У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Пекного С.Д., Гриціва М.І.

розглянула в судовому засіданні в
м.Київ “ 25 “ листопада 2008 року
кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
судові рішення відносно них.

Вироком Жовтневого районного суду м.Луганська від 5 вересня 2006 року

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1

громадянин
України, не працюючий,

судимий 31 січня
1997 року за ст.206 ч.2 КК України

на 2 роки
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

26 січня 1998
року за ст.ст.141 ч.2, 43 КК України

на 4 роки 6
місяців позбавлення волі з конфіскацією ½ майна;

12 квітня 2005
року за ст.ст.186 ч.3, 186 ч.4 КК України

на 8 років
позбавлення волі,

засуджений за ст.186 ч.3 КК України
на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного
покарання частково приєднано покарання за вироком від 12 квітня 2005 року у
вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі і остаточно ОСОБА_2 визначено 8
років 3 місяці позбавлення волі.

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2

громадянин
України, працюючий експедитором-продавцем,

судимий 12
квітня 2005 року за ст.186 ч.4 КК України

на 7 років позбавлення
волі,

засуджений за ст.186 ч.3 КК України
на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного
покарання частково приєднано покарання, призначене вироком від 12 квітня 2005
року у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення волі і остаточно ОСОБА_1 визначено
7 років 2 місяці позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 31 жовтня 2006 року вирок
щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишено без зміни.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнані винуватими в тому, що вони 7 лютого 2003 року
приблизно о 2 годині повторно, з метою заволодіння чужим майном, прибули до
квартири АДРЕСА_1, де мешкав ОСОБА_3, і, застосувавши насильство, що не було
небезпечним для життя і здоров'я, до ОСОБА_4, який перебував у квартирі в
якості сторожа майна, яке там зберігалося, відкрито викрали належні ОСОБА_4.
чоботи вартістю 70 грн., а потім проникли у кімнату, де зберігалося майно
підприємців, звідки відкрито викрали по мішку картоплі, належних ОСОБА_5
вартістю 60 грн., ОСОБА_6 вартістю 64 грн. 50 коп. і ОСОБА_7. вартістю 60 грн..

У касаційних скаргах:

- засуджений
ОСОБА_1 посилається на неповноту й однобічність слідства і суду, на порушення
його прав на захист, на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості
злочину і даним про особу та просить судові рішення скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд;

- засуджений ОСОБА_2 стверджує про
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про однобічність і
неповноту слідства та порушення його права на захист і призначення
несправедливого покарання, у зв'язку з чим просить
судові рішення скасувати і направити справу на новий судовий розгляд із метою
перекваліфікації його дій на ст.185 ч.3 КК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2
задоволенню не підлягають.

Підставами для скасування або зміни таких судових рішень у касаційному
порядку є лише неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення
кримінально-процесуального закону та невідповідність призначеного покарання
тяжкості злочину та особі засудженого.

Перевірка достовірності показань потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_3,
які, як стверджують засуджені, обмовили їх, не можлива в рамках касаційного
провадження, при якому законність судових рішень перевіряється за матеріалами
кримінальної справи. Висновок суду про відкритий характер викрадення
засудженими чужого майна із застосуванням до ОСОБА_4 фізичного насильства ґрунтується
на сукупності зібраних доказів, у тому числі на показаннях потерпілого в суді
та на очних ставках. Дотримання повноти і всебічності розгляду справи
перевірено в суді апеляційної інстанції з участю засуджених. За встановлених
судом фактичних обставин події, діяння ОСОБА_1 і ОСОБА_2 правильно
кваліфіковані за ст.186 ч.3 КК України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б вимагали
скасування судових рішень у касаційному порядку, не встановлено.

Покарання засудженим призначене в рамках закону, у тому числі за сукупністю
злочинів, і підстав для його пом'якшення колегія суддів
не вбачає.

Таким чином, підстави для призначення кримінальної справи до касаційного
розгляду з метою скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із мотивів,
наведених у касаційних скаргах засуджених, відсутні.

Керуючись ст.394 КПК України,

у х в а л и л а :

відмовити в задоволенні касаційних скарг засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

судді:

Синявський О.Г.
Пекний С.Д. Гриців М.І.