провадження №1-кп/389/1/15
є.у.н № 389/3/15-к

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Знам"янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 14 жовтня 2014 року, з обвинувальним актом стосовно
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександрени Лозовського району, Молдова, громадянина України, з середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, з угодою про визнання винуватості,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, не з'явився вчасно на службу та ухилявся від проходження військової служби без поважних причин, тривалістю понад один місяць, за наступних обставин.
09 серпня 2014 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із частковою мобілізацією до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначений на посаду начальника автомобільного складу взводу МТЗ, у військовому званні старшина.
Водночас, військова частина - польова пошта НОМЕР_2 на теперішній час дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Проходячи військову службу, старшина ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись в своїй службовій діяльності вимог Конституції України, Законів України, Статутів, бути зразком виконання службового обов`язку.
Однак, старшина ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини - польової пошти НОМЕР_2 .
Так, старшина ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій 22 вересня 2014 року не з`явився вчасно до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 до виконання своїх службових обов`язків не приступав та ухилявся від проходження військової служби до 11 грудня 2014 року, тобто тривалість понад один місяць.
Зокрема, 21 вересня 2014 року командир взводу МТЗ прапорщик ОСОБА_7 на усне прохання старшини ОСОБА_4 , відпустив останнього у звільнення до наступного дня, тобто до 20 год. 00 хв. 22 вересня 2014 року.
Надалі, 22 вересня 2014 року о 21 год. 00 хв. у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 проводилось шикування особового складу, за наказом командира частини майора ОСОБА_8 , з метою перевірки наявності військовослужбовців у військовій частині. Так, на зазначеному шикуванні було виявлено, що старшина ОСОБА_4 відсутній без поважних причин на військовій службі.
Після цього, 22 вересня 2014 року у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 було організовано пошуки старшини ОСОБА_4 , але встановити місцезнаходження останнього в межах та поза межами частини не представилось можливим.
Так, о 20 год. 00 хв. 22 вересня 2014 року старшина ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не з`явився вчасно до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та ухилявся від проходження оужби без поважних причин до 18 год. 30 хв. 11 грудня 2014 року, тобто тривалістю понад один місяць. У зазначений період часу старшина ОСОБА_4 до виконання своїх службових обов`язків не приступив та про своє місцезнаходження нікому із посадових осіб частини не повідомляв.
Таким чином, старшина ОСОБА_4 , будучи нвськовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам служби та вимогам ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, о 20 год. 00 хв. 22 вересня 2014 року не з`явився вчасно до вказаної військової частини, та ухилявся від проходження військової служби без поважних причин до 18 год. 30 хв. 11 грудня 2014 р. тобто тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушеиня, передбачене ч3 ст.407 КК України.
Угодою про визнання винуватості від 26 грудня 2014 року сторони погодили покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст.407 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
ОСОБА_4 в свою чергу згоден понести покарання, визнає вину в скоєному.
Під час підготовчого засідання обвинувачений ОСОБА_4 вину свою в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України визнав повністю, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Стверджував, що цілком розуміє свої права, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.
Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.
Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України, є середньої тяжкості.
Суд, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання взяті за угодою обвинувачуваним виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості від 26.12.2014 року, визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому, узгоджене угодою покарання.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, ст.ст.374,475 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 26 грудня 2014 року, укладену у кримінальному провадженні №1-кп/389/1/15 (єдиний унікальний номер 389/3/15-К), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036, між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене угодою про визнання винуватості, покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
У відповідності зі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Вирок може бути оскаржений, з урахуванням ч.3 ст.394 КПК України, до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду ОСОБА_1