність
підсудної ОСОБА_2 у вчиненні
шахрайських дій, внаслідок яких
остання заволоділа майном потерпілих
ОСОБА_3 на суму 1500 євро, ОСОБА_4 -на суму
500 євро та 1200 доларів США, ОСОБА_5 -на
суму 50 євро, ОСОБА_6 - на суму 420 доларів
США та 50 грн., ОСОБА_7 - на суму 1350 євро,
ОСОБА_8 -на суму 1450 євро, ОСОБА_9 -на суму
-1450 євро та ОСОБА_10 -на суму 1600 євро
доведена повністю.

Відповідно до вимог ст. 1177 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи внаслідок злочину,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що з підсудної слід
стягнути розмір заподіяної
матеріальної шкоди потерпілим, в межах
обвинувачення, визнаного судом
доведеним. А відтак, в решті вимоги
потерпілих щодо відшкодування їм
матеріальної шкоди (витрат по оплаті
послуг фірми, консульського збору,
страхування та бронювання місць в
готелі) слід залишити без задоволення,
оскільки цими коштами, як встановлено
вище, підсудна не заволоділа, проти
чого потерпілі, які з'явились в судове
засідання, не заперечили.

Разом з тим, у пункті 14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України за №14
від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення
у цивільній справі" зазначено, що
згідно з частиною першою статті 192 ЦК
України законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України
-гривня. У зв'язку з цим при задоволенні
позову про стягнення грошових сум суди
повинні зазначати в резолютивній
частині рішення розмір суми, що
підлягає стягненню, цифрами і словами у
грошовій одиниці України -гривні. При
стягненні періодичних платежів суд має
вказати період, протягом якого
проводиться виконання. У разі
пред'явлення позову про стягнення
грошової суми в іноземній валюті суду
слід у мотивувальній частині рішення
навести розрахунки з переведенням
іноземної валюти в українську за
курсом, встановленим Національним
банком України на день ухвалення
рішення.

Таким чином, оскільки на день ухвалення
вироку -12 вересня 2012 року Національним
банком України встановлено такі курси
продажу валют -за 1 долар США -7,993 грн., за
1 євро -10,22 грн., а тому підлягає
стягненню з підсудної на користь
потерпілих:

- ОСОБА_3 -15330,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди (1500 євро х 10,22 грн.);

- ОСОБА_4 -14701,60 грн. заподіяної
матеріальної шкоди ((500 євро х 10,22 грн.) +
(1200 доларів США х 7,993 грн.) = 5110 грн. + 9591,60
грн.);

- ОСОБА_5 -511,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди (50 євро х 10,22 грн.);

- ОСОБА_6 -3407,06 грн. заподіяної
матеріальної шкоди ((420 доларів США х 7,993
грн.) + 50,00 грн.));

- ОСОБА_7 -13797,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди (1350 євро х 10,22 грн.);

- ОСОБА_8 -14819,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди (1450 євро х 10,22 грн.);

- ОСОБА_9 -14819,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди (1450 євро х 10,22 грн.);

- ОСОБА_10 -16352,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди (1600 євро х 10,22 грн.).

Що стосуються вирішення цивільного
позову потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_4 в частині
відшкодування заподіяної їм моральної
шкоди на суму по 10000 грн. кожній, суд
вважає, що така підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.
Разом з тим, відповідно до Постанови
Пленуму Верховного суду України за №4
від 31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" під моральною
шкодою розуміється втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, завданих особі
незаконними діями або бездіяльністю.
Крім цього, обов'язковою підставою для
деліктної відповідальності за
завдання моральної шкоди є
встановлення причинного зв'язку між
шкодою і протиправною поведінкою
особи.

Таким чином суд приходить до
переконання, що потерпілим ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 діями
підсудної ОСОБА_2 заподіяно моральної
шкоди, душевних страждань та нервового
потрясіння, які виразились в тому, що
вони почувають себе скривдженими від
злочину, в одну мить їхнє життя, з
провини підсудної, змінило свою
звичайну наповненість звичними
подіями на інші, небажані для них
обставини, враження, проблеми. На
певний час вони були вибиті із
звичайної колії життя, пережили те,
чого хотіли би уникнути -затримання та
перебування під арештом в Польщі, болі,
тривоги, нервового напруження,
роздратування. Того, що вони пережили з
провини підсудної, вони не в силі
забути і не можуть їй цього пробачити.

При визначені розміру моральної шкоди
суд враховує глибину фізичних та
душевних страждань потерпілих, ступінь
вини підсудної ОСОБА_2, яка вчинила
умисний злочин, а також враховуючи
вимоги розумності та справедливості і
визначає її в розмірі по 2000,00 грн.
кожній з потерпілих.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_2 за епізодом вчинення
шахрайських дій щодо ОСОБА_11 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
190 КК України, та за епізодом вчинення
шахрайських дій щодо ОСОБА_12 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
190 КК України, - виправдати.

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК
України та обрати їй покарання -два
роки обмеження волі.

Відповідно до ст. 49 КК України
звільнити ОСОБА_2 від призначеного за ч.
2 ст. 190 КК України покарання у зв'язку з
закінченням строку давності, а
запобіжний захід у виді підписки про
невиїзд, обраний щодо неї, скасувати.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволити частково.

Стягнути з засудженої ОСОБА_2 на
користь:

- ОСОБА_3 -15330,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди;

- ОСОБА_4 -14701,60 грн. заподіяної
матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної
шкоди;

- ОСОБА_5 -511,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди;

- ОСОБА_6 - 3407,06 грн. заподіяної
матеріальної шкоди;

- ОСОБА_7 -13797,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди;

- ОСОБА_8 -14819,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної
шкоди;

- ОСОБА_9 - 14819,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної
шкоди;

- ОСОБА_10 -16352,00 грн. заподіяної
матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної
шкоди;

В задоволенні решти вимог потерпілих
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 -відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду Львівської
області на протязі 15 діб з дня його
оголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя