Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/142/15-к
Провадження № 1-кп/499/19/15
В И Р О К

Іменем України

04 березня 2015 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 90000586 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Галлє, Німеччини, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , зі слів працюючого суб`єктом підприємницької діяльності, з базовою середньою освітою, не одруженого, судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 червня 2013 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

08 грудня 2014 року приблизно о 11 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 , в період іспитового строку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно з корисливих мотивів, повторно, з метою направленою на викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з коляски мотоциклу «Дніпро-11» (далі мотоцикл), який знаходився біля будинку, АДРЕСА_2 (далі будинок), скоїв таємне викрадення належної ОСОБА_6 бензопили, вартістю 1200 гривень 00 копійок, якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 в скоєному діянні визнав себе винним повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованих діянь і додатково показав, що причиною вчиненого стало необдуманість дій, в скоєному розкаявся.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень ОСОБА_5 , суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням, що характеризують його особу документів, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 в період іспитового строку, 08 грудня 2014 року приблизно о 11 годині 45 хвилин з корисливих мотивів, умисно, шляхом вільного доступу з мотоциклу, вчинив таємне викрадення належної ОСОБА_4 бензопили, то такі дії суд кваліфікує по ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

Виходячи з вищевикладеного, змісту ч.3 ст.78 КК України, а також абзацу 4 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в якому пленум роз`яснив про недопустимість повторного звільнення від відбуття покарання з випробуванням в разі здійснення особою під час випробувального терміну нового злочину суди повинні розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбуття покарання з випробуванням та призначити покарання по сукупності вироків на підставі ст. 71 КК України, суд вважає, що вказані обставини не дозволяють застосувати до ОСОБА_5 після призначення остаточного покарання положення ст.ст.69, 75, 76 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 , покарання суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшує покарання, а також факт вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладених вище обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також даних про ОСОБА_5 як про особу, що вчинила злочин в період іспитового строку, з посередньою характеристикою, зі слів працюючого суб`єктом підприємницької діяльності, суд застосовує положення ч. 1, 4 ст.71 КК України та вважає не можливим виправлення ОСОБА_5 без ізоляції, в зв`язку з чим він підлягає поміщенню на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Цивільний позов по справі не заявлений. Процесуальні витрати відсутні.

З ч.5, 9 ст.100 КПК України вбачається, що речові докази надані суду, зберігаються в суді. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що речові докази на підставі розписки були повернуті законним володільцю, тому слід вважати речові докази повернутими законному володільцю.

Стороною обвинувачення клопотань про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого не заявлялось.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373-374КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 червня 2013 року, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 5 (п`ять) місяців.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1