Справа № 742/836/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/421/2015
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000231 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бондарі Чорнухинського району Полтавської області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 121 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст.121 КК України з призначенням покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч. 1 ст. 129 КК України у виді шести місяців арешту; за ч. 2 ст. 121 КК України у виді восьми років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 294 гривні 84 копійки процесуальних витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати щодо нього вимоги статті 69 КК України та призначити покарання у виді шести років позбавлення волі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд під час визначення міри покарання не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання та безпідставно не застосував у відношенні нього положення статті 69 КК України. Звертає увагу на те, що він раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиросердно розкаявся у скоєному, потерпілі не мають до нього жодних претензій та не наполягають на суворій мірі покарання, має на утримані малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та не притягувався до адміністративної відповідальності. Вважає, що за таких обставин, суд має підстави для призначення йому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України на підставі ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_6 також не погодився з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання та звернувся з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить змінити рішення суду в частині покарання, застосувати положення статті 69 КК України та призначити обвинуваченому покарання до п`яти років позбавлення волі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при визначенні міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції не врахував, що загиблий ОСОБА_10 також перебував в стані алкогольного сп`яніння. Не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_11 , яка вказувала, що потерпілий останнім часом зловживав спиртними напоями та інколи проявляв агресію. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано, що у обвинуваченого на утриманні мається неповнолітня дитина. Вказує на те, що суд вірно визначив декілька пом`якшуючих обставин, але за їх наявності мав всі підстави для призначення покарання із застосуванням вимог статті 69 КК України. Просить врахувати, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим відбулась бійка, в ході якої обвинуваченому також були спричинені тілесні ушкодження, а також те, що померлий сам спровокував даний конфлікт та був ініціатором бійки, погрожуючи ножем ОСОБА_7 . На думку захисника, поза увагою суду залишились і показання обвинуваченого в тій частині, що він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які б потягли смерть потерпілого. Крім того, обвинувачений сам повідомив про злочин та дочекався приїзду працівників міліції. Вважає, що при таких обставинах, відповідно до ст. 36 КК України, особа має право на самозахист від порушень і протиправних посягань. На підставі викладеного, просить призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі санкції частини 2 статті 121 КК України із застосуванням статті 69 КК України до п`яти років позбавлення волі.

Як встановив суд, 13 грудня 2014 року, близько 17:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_3 , де знаходився з метою позичити грошей у власниці будинку особи похилого віку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скориставшись тимчасовою відсутністю останньої та інших осіб, діючи з корисливим мотивом, спрямованим на викрадення майна ОСОБА_12 , таємно викрав належний їй мобільний телефон «Нокіа-1280», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 126,18 грн., у який була вставлена сім-картка мобільного оператора «МТС», вартістю 10,00 грн., на якій перебували грошові кошти в сумі 20,00 грн. після чого з викраденим з місця вчиненні злочину зник, всього викравши майна ОСОБА_12 загальною вартістю 156,18 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Крім цього, 15 грудня 2014 року. У вечірній час, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого тимчасового проживання в АДРЕСА_2 , під час побутової сварки зі своєю дружиною ОСОБА_13 , вимахував перед її обличчям ножем господарсько-побутового призначення, що не є холодною зброєю, при чому висловлював їй словесні погрози вбивством, які вона сприйняла як реальні.

Своїми умисними діями, які виразились у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України.

Крім цього, 23 грудня 2014 року, у вечірній час, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у будинку АДРЕСА_4 , де проживав його батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході розпиття спиртних напоїв між ними виникла побутова сварка, під час якої ОСОБА_7 наніс не менше 5 ударів кулаком по голові та тулубу ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, синців на верхніх та нижніх повіках лівого ока з садном нижньої повіки, синця верхньої губи, садна в ділянці лівого лобного бугра, крововиливів в лобній ділянці зліва та в потиличній ділянці справа на м`яких покривах голови з внутрішньої поверхні, субдуральної гематоми по випуклій поверхні правої півкулі головного мозку, субарахноїдальних крововиливів по випуклій поверхні потиличної долі справа, по медіальній поверхні тім`яної долі справа, заднього краю правої долі мозочка, вторинних внутрішньостовбурових крововиливів, які згідно висновку судово-медичної експертизи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; та тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітки, переломів 3-7 ребер справа по середньо-ключичнихта біля грудних лініях, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу терміном більше 21 дня, після чого пішов з даного господарства, а ОСОБА_10 залишився всередині будинку. Спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та субдурального крововиливу призвели до дислокації стовбуру головного мозку, від чого ОСОБА_10 увечері ІНФОРМАЦІЯ_4 помер в будинку за вказаною адресою.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 які підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням статті 69 КК України, міркування прокурора, який не погодився з жодною поданою апеляційною скаргою, вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, а апеляційні скарги, з огляду на їх необґрунтованість, без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 , останній вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав та підтвердив фактичні дані, викладені в обвинувальному акті. При цьому, зазначив, що у нього був відсутній умисел на заподіяння батькові тяжких тілесних ушкоджень, які б призвели до його смерті. Однак, вказав, що усвідомлює, що саме унаслідок нанесених ним ударів наступила смерть батька, в чому він щиро розкаюється та просив суд не призначати йому занадто суворої міри покарання.

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не мав на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та не бажав настання його смерті, а діяв лише з метою захистити себе, суд послався на докази у кримінальному провадженні, що в своїй сукупності є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності не встановлено, як під час судового розгляду, так і не наведено в апеляційних скаргах.

З показань потерпілої ОСОБА_11 вбачається, що вона не була свідком конфлікту, який відбувся 23 грудня 2014 року між батьком ОСОБА_10 та братом ОСОБА_7 . Зазначила, що їй зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що в них з батьком виникла сварка, вони побились і він залишив його у будинку, на що вона попросила його сходити та подивитись, що з батьком. Наступного дня вона дізналась, що батько від отриманих тілесних ушкоджень помер. При цьому, звернула увагу на те, що останнім часом ОСОБА_10 зловживав спиртними напоями, а коли перебував в нетверезому стані, то був агресивно налаштований.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, в частині того, що обвинувачений захищався від протиправних дій батька та не мав на меті спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що вони суперечать зібраним у кримінальному провадженні доказам та не знайшли свого підтвердження, як під час судового розгляду так і під час апеляційного перегляду.

Так, з рапорту помічника оперативного чергового Прилуцького МВ УМВС від 25 грудня 2014 року вбачається, що о 17 годині 25 хвилин надійшло повідомлення від фельдшера швидкої допомоги про те, що по АДРЕСА_4 знайдено мертвим ОСОБА_10 .

З даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 25 грудня 2014 року вбачається, що за вищевказаною адресою виявлено труп ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті.

З протоколу додаткового огляду місця події від 26 грудня 2014 року вбачається, що були також виявлені плями бурого кольору схожі на кров та господарський ніж.

З протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 26 грудня 2014 року вбачається, що у останнього виявлені численні тілесні ушкодження в області голови та тулубу.

Висновком судово-медичної експертизи № 336 встановлено, що потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми та інших, які виникли від дії тупих предметів, по давності можуть відповідати 23 грудню 2014 року. При цьому визначено, що на тілі виявлені ознаки не менше п`яти травмуючих дій, а причиною смерті потерпілого явилась дислокація стовбуру головного мозку внаслідок закритої черепно-мозкової травми, субдурального крововиливу, що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 29 грудня 2014 року та фототаблицею до нього, де обвинувачений ОСОБА_7 в деталях розповідає та показує на місці, де саме відбувався конфлікт, як саме він наносив тілесні ушкодження загиблому ОСОБА_10 .

Крім вищевикладених доказів, вина обвинуваченого ОСОБА_7 також підтверджується речовими доказами у кримінальному провадженні.

Отже, з врахуванням досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 наносив потерпілому удари в життєво важливий орган голову, а отже мав усвідомлювати, що може завдати непоправної шкоди здоров`ю потерпілого та міг припускати настання смерті ОСОБА_10 від своїх дій.

Крім того, суд першої інстанції вірно встановив, що конфлікт між загиблим ОСОБА_10 та обвинуваченим відбувався двічі. Беззаперечно встановлено, що під час першого конфлікту потерпілий погрожував ОСОБА_7 ножем, однак, цей конфлікт був припинений і ніж, як про це вказує сам обвинувачений, був викинутий ним під тумбочку, де і був виявлений працівниками міліції. Отже, під час другого конфлікту, що відбувся між ОСОБА_7 та потерпілим, у обвинуваченого не було необхідності захищати своє життя від неправомірних посягань ОСОБА_10 , як про це вказує захисник, а тому твердження про те, що він захищав своє життя не можуть бути прийняті до уваги.

Отже, суд у відповідності до вимог законодавства правильно дослідив усі зібрані у кримінальному провадженні докази та дав їм належну оцінку у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення у справі.

За таких підстав, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена і його діяння вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , що потягло смерть останнього.

Фактичні обставини, доведеність винності та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 129 КК України в судовому засіданні суду першої інстанції ніким, в тому числі самим обвинуваченим, не оспорювались і, згідно ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду судом першої інстанції ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованих йому діянь та підтвердив фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті. При цьому, в скоєному щиро розкаявся та просив суворо його не карати.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна; за частиною 1 статті 129 КК України, як дії, що виразились у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України, у межах санкції інкримінуємих статей, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких кваліфікується як тяжке, думку потерпілих, які не наполягали на суворій мірі покарання для обвинуваченого, а також дані, щодо його особи, а саме його молодий вік, те, що він посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, має родину, однак один із злочинів вчинив саме щодо своєї дружини, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та часткове відшкодування завданих збитків, а також обставини, які його обтяжують вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника в частині можливості призначення більш м`якої міри покарання не заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів, роль кожного із співучасників, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах наближених до мінімального строку, передбаченого санкцією частини другої статті 121 КК України, суд першої інстанції вірно врахував всі ті пом`якшуючі обставини, на які посилаються апелянти. При цьому суд, правильно взяв до уваги і той факт, що за кілька днів до вчинення кримінального правопорушення по відношенню до свого батька ( ОСОБА_10 ) обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення щодо своєї дружини, погрожуючи їй вбивством та використовуючи при цьому ніж.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим відбувався 23 грудня 2014 року, а до батька обвинувачений прийшов лише 25 грудня 2014 року ввечері.

Згідно зі ст. 69 КК України та п. 8 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог Закону, що вбачається з мотивувальної частини вироку, внаслідок чого засудженому за ч.2 ст.121 КК України призначено покарання наближене до мінімальної межі санкції кримінального закону.

Повторне врахування обставин, на які вказують обвинувачений та його захисник, для застосування положень ст.69 КК України є недопустимим.

Наразі, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника і зміни вироку суду першої інстанції у зв`язку з суворістю призначеного ОСОБА_7 покарання, оскільки не вважає обране йому покарання занадто жорстоким за пред`явленим обсягом обвинувачення з врахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин вчинення кримінальних правопорушень, які були скоєні останнім протягом незначного розриву в часі.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування та розгляді матеріалів кримінального провадження в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16