Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/634/15 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянула в м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта професійно технічна, офіційно не працевлаштованого, сімейний стан - не одружений, дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має судимості:

- 21.10.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки;

- 03.11.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.09.2014 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 01 рік 04 місяці 15 днів;

засуджено за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2011 року і призначено остаточне покарання у вигляді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишений без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислюється з 02 листопада 2014 року, відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2014 року (т. 2, а.п. 132-133).

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 35 935 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 68 копійок.

Вироком вирішена доля речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 02 листопада 2014 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою особою, знаходячись на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , підійшов ззаду до ОСОБА_8 та, застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс потерпілому один удар дерев`яною палкою по голові, від чого останній отримав тілесні ушкодження, а саме: рану в тім`яній області ліворуч, наслідком загоєння якої є виявлений при огляді рубець, садна в тім`яній області ліворуч, які згідно з висновком експерта № 4758 від 10.11.2014 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Однак, потерпілий ОСОБА_8 почав чинити опір та вирвав у ОСОБА_9 палку і відштовхнув останнього. Тоді, ОСОБА_9 та невстановлена особа заволоділи сумкою ОСОБА_8 , в якій знаходилось майно, яке належить останньому.

Внаслідок злочинних дій, ОСОБА_9 з невстановленою особою заподіяли потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 41 465, 95 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав скаргу обвинуваченого, прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши кримінальне провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд призначив відповідно з положеннями вимог ст. 65 КК України. При цьому суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, та дані про особу винного, який має судимості за вчинення корисливих злочинів, які у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, вчинив тяжкий злочин після застосування до нього умовно-дострокового звільнення, протягом невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2011 року, має постійне місце проживання, за місцем тримання під вартою характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного джерела доходу, не одружений, дітей на утриманні не має, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, своїми правдивими показаннями сприяв встановленню істини у справі, визнав цивільний позов, має намір відшкодувати заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_8 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Підстав для призначення покарання з застосуванням ст.69 КК України немає.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо обґрунтував свої висновки про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_9 можливе в ізоляції його від суспільства, з призначенням покарання за ч.1 ст.71 КК України.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а ОСОБА_9 , який перебуває в місцях позбавлення волі, в той самий строк з моменту отримання ним повного тексту даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4