Справа
№ 1 -103 / 2007 р.
24 жовтня 2007 року Ріпкинський районний суд
Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Шляхова В. І.
при секретарі Костюк Г. О.,
за участю прокурора Лепської Н. П.,
підсудного ОСОБА_1,
його захисників, - адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки
кримінальну справу по обвинуваченню
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
с. Нові Яриловичі Ріпкинського району Київської
області, українець, громадянин України,
не військовозобов'язаний, освіта повна вища,
фізична особа - підприємець, одружений, на
утриманні одна неповнолітня дитина, житель
не судимий, депутат Новояриловицької сільської ради,
вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч. 2 КК України,
Вироком суду
від 24 жовтня 2007 року підсудний ОСОБА_1 визнаний невинуватим й по суду
виправданий за ч. 2 ст. 172 КК України, оскільки в його діях відсутній склад
інкримінованого злочину.

Судом
встановлено, що прокуратурою Ріпкинського району приватному підприємцю ОСОБА_1
було пред'явлене обвинувачення в грубому порушенні законодавства про працю
відносно неповнолітнього, яке наданими обвинуваченням доказами не підтверджене.
Достеменно підтверджено тільки факт наявності відносин між підсудним та
неповнолітнім ОСОБА_4, що є цивільно - правовими, у той час, як державний обвинувач формулює їх
по суду як вчинення підсудним кваліфікованого злочину проти трудових прав
неповнолітньої особи. Інші дії, що можуть бути підставою для кримінального
переслідування особи, органами досудового слідства ОСОБА_1 не інкримінувалися і
під час судового слідства відповідні зміни в обвинувачення не вносилися.

Досудове
слідство по справі провадив слідчий прокуратури Ріпкинського району Доброріз О.
М., обвинувальний висновок затверджував прокурор Ріпкинського району Криворучко
А. М., державне обвинувачення в суді підтримувала помічник прокурора
Ріпкинського району Лепська Н. П.

Досудове
слідство по справі проведено, всупереч вимог ст. 22 КПК України, неповно та
однобічно з обвинувальним ухилом. Так, в ігнорування ст. ст. 19, 85, 170 КПК
України у протоколах допиту свідків слідчий зазначав, що особа погано розуміє
українську мову, але вказував, що особа має бажання дати показання саме
українською мовою (ОСОБА_5 та його син є росіянами за народженням й тривалий час проживали поза
Україною). По завершенню відповідної слідчої дії до складених протоколів
слідчий вносив зміни (час, дата, місяць проведення) та необумовлені виправлення
(а.с. 11 - 23; 28 - 40; 43 - 47). При цьому усі протоколи не містять вільних
пояснень осіб, як передбачає ст. 170 КПК України, вони починаються з відповідей
на поставлені слідчим запитання, без процесуального закріплення самих запитань.
Протокол допиту свідка ОСОБА_6 на а.с. 34 - 37
містить аркуш № 36, який у логічно - послідовному зв'язку з а.с. 35 і 37
не перебуває, оскільки наприкінці а.с. 35 починається відповідь свідка, яка
продовжена на а.с. 37 й на цьому аркуші допит слідчим завершено. А.с. 36
починається з запитання до свідка й завершується початком відповіді свідка
наступного змісту «трудовий договір…». Суд виключив з числа допустимих доказів,
досліджений з ініціативи державного обвинувача, протокол очної ставки між
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 від 19 липня 2007 р. (а.с. 48 - 51), оскільки перед
проведенням цієї процесуальної дії слідчий попередив ОСОБА_1 (обвинуваченого)
про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384; 385; 387 КК України. У своєму
рішенні суд розцінив виявлене як відверте порушення права особи на захист та
нехтування вимогами процесуального Закону, окрім викладеного слідчий знову таки
не запропонував будь - якій особі, що бере участь в слідчій дії, дати показання
про ти обставини справи, для з'ясування яких призначена очна ставка (ст. 173
КПК України).

Маючи у
провадженні справу відносно спеціального суб'єкту, - роботодавця, слідчий не
вжив заходів до виявлення та долучення до справи відповідних доказів
підтвердження цієї обставини, а надані ОСОБА_1 документи завірив у копіях та
залучив до справи без визнання їх доказами по справі, в той час зазначив їх
доказами в обвинувальному висновку.

Жодна особа по
справі не визнана потерпілим й відповідне клопотання з цього приводу до суду не
надходило. Без дослідження зібраних доказів суд процесуально був позбавлений
можливості з власної ініціативи визнати ОСОБА_4 потерпілим, а після його допиту
було з'ясовано, що ОСОБА_4 не вважає, що перебував з підсудним у трудових
відносинах та що його трудові, або інші права були порушені останнім. Це
виключало можливість направлення справи на додаткове розслідування за для
усунення порушення прав потерпілого на стадії досудового слідства. Слідчий, не
зважаючи на те, що має певний досвід практичної роботи за фахом, зі справи у
справу вперто ігнорує вимоги законодавства щодо визначення освіти
обвинуваченого. Під час затвердження обвинувального висновку, як й у всіх
попередніх справах, що розслідувалися слідчим Доброріз О. М., прокурор
Ріпкинського району Криворучко А. М. погодився з його висновком, що справа
підслідна (а не підсудна - ст. 232 КПК України) Ріпкинському районному
суду.

Викладене є
підставою для судового реагування в порядку ст. 23-2 КПК України.

Керуючись
ст. ст. 23-2; 340 КПК України, суд -

постановив:

Звернути увагу
прокурора Чернігівської області на встановлені по справі факти порушення Закону
та прав громадян для вжиття відповідних заходів протягом місяця з дня отримання
постанови.

Про вжиті
заходи реагування повідомте суд у встановлений ст. 23 -2 КПК України строк.

На постанову,
протягом 15 діб з моменту її винесення, особами, відносно яких вона винесена,
може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через
Ріпкинський районний суд.

Суддя В. І. Шляхов