АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
Категорія: ч.2 ст.368 КК України
Головуючий у суді 1-ї
інстанції Онищук В.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2007 року
м.Вінниця

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду

Вінницької області в складі:

Головуючого: Кривошеї А.І.

суддів: Вашук В.П.,
Гуцол П.П.

за участю прокурора Заброцької Л.О.

адвокатів ОСОБА_1,
ОСОБА_2.

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну
справу за апеляціями засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2., апеляцією
прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, на вирок Ленінського
районного суду м. Вінниці від 5
жовтня 2005 року,
яким засуджено

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, раніше не судимого, -

за ст. 368
ч. 2 КК
України до 5 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з
адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і
займатись відповідною діяльністю на строк 3
роки із застосуванням ст. 69
КК України без конфіскації майна.

На підставі ст. 75
КК України ОСОБА_3. звільнений від відбування призначеного основного покарання
з іспитовим строком 3 роки.

Цим же вироком вирішені питання по речових доказах та
судових витратах.

ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він будучи призначеним
ліквідатором сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю
"ім. Можайського" і прийнявши на себе обов'язки та повноваження
керівника СТОВ "ім. Можайського", як службова особа одержав хабара,
кваліфікуючими обставинами якого є одержання хабара повторно та поєднане з його
вимаганням за слідуючих обставин:

27 та 28 березня 2003 року всупереч
втановленому комітетом кредиторів порядку реалізації автотранспорту, з
використанням службового становища ОСОБА_3. реалізував дружині ОСОБА_4. - ОСОБА_5.
транспортні засоби, які 11
квітня 2003 року за
допомогою знайомого Колотухи було поставлено на облік, а номерні знаки і
свідоцтва про реєстрацію передані

засудженому. Після цього ОСОБА_3. став вимагати у
ОСОБА_4. хабар в сумі 700грн., які останній, з метою запобігти загостренню
стосунків з ОСОБА_3., який реалізовував його майно, 22.05.03 передав
засудженому в його службовому кабінеті.

Тоді ж ОСОБА_3. став вимагати у ОСОБА_4. 2000грн. за
продаж саме йому телятників №
1, №2 та двох силосних ям за ціною яка влаштовувала б ОСОБА_4., які останній
передав засудженому 09.06.03.

В поданих апеляціях засуджений ОСОБА_3. і в його
інтересах адвокати ОСОБА_2,
ОСОБА_1. просять
вирок суду скасувати, а справу провадженням закрити за відсутністю в діях
ОСОБА_3 складу злочину, мотивуючи незаконність вироку, тим що ОСОБА_3. не є
суб'єктом посадового злочину, висновок досудового слідства і суду, що отримані 700 грн. і 2.000 грн. від
ОСОБА_4. є хабарем не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляції прокурор, який затвердив обвинувальний
висновок, просить вирок суду щодо засудженого ОСОБА_3 скасувати через неправильне
застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання
тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, внаслідок його м'якості та
постановити свій вирок, призначивши ОСОБА_3. покарання у вигляді 5 років
позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з
адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і
займатись відповідною діяльністю на 3
роки, з конфіскацією всього особистого майна.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_3 і в
його інтересах адвокатів ОСОБА_2.,
ОСОБА_1, які
підтримали доводи поданих апеляцій в інтересах засудженого, просили вирок суду
скасувати і справу провадженням закрити за відсутністю складу злочину, думку
прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія
суддів вважає, що подані по справі апеляції задоволенню не підлягають.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_3 в повторному
отриманні від ОСОБА_4. хабара
поєднаного з його вимаганням при обставинах, викладених у вироку, є
обґрунтованим і підтверджується доказами, повно перевіреними в судовому
засіданні, яким суд дав вірну оцінку і юридичну кваліфікацію.

Так ОСОБА_3. визнав, що двічі отримував від ОСОБА_4. гроші сумами 700 грн. і 2.000 грн., але
обґрунтовує це тим, що ОСОБА_4.
розраховувався з ним в першому випадку - за надані юридичні послуги, в другому - відшкодував
затрати на виготовлення технічної документації.

Суд критично віднісся до цих тверджень ОСОБА_3, оскільки
в ході розслідування справи засуджений давав суперечливі покази: в перших
допитах взагалі заперечував факт отримання грошей тим більше, реєстрацію даних
коштів як дохід приватного підприємця. При цьому допитувався ОСОБА_3. і з
участю адвоката (т.1 а.с.72-75).

2

При черговому допиті ОСОБА_3. пояснював, що біля 2000грн.
він витратив на технічну документацію ПП «Укрвінпостач», тому саме цю суму
просив відшкодувати ОСОБА_4. (т.1 а.с.200), хоча згідно відповіді начальника КП
«ВООБТІ» та наданих копій документів (т.З а.с.29-57) на виготовлення технічної
документації на майно ПП «Укрвінпостач» ОСОБА_3. кошти не перераховував.

Потерпілий же ОСОБА_4. мотивовано, послідовно і
переконливо стверджував про передачу ОСОБА_3. двічі як хабара грошей в сумі 700
грн. і 2.000 грн. пов'язаного з вимаганням, а не з підстав, на які посилається
засуджений, що підтверждується записом їх розмови (т.З а.с.257-270). Після
ознайомлення з цим записом ОСОБА_3. не зміг знайти відповідь на поставлене
слідчим запитання, чому розмова відбувалась про передачу 2000грн саме за
реалізацію двох телятників (т.З а.с.273), а в подальшому взагалі відмовився
давати покази, мотивуючи що і відео, і аудіо записи незаконні, (.т.4
а.с.141-142).

Крім того, версії ОСОБА_3 повністю спростовується матеріалами
справи.

Так будь-якої юридичної допомоги сам ОСОБА_3. при
постановці автомобілів на облік не надавав, що він і не заперечує.

При першому допиті свідок ОСОБА_6. пояснив, що на
прохання ОСОБА_3 він знімав автомобілі з обліку, а постановкою автомобілів на
облік займався на прохання самого ОСОБА_4.,
допомагаючи його дружині. В МРЕВ все оплачувала ОСОБА_5., а він будь яких
витрат не поніс і не отримував (т. 1
а.с. 108-109).

Тому надана ОСОБА_3. ксерокопія книги обліку його доходів
і витрат (т.4 а.с.308-310), з записом отримання від ОСОБА_4 29.05.03 700грн.
винагороди за замовлення, про яку засуджений згадав лише в суді, через вісім
місяців від початку слідства, суперечить наведеним вище доказам і обгрунтовано
судом до уваги не взята.

До того ж книга заповнена самим засудженим і зазначені в
ній суми ніяк не контролюються податковими органами, оскільки ОСОБА_3. є
платником єдиного податку (т.1 а.с. 16).
Крім того, реєстрація хабарником суми отриманого хабаря в книгу обліку
доходів ніяк не впливає на кваліфікацію злочину.

Посилання в апеляціях засудженого та його адвокатів, що
700грн. ОСОБА_3. отримав значно пізніше реалізації автомобілів, а тому в його
діях відсутнє вимагання теж не грунтується на матеріалах справи.

Потерілий пояснював, що ОСОБА_3. телефонував і вимагав
гроші, а в зв»язку з тим, що ОСОБА_3. мав намір реалізовувати майно його ПП
«Укрвінпостач», що документально підтверджується, то він був змушений
звернутись в правоохоронні органи з приводу вимагань засудженого,

Вина ОСОБА_3 підтверджується також актом помітки грошових
купюр, протоколами виїмки, вилучення, огляду, обшуку. Цим документам справи суд
також дав вірну юридичну оцінку мотивовано поклавши їх в доказову базу
обвинувального вироку.

Доводи апеляцій про те, що ОСОБА_3. не є службовою особою
і суб'єктом даного злочину є безпідставними і невірним тлумаченням Закону.

З

Такими,
що виконують організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські
обов'язки за спеціальним повноваженням, мають визнаватись арбітражні керуючі ( керуючі санацією
та ліквідатори, а в передбачених законом випадках - і розпорядники
майна ) - фізичні
особи, які мають ліцензію, видану в установленому законом порядку, та діють на
підставі ухвали господарського суду (
абзац 17 ст. 1 Закону від 14 травня 1992 року № 2343 -XII ( в редакції
Закону від ЗО червня 1999
року № 784 - XIV
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Хоча арбітражний керуючий не обіймає постійно чи
тимчасово у суб'єкта підприємницької діяльності - боржника посад, пов'язаних із виконанням
організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків,
виконання останніх покладається на нього рішенням господарського суду -повноважного ( правомочного ) органу. Про це
ідеться в абзаці п'ятому п. 1
постанови Пленуму від 26
квітня 2005 року № 5.

Розпорядник майна призначається господарським судом з
метою забезпечення майнових інтересів кредиторів із числа осіб, зареєстрованих
державним органом з питань банкрутства як арбітражні керуючі. Оскільки
розпорядник майна не вправі втручатися в оперативно-господарську діяльність
боржника, крім передбачених законом випадків, і його призначення не є підставою
для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника, фактично
він не наділений правом розпоряджатися майном останнього. Але у разі, коли
керівник або органи управління боржника не вживають заходів щодо збереження
цього майна, або створюють перешкоди діям розпорядника майна, або допускають
інші порушення законодавства, за клопотанням комітету кредиторів обов'язки керівника
боржника можуть бути тимчасово покладені господарським судом на розпорядника
майна (ст. 13 Закону № 784 - XIV ). Таким чином
останній наділяється обов'язками адміністративно-господарського характеру і при
їх виконанні є службовою особою, яка робить це за спеціальним повноваженням.

Якщо господарський суд виносить ухвалу про проведення
санації боржника, він призначає керуючого санацією. З цього дня керівника
боржника відсторонюють від посади й управління останнім переходить до керуючого
санацією, який згідно з абзацом другим ч. 5
ст. 17 Закону № 784 - XIV має
право розпоряджатися майном боржника.

Ліквідатора господарський суд призначає у разі прийняття
ним рішення про визнання боржника банкрутом. З дня винесення відповідної
постанови суду та відкриття ліквідаційної процедури повноваження керівника (
органів правління ) банкрута щодо управління ним і розпоряджання його майном
припиняються й передаються призначеному судом ліквідатору, який виконує
зазначені та інші повноваження керівника ( органів правління ) банкрута (статті
23 - 25 Закону № 784 - XIV).

Доводи апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок, про невідповідність призначеного ОСОБА_3. покарання тяжкості
вчиненого ним злочину та особі засудженого, внаслідок його м'якості є непереконливими.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_3. районним
судом покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та

4

попередження нових злочинів і відповідає вимогам ст. 65 КК України, яка
регулює загальні засади призначення покарання.

У вироку суд мотивовано зазначив і врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_3 та обставини, що пом'якшують його
покарання. Обтяжуючих покарання обставин судом по справі не встановлено і
застосування районним судом ст. 69
ЮС України до додаткового покарання -конфіскації
майна - не
суперечить вимогам закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції засудженого ОСОБА_3 і в його інтересах адвокатів
ОСОБА_1 та
ОСОБА_2., апеляцію
прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, залишити без задоволення, а
вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 5 жовтня 2005
року відносно ОСОБА_3 -без
зміни.

Головуючий:

Судді: