Справа № 201/1258/15-к
Провадження № - 1кп/201/297/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 0000046 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, українця, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, раніше не судимого, працюючого ремонтником взуття у благодійному фонді «Оазіс», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

пред-к цивільного відповідача ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 26 січня 2015 року близько 07.30 години, керуючи технічно справним авто мобілем Деу Нексія, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним ПАТ КБ Приват Банк, рухався по пр. Карла Маркса, з боку вул. Гоголя у напрямку вул. Жуковського Жовтневого району міста Дніпропетровська.

Під час руху, обвинувачений ОСОБА_3 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у суміжній смузі справа зменшує швидкість та зупиняється транспортний засіб, не переконався, що на ньому немає пішоходів, для яких могла бути створена перешкода чи небезпека, продовжив свій рух, та в районі електроопори № 2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась по пішохідному переході справа на ліво по ходу його руху, чим порушив вимоги п. 18.4. ПДР України згідно якого: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням відламків, закритого уламкового внутрішньо-суглобового перелому лівої великогомілкової кістки у верхній третині та голівки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням відламків, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав у повному обсязі та пояснив суду, що 26 січня 2015 року він дійсно рухався на своєму автомобілі по пр. Карла Маркса з боку вул. Гоголя у напрямку вул. Жуковського Жовтневого району міста Дніпропетровська., зі швидкістю 40 км/год. Збоку стояв мікроавтобус і обвинувачений думав, що він висаджує пасажирів. Стверджує, що їхав у середній смузі і не помітив потерпілу, загальмував, але було пізно. Шкоду на даний час не відшкодував. Після ДТП, в той же день звернувся до Страхової Компанії «Кредо». Цивільний позов визнав частково, згоден на виплату матеріальної та моральної шкоди всього у сумі 5000 гривень.

Дослідивши безпосередньо у судовому засіданні надані учасниками судового провадження докази, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого з огляду на наступне.

З протоколу огляду відеозапису від 26.01.2015 року (т. 2 а.с.20) вбачаються обставини дорожньо-транспортної події, які відповідають обставинам викладеним в обвинувальному акті та описаним обвинуваченим в судовому засіданні, за винятком того, що в правій смузі зупинився не мікроавтобус, а автомобіль джип, який пасажирів не висаджував, а зупинився виключно для пропуску пішохода.

З висновку автотехнічної експертизи № 70/27-53 від 28.01.2015 року (т.1 а.с. 35-36) вбачається, що у вказані ситуації водій ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.18.4 Правил дорожнього руху. Оскільки водій автомобіля «Деу Нексія» ОСОБА_3 наближуючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у суміжній смузі зменшує швидкість та зупиняється транспортний засіб(легковий автомобіль), не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких могла бути створена перешкода чи небезпека? а продовжив рух, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину по вищевказаному пішохідному переході. Тому при заданому механізмові пригоди, дії водія автомобіля «Деу Нексія» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

З висновку судово-медичної експертизи від 29.01.2015 року (т. 1 а.с. 39) № 393-е вбачається опис обставин по справі, наявність на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень , кількість та локалізація, ступінь тяжкості та давність нанесення та виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням відламків, закритого уламкового внутрішньо-суглобового перелому лівої великогомілкової кістки у верхній третині та голівки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням відламків.

У сукупності з показаннями обвинуваченого, представника потерпілої вищевказані докази підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди за участі водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_7 , внаслідок якої останній спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а висновок експерта № 70/27-53 від 28.01.2015 року (т.1 а.с. 35-36) підтверджує факт порушення обвинуваченим ОСОБА_3 п. 18.1 ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з настанням вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінюючи зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у здійсненні ним 26.01.2015 року наїзду на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого остання отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до необережних злочинів невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченого який має зареєстроване місце проживання (т.1 а.с. 46), не судимий (т.1 а.с. 43), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (т.1 а.с. 44), позитивно характеризується (т. 1 а.с.49).

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 та страхової компанії ТДВ «Кредо» солідарно матеріальної шкоди в розмірі 10849,74 гривень, суд приходить до висновку, що потерпілою понесено витрати на лікування в розмірі зазначеному нею у позові, що підтверджується чеками (т.2 а.с. 23-27), а отже ці кошти підлягають стягненню з ТДВ СК «Кредо», як страховика цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 15) на підставі ст. 1194 ЦК України, ст. 23, 24, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилання представника на недотримання потерпілою вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що тягне за собою безпідставність звернення з позовом до відповідача, суд не приймає до уваги оскільки ст. 3 вказаного Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а ст. 36 вказаного Закону передбачено обов`язок страховика прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 витрати потерпілої на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень (т. 1 а.с. 30).

Вирішуючи заявлений ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 та страхової компанії ТДВ «Кредо» солідарно моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень, суд приходить до наступних висновків.

Суд вважає встановленим, що потерпілій протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у наступному: моральних переживаннях потерпілого за своє здоров`я та життя під час ДТП; моральних переживаннях потерпілої в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували тривалого часу для лікування; порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілої і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням та необхідністю відвідування правоохоронних органів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача, завданих внаслідок отримання травм, характер немайнових втрат порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість немайнових втрат, які продовжуються до сьогоднішнього дня. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в 20 000 гривень.

Визначаючи особу, відповідальну за відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що:

ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини;

ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків;

ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю до якої згідно п. 23.1. ст. 23 вказаного Закону відноситься моральна шкода.

Таким чином, 542,49 гривень підлягають стягненню з ТДВ «Кредо» (5% від 10849,74), а 19 457,51 гривень підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк один рік.

На підставі п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та страхової компанії ТДВ «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 19 457,51 гривень, а рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 10 000 гривень, а всього 29 457,51 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхової компанії «Кредо» на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10849,74 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 542,49 гривень, а всього 11 392,23 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1