Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А копія:
03 березня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2014 року.
Цим вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, громадянина України, з вищою освітою, працюючого рекламним менеджером в Рівненському обласному тижневику газета «Провінційка», неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовозобов`язаного, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,
14 червня 2010 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.199, ч.2 ст.263, ст.ст.70, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 3 роки;
12 липня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.1 ст.296 КК України на 3 місяці арешту;
19 червня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України із застосуванням ст.70 КК України до двох років позбавлення волі;
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання, за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на шість місяців; за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме шляхом поглинення покарання призначеного вироками Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2013 року та 19 червня 2014 року, покарання даним вироком, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки (так зазначено у вироку). Відповідно до ст.71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2010 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці. У задоволенні цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Засуджений ОСОБА_5 в апеляції та в доповненнях до неї посилається на те, що вирок суду першої інстанції в частині засудження його за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України є незаконним та необгрунтованим у зв`язку з однобічністю та неповнотою дізнання, досудового та судового слідства. Зазначає, що його вина у вчиненні даного злочину як на досудовому слідстві так і в суді не доведена, оскільки не з`ясовані суттєві обставини, що належать до предмета доказування у кримінальній справі; із матеріалів справи не можна визначити форму його провини і мотиви його дій. Також вказує, що залишились нез`ясованими причини істотних суперечностей у доказах, на яких засноване обвинувачення та всебічно не перевірені його показання і всі інші версії, що спростовують обвинувачення. Просить вирок скасувати, а справу повернути на додаткове розслідуання і при цьому закрити відносно нього кримінальну справу про його обвинувачення за ч.2 ст.185; ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України по ст.6, ч.2 ст.213 Кримінально-процесуального Кодексу України (далі-КПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про залишення вироку без зміни, прохання обвинуваченого і його захисника-адвоката щодо задоволення апеляції, надавши засудженому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування в ньому матеріального закону і дотримання при проваджені справи кримінально-процесуального закону.
Винність ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за зазначених у вироку обставин ґрунтується на сукупності зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказах, та в апеляції не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.
Щодо доводів засудженого про недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, то вони є безпідставні і спростовуються матеріалами справи.
Так, потерпіла ОСОБА_9 протягом досудового та судового слідства при розгляді кримінальної справи давала послідовні показання, в яких вказувала, що засуджений схопив гроші, які лежали на столі в її кабінеті, та став з ними виходити. На її крик прибігли люди і останній викинув гроші, при цьому викручував їй руки та намагався нанести їй удар в обличчя, але вона відмахнулась (т.3, а.с.90). Свідок ОСОБА_11 , також підтвердила в суді, що 01 травня 2012 року вона перебувала на своєму робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де на той час працювала продавцем. Близько 13-ї години в приміщення магазину зайшов засуджений ОСОБА_5 , котрий запитав про присутність власника закладу ОСОБА_10 , після зайшов в робочий кабінет торгового адміністратора ОСОБА_9 , бачила як остання виривала з рук засудженого гроші. Коли він вийшов з магазину, то відразу була викликана міліція.
Сам засуджений як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні свою вину по факту замаху на відкрите викрадення грошей визнавав частково (т.1, а.с.110, 116).
Із оглянутого та відтвореного в судовому засіданні оптичного диска з відео записом події, яка мала місце 01.05.2012 року в торговому комплексі „Експрес по вул.Фабрична, 1-г в м.Рівне, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 взяв зі столу грошові кошти, однак ОСОБА_12 схопила його за руки. При цьому він намагався вирватись, почав викручувати ОСОБА_12 руки, потім гроші він викинув та намагався її вдарити.
За розясненнями, що містяться у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року „ Про судову практику у справах про злочини проти власності зазначено, що під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого при грабежі слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоровя або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій ( завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя та здоровя в момент заподіяння. Такі насильницькі дії , вчинені під час грабежу, повністю охоплюються ч.2 ст.186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.
Формулюючи обвинувачення дій ОСОБА_5 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, суд у вироку зазначив, що він, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, в поєднанні з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, намагався відкрито викрасти зі столу торгового адміністратора грошові кошти в сумі 2000 грн. При цьому потерпіла ОСОБА_9 , намагаючись завадити вчинення ним злочинного наміру, схопила останнього за руки. З метою доведення злочину до кінця, прикладаючи певні зусилля, щоб безпосередньо вилучити грошові кошти, він вдався до насильницького впливу до потерпілої, яке не є небезпечне для життя та здоровя, що полягало у викручуванні рук ОСОБА_9 , словесних погрозах та у намаганні нанести удар в обличчя.
Тому доводи обвинуваченого, що його дії 01 травня 2012 року в торговому комплексі «Експрес» не мали значної суспільної небезпеки та не містять всіх елементів складу злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
За вимогами ч.1 ст.374 КПК України 1960 р. апеляційний суд скасовує вирок (постанову) і повертає справу на додаткове розслідування у випадках: 1) коли під час дізнання чи досудового слідства були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку чи постанови; 2) якщо є підстави для застосування кримінального закону про більш тяжкий злочин, обвинувачення у вчиненні якого засудженому не предявлялось, якщо з цих підстав була апеляція прокурора чи потерпілого або його представника; 3) якщо є підстави для застосування кримінального закону, який передбачає більш тяжке на відміну від встановленого досудовим слідством суспільно небезпечне діяння, у справах про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 4) якщо при апеляційному розгляді справи встановлено таку однобічність або неповноту дізнання чи досудового слідства, які не можуть бути усунені в судовому засіданні.
Засуджений ОСОБА_5 підставами для скасування вироку з направленням справи на додаткове розслідування вважає однобічність або неповноту дізнання, досудового чи судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, що суперечить вимогам зазначеної норми закону, а тому не можуть бути взяті до уваги.
Як убачається із вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання суд першої інстанції врахував тяжкість і суспільну небезпеку скоєних злочинів, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та призначив йому покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України.
Призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. ст.65, 70 та 71 КК України.
Підстав для скасування вироку та повернення справи прокурору на додаткове розслідування, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.365, 366 КПК України 1960 року, п.11 розділу Х1 Перехідні положення КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляцію засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3 .

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1