справа № 462/2750/13-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2013 року Залізничний
районний суд м. Львова, у складі:

Головуючого, судді - Галайко
Н.М.

При секретарі - Колошкін
П.І.

За участю:

Прокурора - Воронка Р.І.

Обвинуваченого - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження
№0000137, внесеному в ЄРДР від 05.03.2013
року, відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, українця, не
одруженого, непрацюючого, раніше не
судимого,

за ч.1 ст. 185, ч. 1 ст. 383 Кримінального
кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2013 року о 03 год. 00 хв. , ОСОБА_1,
перебуваючи в плацкартному вагоні № 14
поїзда № 111 сполучення «Харків-Львів»,
непомітно для потерпілого та інших
осіб, шляхом вільного доступу, з
корисливих мотивів та з метою
протиправного збагачення, таємно
викрав у ОСОБА_2 особисті речі, а саме:
чорну спортивну куртку, в якій
знаходилися гроші в сумі 2700 доларів
США, що згідно курсу НБУ становить 21581,1
грн., ідентифікаційний код, паспорт
громадянина Уркаїни та водійські права
видані на прізвище ОСОБА_2, чим завдав
потерпілому матеріальних збитків на
загальну суму 21 581,1 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185
КК України, тобто таємне викрадення
чужого майна (крадіжка).

05.03.2013 року о 15 год. 45 хв. під час
судового розслідування ОСОБА_1 будучи
належним чином повідомлений про зміст
ст. 383 Кримінального кодексу України
звернувся у чергову частину ЛВ на
станції Львів УМВС України на
Львівській залізниці із завідомо
неправдивим повідомленням про
вчинення щодо нього кримінального
правопорушення - крадіжки чужого майна,
а саме: його гаманця в якому
знаходились гроші в сумі 2700 доларів
США, студентський квиток та водійські
права видані на його прізвище.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 383
КК України, тобто завідомо неправдиве
повідомлення слідчому про вчинення
злочину.

У судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_1 визнав свою вину за пред'явленим
йому обвинувальним актом у повному
обсязі і суду пояснив, що він дійсно у
зв'язку із скрутним матеріальним
становищем викрав у потерпілого чорну
куртку, в якій знаходилися грошові
кошти в сумі 2700 доларів США, паспорт та
інші документи після чого він
звернувся у чергову частину ЛВ на ст.
Львів та повідомив про факт вчинення
крадіжки його речей, хоча знав, що такі
події не мали місця. Свою вину визнає у
повному обсязі за пред'явленим йому
обвинувальним актом, також не оспорює
кваліфікацію його дій органом
обвинувачення. Прохає суд врахувати
визнання своєї вини у скоєнні
кримінальних правопорушень, що вчинене
ним за тяжких матеріальних обставин,
просить суворо не карати та розглядати
справу згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК
України, що є його добровільною
позицією.

Прокурор вважав можливим провести
розгляд справи згідно до вимог ч. 3 ст.
349 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_1
повністю визнає свою вину в
інкримінованих йому органом
досудового розслідування кримінальних
правопорушеннях, кваліфікованих за ч.1
ст. 185, ч.1 ст.383 КК України, погоджуючись
з кваліфікацією вчинених ним діянь,
суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України,
вважає недоцільним дослідження
доказів на підтвердження винуватості
обвинуваченого за інкримінованим йому
кримінальним правопорушенням.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого
ОСОБА_1:

за ч. 1 ст. 185 КК України за ознаками
таємного викрадення чужого майна
(крадіжка);

за ч. 1 ст. 383 КК України за ознаками
завідомо неправдивого повідомлення
слідчому про вчинення злочину.

При обранні міри покарання
обвинуваченому ОСОБА_1, суд виходить з
вимог ст. 65 КК України, обтяжуючих та
пом'якшуючих покарання обставин.

Згідно до вимог ст. 67 КК України,
обставин обтяжуючих покарання за
скоєння кримінального правопорушення
вчиненого ОСОБА_1, не встановлено.

Згідно до вимог ст.66 КК України,
обставинами, що пом'якшують покарання
за скоєне кримінальне правопорушення
ОСОБА_1 є щире каяття.

Обираючи підсудному міру покарання,
суд враховує, що підсудний раніше не
судимий, свою винуватість визнав та
щиро розкаявся у вчиненому,
відшкодував матеріальну шкоду, тому
суд призначає покарання в межах
санкції статті, у виді позбавлення
волі, вважаючи, що саме таке покарання
буде карою за скоєне і достатнім для
його виправлення.

Разом з тим, суд вважає за можливе
виправлення підсудного без ізоляції
від суспільства, а тому звільняє його
від відбування покарання з
випробуванням на підставі ст.75 КК
України та покладає на нього
обов'язки, передбачені ст.76 КК України,
а саме: повідомляти кримінально -
виконавчу інспекцію про зміну місця
проживання, роботи або навчання;
періодично з'являтися для реєстрації в
кримінально-виконавчу інспекцію; не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів по справі
вирішити відповідно до ст.100 КПК
України.

На підставі вище зазначеного та
керуючись вимогами ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368,
370, 373, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 КК
України та ч. 1 ст. 383 КК України та
призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді
позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 383 КК України у виді
позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом
поглинання менш суворого покарання
більш суворим призначити ОСОБА_1
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування призначеного
покарання, якщо він протягом
іспитового строку, тривалістю 2 (два)
роки, не вчинить нового злочину та
виконає покладені на нього, згідно ст.76
КК України, обов'язки:

повідомляти органи кримінально -
виконавчої інспекції про зміну місця
проживання, періодично з'являтися для
реєстрації у ці органи.

Міру запобіжного заходу до набрання
вироком законної сили відносно ОСОБА_1
не обирати.

Грошові кошти в сумі 2700 доларів США,
визнані речовими доказами згідно
Постанови про визнання речовими
доказами та передачі на зберігання від
14.03.2013 року (а.с. 137) - вважати повернутими
ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь НДЕКЦ при
Управлінні МВС України на Львівській
залізниці вартість проведеної
експертизи № 194 від 19.03.2013 року в
розмірі 392 грн.

Вирок може бути оскаржений до
Апеляційного суду Львівської області,
протягом 30 днів з дня його
проголошення, через місцевий суд.

Копію вироку вручити обвинуваченому та
прокурору негайно після його
проголошення.

Суддя
Галайко Н.М.