Справа № 1-7/2008 р.
ВИРОК

ІМ'ЯМ
УКРАЇНИ

12 лютого 2008 року
м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь - Шевченківський
районний суд, Черкаської області в складі:

головуючого судді - Гончарука І.М.,

при секретарі Водяна А.М.,

з участю прокурора Кашіцької Ю.А.,

та захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Корсунь - Шевченківський кримінальну справу
про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженки с. Дубрівки,
Баранівського району, Житомирської області, жительки АДРЕСА_1, м. Корсунь -
Шевченківський, Черкаської області, працюючої вихователем ДНЗ №5 «Зірочка»,
освіта середня спеціальна, заміжня, українки, громадянки України, раніше не
судимої, -

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, -

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1, працюючи
вихователем дошкільного навчального закладу №5 «Зірочка» м. Корсунь -
Шевченківський, Черкаської області, неналежно виконуючи свої професійні
обов'язки щодо охорони життя та здоров'я неповнолітніх внаслідок недбалого або
несумлінного до них ставлення, 26.03.2007 року під час перебування дітей її
групи на ігровому майданчику, не слідкувала за місцем їх знаходження, внаслідок
чого малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, упав з дитячої гірки на
спину, отримавши при цьому за висновком судово - медичної експертизи тілесні
ушкодження у вигляді компресійних преломів 5,6,7 грудних хребців, які
відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинило тяжкі наслідки.

Допитана
в ході судового слідства в судовому засіданні підсудна ОСОБА_1, свою вину в
інкримінованому її злочині не визнала повністю та пояснила, що після вечері о
16 год. 30 хв., 26.03.2007 року вона повела дітей на вулицю на прогулянку. Коли
діти гралися на вулиці було мало іграшок, вона виложила декілька лопаток. В
зв'язку з тим що і ОСОБА_2 і ОСОБА_4 хотіли гратися однією лопаткою між ними
виникла суперечка, вона відібрала у ОСОБА_4 лопатку та віддала її ОСОБА_2.
Потім погравшись з дітьми біля літачка вони пішли на гірку. Біля гірки були
також діти з класу. Вона стала біля гірки, оскільки діти не хочуть йти один за
одним, а люблять іти напроти. Потім забирали дівчинку, вона розповідала її
матері про її дитину і в цей час почула плач дитини. Повернувшись побачила ОСОБА_2,
який лежав біля гірки, вона намагалася його заспокоювала, але він продовжував
плакати. ОСОБА_4 її розповів, що він штовхнув ОСОБА_2 з гірки і той упав на
спину. Потім приїхали дідусь та бабуся і
забрали ОСОБА_2 додому. В той же день через деякий час до дитсадка повернувся
дідусь ОСОБА_2 і вона йому розповіла, що сталося, розмова між ними була
емоційною. Також про цей випадок вона повідомила завідуючу дитсадка. Крім того
доповнила, що вона стояла боком до гірки на відстані 50 см., коли ОСОБА_2 падав
з гірки вона не бачила. ОСОБА_2 також її казав після того як упав, що його
штовхнув ОСОБА_4 В той день в групі було вісім дітей. Інструкції по
використанню гральних майданчиків немає, вони дітям розповідають, як потрібно
гратися але вони граються по своєму. Всі інструкції дитячого садка вона
виконувала. З моменту коли вона повернулася до матері ОСОБА_5 і до моменту коли
вона почула плач ОСОБА_2 пройшло дві хвилини. Вихователі ОСОБА_6. і ОСОБА_7.
були також на ігровому майданчику. Вона діяла згідно інструкції, детальних
правил поведінки немає. У тому що сталося винен збіг обставин і суперечка між
дітьми за лопатку. Падіння ОСОБА_2 з гірки вона не бачила, падав він на ту
сторону де вона стояла на відстані 50 см. від гірки. Події які відбувалися на
гіркі вона контролювала. Розповідала дітям, що не потрібно штовхатися. Як саме
впав ОСОБА_2 з гірки та наслідки падіння вона не з'ясовувала. Дізнаватися, які
були травми в дитини в неї не було часу, оскільки через 5 хвилин після події
прийшли дідусь та бабуся ОСОБА_2. Вважає себе винною в тому, що не з'ясувала,
що сталося. Якою частиною тіла впав на землю ОСОБА_2 вона дідусеві та бабусі не
говорила. Адміністрацію установи вона повідомила відразу після випадку. Дітей
без нагляду вона не залишала.

Після
допиту всіх учасників процесу та надсилання до суду клопотання трудового
колективу про направлення підсудної на поруки, підсудна повідомила суд, що вона
свою вину у вчиненні злочину визнає повністю, щиро кається у його вчиненні і
просить задоволити клопотання трудового колективу направити її на поруки і дати
її можливість працювати далі. На пропозицію суду дати пояснення по суті справи
повідомила, що доповнити до своїх пояснень, які дала раніше нічого не бажає,
оскільки все розповіла, як було. В чому полягає її щире каяття пояснити не
змогла, вказавши лише, що кається у вчиненому.

Незважаючи на повне визнання своєї вини самою підсудною
її вина у вчиненні злочину передбаченому ч. 2, ст. 137 КК України в повному
обсязі підтверджується показами малолітнього потерпілого ОСОБА_2. та його
представника ОСОБА_8

Потерпілий ОСОБА_2, суду пояснив, що у дитячому садку
вони гуляли і ОСОБА_4 його штовхнув з самого верху гірки з великої висоти. На
сьогодні корсет з нього зняли і дозволили сидіти - бігати та стрибати
заборонили. Посварилися вони за лопатку, а коли він вирішив її відібрати то
ОСОБА_4 його штовхнув і він упав, вихователька в цей час була коло пісочниці.
На гірку для того щоб з неї з'їхати вони виходили самі.

Представник потерпілого ОСОБА_8, суду, пояснила, що
26.03.2007 року о 17:00 з чоловіком приїхала в дитячу установу «Зірочка», щоб
забрати внука ОСОБА_2. Підійшовши до дитсадка вони побачили внука який плакав
не перестаючи. Чоловік взяв його на руки і вони сіли в машину. По дорозі додому
вона дізналася, що внука штовхнув ОСОБА_4 і він упав з гірки. Потім її чоловік
щоб дізнатися, що сталося через 10-15 хв. поїхав у дитсадок, але ніяких
подробиць дізнатися не зміг. Також підсудна повідомила, що буде за свої кошти
лікувати дитину, але до цього часу жодного разу ніякої допомоги не
запропонувала. Також вони викликали швидку допомогу, оскільки ОСОБА_2 тривалий
час не переставав плакати, працівники швидкої допомоги їм порадили звернутися
до хірурга, що вони й зробили. Наступного дня до 10 год. ранку дитина була
рухлива і ніяких скарг на самопочуття в неї не було. В зв'язку з цим випадком
вони вимушені були віддати дитину до іншого дитячого закладу. У цьому дитячому
закладі протягом того терміну який він там був він нізвідки не падав. Потім в
зв'язку з тим що дитина постійно скаржилася на болі в спині, погано спала вони
вимушені були звернутися в обласну лікарню де після рентгенівського знімку було
з'ясовано наслідки отриманої в дитячому садку травми.

Крім показів потерпілого ОСОБА_2., представника потерпілого ОСОБА_8, вина
ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2, ст. 137 КК України в повному
обсязі, підтверджується показами свідків допитаних судом:

- ОСОБА_10, суду пояснила, що після 16 год. вона йшла за
своїми дітьми в дитсадок «Зірочка». Перебуваючи неподалік від гірки, обличчям
до гірки, вона бачила на самій горі хлопчика, який стояв і тримався за поручні,
потім він впав на спину і не рухаючись почав сильно плакати. ОСОБА_1 в цей час
знаходилася на відстані більше 5 метрів від гірки, стояла до гірки спиною,
вихователька по імені ОСОБА_7, яка також була на гральному майданчику в момент
падіння ОСОБА_2 також стояла спиною до гірки. Після падіння вона підбігла до
хлопчика і підняла його. Хто його турнув з гірки вона не бачила. Через декілька
хвилин хлопчика який упав забрали його дідусь та бабуся.

- ОСОБА_5, суду пояснила, що 26.03.2007 року вона прийшла
в дитячий садочок «Зірочка» за своєю дитиною. Коли вона йшла по тротуару бачила
біля гірки дітей, ОСОБА_1 їм в цей час допомагала виходити на гору і була біля
гірки. Вона запитала у виховательки, як справи у її дитини. В той момент коли
підсудна повернула до неї голову щоб розповісти про її дитину ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 вийшли на гірку і вона побачила, як ОСОБА_2 ніби скочувався з гірки по
драбині. Потім ОСОБА_2 почав плакати, а підсудна разом з дітьми його
заспокоювати, через деякий час приїхали рідні ОСОБА_2 та забрали його, а вона
пішла з дитиною додому. Також доповнила, що вихователька спілкувалася з нею
протягом 2-3 хвилин.

- ОСОБА_11, суду
пояснив, що 26.03.2007 року разом з дружиною поїхав у дитячий садок «Зірочка».
Підходячи до ігрового майданчика побачив виховательку, яка сиділа на пісочниці
та держала на руках його внука ОСОБА_2, який плакав. Він взяв дитину на руки
дізнався що його штовхнув з гірки ОСОБА_4 і він упав, також внук скаржився на
біль у грудях. Підсудна на це нічого не відповіла. В подальшому підтвердив
покази своєї дружини представника потерпілої ОСОБА_8, щодо обставин які вона
пояснила у своєму поясненні.

- ОСОБА_4, суду пояснив, що він ОСОБА_2 не штовхав він сам впав з самої
гори. Як падав ОСОБА_2 вихователька не бачила, бачив лише він. Виходити на
гірку їм вихователька не допомагала. Вихователька розмовляла біля гірки з
якоюсь людиною.

Крім показів потерпілого,
представника потерпілого, свідків, вина ОСОБА_9, у вчиненні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, незважаючи на повне визнання своєї вини
самою підсудною, підтверджується матеріалами кримінальної справи дослідженими в
судовому засіданні, а саме:

-висновком судово - медичного експертизи № 0720 від 18
вересня 2007 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у
вигляді компресійних переломів 5,6,7 грудних хребців, які відносяться до
категорії середньої тяжкості, що спричинили тяжкі наслідки. Після отримання
ушкоджень, враховуючи вік дитини, будову хребта дитячого віку, потерпілий міг
самостійно ходити, пересуватися на протязі декількох днів. Вказати про наслідки
отриманої травми у майбутньому не представляється можливим;

-протоколом огляду місця події від 04 вересня 2007 року,
де вказано, що висота гірки, з якої впав потерпілий становить 1,68 м., відстань
від неї до пісочниці про яку розповідали малолітній потерпілий та свідок
становить 6 метрів 12 см., а не 50 см., як це в судовому засіданні після
визнання вини стверджувала підсудна;

-фото таблицею до протоколу огляду місця події де видно
відстань та розташування гірки та пісочниці;

-наказом
№ 31 від 01.09.2007 року про призначення ОСОБА_1. на посаду вихователя ДНЗ № 5
« Зірочка»;

-посадовою інструкцією вихователя дошкільного закладу відповідно до п. 3.1.,
якої вихователь несе повну відповідальність за охорону життя та здоров'я дітей,
відповідно до п.5 відповідає за невиконання або порушення даної інструкції,
5.3, вихователь відповідає за життя та здоров'я ввіреної йому групи дітей;

-інструкцією № 4 з охорони праці для вихователя ДНЗ № 5 «
Зірочка », відповідно до п.1.8, якої «вихователь несе відповідальність за
збереження життя та здоров'я вихованців групи під час навчально - виховного
процесу», відповідно до вимог п.3.2 «вихователь повинен бути уважним до дітей -
не залишати їх без нагляду», п.3.7 «під час прогулянки весь час тримати дітей у
полі зору. . .», порушення даних пунктів прямо засвідчили потерпілий ОСОБА_2,
свідки ОСОБА_4, ОСОБА_10;

-інструкцією № 18 з організації охорони життя і здоров'я
дітей в дитячих дошкільних закладах.

-випискою № 4085 із медичної картки хворого ОСОБА_2.,
який перебував на лікуванні в першій Черкаській міській лікарні відповідно якої
зазначено термін перебування потерпілого на лікуванні та діагноз.

При прийняття рішення по справі, суд не бере до уваги
свідчення підсудної в частині знаходження в момент падіння ОСОБА_2 на відстані
50 см. від гірки з боку де діти з'їжджають з неї, оскільки свідчення підсудної
в цій частині спростовуються свідченнями потерпілого, який суду пояснив, що
коли він виходив на гірку вихователька в цей час знаходилася біля пісочниці.
Свідченнями свідка ОСОБА_10, яка суду пояснила, що в момент падіння
вихователька перебувала на відстані 5 метрів від гірки з якої падав ОСОБА_2,
так як спілкувалася з матір'ю своєї вихованки і взагалі спиною стояла до гірки.
Свідченнями ОСОБА_4, який суду пояснив, що коли вони виходили на гірку
вихователька їм не допомагала, а розмовляла з кимось біля гірки.

При прийнятті рішення, суд не бере до уваги свідчення
малолітнього свідка ОСОБА_4., в частині того, що ОСОБА_2 впав сам він його не
штовхав, оскільки вони спростовуються поясненнями підсудної, яка пояснила, що
між дітьми напередодні падіння була суперечка із-за лопатки та сам свідок
відразу після події її говорив, що він штовхнув потерпілого і той упав. Також
суперечать свідченням зазначеного свідка при допиті його в якості свідка в ході
досудового слідства, який будучи допитаним, через невеликий проміжок часу після
події пояснив, що коли він виліз на гірку ненароком штовхнув ОСОБА_2 і він упав спиною на землю. Після
падіння вихователька підбігла до ОСОБА_2 і взяла його на руки.

При прийнятті рішення суд,
оцінює критично доводи підсудної викладені нею в протоколі про ознайомлення з
матеріалами кримінальної справи, щодо відсутності в матеріалах кримінальної
справи довідки про стан здоров'я потерпілого з 27 по 29.03.2007 року з дитсадка
«Світлячок», оскільки педіатр при її видачі без наявності рентгенівського
знімка, який був зроблений 30.03.2007 року і відповідної фахової кваліфікації
не могла поставити діагноз поставлений пізніше працівниками першої лікарні м.
Черкаси, після рентгенівського обслідування та огляду, через три дні після
травми, а саме 30.03.2007 року, також зазначені обставини щодо стану здоров'я
дитини в перші дні після травми чітко викладені у висновку судово - медичного
експерта, відповідно до якого після отримання ушкоджень, враховуючи вік дитини,
будову хребта дитячого віку, потерпілий міг самостійно ходити, пересуватися на
протязі декількох днів. Крім зазначеного вище доводи, щодо стану здоров'я і
місця отримання травми потерпілим підтверджуються поясненнями свідків і іншими
зібраними по справі доказами.

Свідчення свідка ОСОБА_5 в частині того що вихователька
знаходилася біля гірки і помагала дітям підніматися на неї, суд при прийнятті
рішення по справі до уваги не бере, оскільки вони спростовуються свідченнями
підсудної, яка пояснили, що вона знаходилася на іншому боці гірки і не пускала
дітей, щоб вони виходили на неї там де інші діти з неї спускаються, потерпілого
ОСОБА_2, малолітнього свідка ОСОБА_4, ОСОБА_10, і розцінює їх як намагання
свідка своїми свідченнями допомогти підсудній уникнути кримінальної
відповідальності за вчинений злочин.

Щодо клопотання про
звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1. з передачею її на поруки
колективу Корсунь - Шевченківської дошкільної установи №5 «Зірочка» надісланого
до суду в день завершення слухання справи, суд вважає, що воно з огляду на
наслідки травми дитини та на її подальшу долю в зв'язку з цим не підлягає до задоволення, оскільки
відповідно до вимог ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин
невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної
відповідальності з передачею її на поруки колективу за їхнім клопотанням за
умови, що вона протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру
колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме
громадський порядок, враховуючи, що умовою можливого звільнення від
кримінальної відповідальності з передачею на поруки колективу є щире каяття
особи, яка вчинила злочин, беручи до уваги, відсутність щирого каяття з боку
підсудної, що підтверджується її позицією та поясненнями даними в ході слухання
справи, щодо обставин вчиненого злочині, суд вважає, що ніяких законних підстав
для задоволення клопотання трудового колективу та звільнення від кримінальної
відповідальності особи, яка не визнає своєї вини у вчиненому злочині середньої
тяжкості, хоча формально в суді про визнання вини заявляє внаслідок якого
малолітній потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів 5,6,7
грудних хребців, які відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинило
тяжкі наслідки, в зв'язку з тим що підсудна незважаючи на доведення її вини все
одно щиро не покаялася - не має.

На підставі добутих доказів, в їх сукупності, та в межах
пред'явленого обвинувачення беручи до уваги, що суд розглядає справу виключно в
межах пред'явленого обвинувачення, суд кваліфікує дії підсудної ОСОБА_1.
за ч. 2, ст. 137 КК України, як
невиконання професійних обов'язків щодо охорони здоров'я неповнолітнього
ОСОБА_2 внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки, а
саме отримання тілесних ушкоджень у вигляді компресійних переломів 5,6,7
грудних хребців, які відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили
тяжкі наслідки потерпілим ОСОБА_2, 2003 року народження.

Кваліфікуючі ознаки такі як неналежне виконання
професійних обов'язків щодо охорони життя, несумлінне до них ставлення, суд
виключає, оскільки об'єктивного підтвердження в судовому засіданні вони не
знайшли. Суд вважає доведеними такі кваліфікуючі ознаки як: невиконання
професійних обов'язків щодо охорони здоров'я неповнолітнього внаслідок
недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки.

При
призначенні покарання підсудній ОСОБА_1., суд, враховує: характер і ступінь
суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який класифікується, як злочин
середньої тяжкості, що вона раніше не судима, особу підсудної, стан її
здоров'я, який на сьогодні є задовільний характеризуючі дані на підсудну, яка
по місцю свого проживання та роботи характеризується виключно позитивно.

Враховуючи стан здоров'я підсудної суд вважає, що в застосуванні до
підсудної обмежень передбачених статтею 76 КК України необхідності немає.

Суд при призначенні покарання не бере до уваги визнання своєї вини підсудною
у вчиненні інкримінованого злочину, та її щире каяття, оскільки лише після
надання та наведення прокурором у ході судового слідства беззаперечних доказів
її причетності до вчинення злочину, допиту свідків, які повністю викрили
підсудну у вчиненні злочину, підсудна розуміючи невідворотність свого покарання
повністю визнала свою вину та пояснила суду, що вона щиро покаялася, одночасно
оспорюючи здобуті законним шляхом та досліджені судом письмові докази по
справі, такі, як фотокартки до протоколу огляду місця події, посадова
інструкція та інші, відстань від гірки до пісочниці і розцінює це як намагання
підсудної уникнути передбаченого законом покарання за вчиненний нею злочин,
шляхом передачі її на поруки трудовому колективу, який з невідомих для суду
причин у своєму клопотанні від 12.02.2008 року вказав, що підсудна розкаялася у
скоєному, щиро жалкує, при тому що з моменту направлення справи до суду тобто з
02.10.2007 року по 13.02.2008 року в ході численних судових засідань підсудна
жодного разу не заявляла суду, що вона визнає свою вину у вчиненому злочині, а
навпаки стверджувала, що вона не винна, а про щире каяття взагалі мова не
йшлася, тобто суду не зрозуміло, яким чином трудовому колективу при написанні
клопотання 12.02.2008 року було відомо, що підсудна визнає вину та щиро
кається, оскільки сама підсудна про це заявила єдиний раз 13.02.2008 року після
фактичного повного всебічного доведення її вини прокурором у судовому
засіданні..

Пом'якшуючу обставину, яка зазначена досудовим слідством у вигляді
щирого каяття, суд виключає, оскільки підсудна в суді свою вину хоча і визнала
повністю, після розуміння невідворотності кримінального покарання, але щире
каяття, полягає у критичній оцінці особою своєї злочинної поведінки шляхом
визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, у даному випадку
вина підсудною та заява про щире каяття на думку суду була зроблена з метою
уникнення покарання, ніякої критичної оцінки своєї злочинної поведінки в діях
підсудної суд не побачив.

Обставин, які обтяжують
покарання підсудної, немає.

З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає, що виправлення і
перевиховання підсудної ОСОБА_1., можливе без ізоляції її від суспільства.

Цивільний позов по справі
не заявлений.

Речові докази по справі
відсутні.

Судових витрат по справі
немає.

Керуючись ст.ст. 323, 324
КПК України суд, -

з а с у д и в :

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2, ст. 137 КК України.

Призначити ОСОБА_1, покарання за вчинений
злочин, передбачений ч. 2 ст. 137 КК України, у виді 2 років обмеження волі з
позбавлення права обіймати посади пов'язані з роботою з дітьми строком на 2
роки.

На підставі ст. 75 КК
України звільнити ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням з
іспитовим строком на 2 роки, який рахувати з часу проголошення вироку.

Міру запобіжного заходу
засудженій ОСОБА_1. до вступу вироку в законну силу - залишити попередню,
підписку про невиїзд.

Після набрання вироком законної сили, міру запобіжного
заходу - підписку про невиїзд засудженій ОСОБА_1., - скасувати.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по справі
відсутні.

Судових витрат по справі немає.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду
Черкаської області протягом 15 діб з
часу його проголошення.

Головуючий - підпис