Справа № 11а-824 Головуючий
185 ч.3 КК України Доповідач-
УХВАЛА

Іменем України

31 липня
2007 року

м. Херсон

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого -
Годуна В.А. Суддів - Ковальової Н.М. ,
Раєнка В.І. З участю прокурора - Литвиненко О.О. Адвоката - ОСОБА_1

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за
апеляціями адвоката ОСОБА_1, засудженого
ОСОБА_2. на вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 жовтня 2006 року

встановила:

Цим
вироком:ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,

українець, гр. України,
непрацюючий, неодружений, раніше судимий: 02.02.2001 року Суворовським
рай. судом м. Херсона за ст.
ст. 140 ч.3, 145 ч.1, 193 ч.3,
42, 43КК УРСР (в ред.1960 р.) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією
майна; 14.03.2006р. Дніпровським районним судом м. Херсона за
ст. ст. 185 ч.3,
194 ч.2, 70, 71 КК України до 6
років позбавлення волі, ухвалою
апеляційного суду Херсонської області від 6.06.2006 р. вирок змінено, ОСОБА_2 вважається засудженим за ст.
ст. 185 ч.3, 194 ч.2, 395,
70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі; засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення
волі.

На
підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом
поглинання менш сурового покарання більш суворим остаточно призначено 5 років
позбавлення з поміщенням до кримінальної-виконавчої установи.

Строк відбування
покарання постановлено рахувати з 01.10.2005 року Міра запобіжного заходу до
вступу вироку в законну силу, тримання
під вартою.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 2060 грн.

Постановлено
стягнути з засудженого 143 грн. 16 коп. на користь НДЕКІД УМВС України в
Херсонській області за проведення експертизи. Судом вирішено питання щодо
речових доказів

Вироком суду
ОСОБА_2. визнано винним та засуджено за те,
що 11.09.2000 року близько 02.00 годині повторно, переслідуючи корисний умисел направлений на
заволодіння чужим майном проник до будинку АДРЕСА_1 звідки здійснив крадіжку майна потерпілого
ОСОБА_3 загальною вартістю 2060 грн.

В
апеляції засуджений ОСОБА_2. не оспорюючи своєї вини у вчиненому, кваліфікації своїх дій вказує, що органи досудового слідства порушили норми
КПК України, здійснювали на нього
психологічний примус, постановлений
вирок щодо нього занадто суворий,
просить винести по справі об'єктивне рішення.

В
апеляції адвокат засудженого ОСОБА_1. не
оспорюючи вини засудженого, кваліфікації
його дій вказує, що суд безпідставно
призначив покарання засудженому за ст.
70 ч.4 КК України хоча необхідно було за ч.3
ст. 42 КК України (в редакції 1960 p.),
засуджений вже фактично відбув призначене йому
покарання, під час судового розгляду
справи було порушено право на захист засудженого, під час судового розгляду справи не був
присутній адвокат з яким укладено договір на захист прав та законних інтересів
ОСОБА_2., просить вирок суду скасувати
засудженого з під варти звільнити в зв'язку з відбуттям строку покарання.

Заслухавши суддю
доповідача, прокурора який просив вирок
суду залишити без змін, адвоката який
підтримав доводи своєї апеляцій,
вивчивши матеріали кримінальної справи,
перевіривши доводи апеляцій,
колегія судців вважає, що
апеляція засудженого ОСОБА_2, адвоката
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Висновок
суду першої інстанції про винність ОСОБА_2. у вчиненні злочину передбаченого
ч.3 ст.
185 КК України крім визнання засудженим своєї вини, підтверджується й іншими матеріалами
кримінальної справи та апелянтами не заперечується.

Кваліфікація
дій засудженого за ч.3 ст. 185 КК
України відповідає фактичним обставинам справи підтверджується зібраними по
справі доказами та апелянтами не оспорюються.

Призначаючи
покарання засудженому судом враховано обставини які обтяжують та пом'якшують
покарання, небезпеку вчиненого
злочину, злочин відноситься до категорії
тяжких особу засудженого який характеризується посередньо, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв у розкритті злочину.

За наведених
вище обставин призначене покарання ОСОБА_2 відповідає вимогам ст. 65
КК України, призначене в межах санкції
ч.3 ст.
185 КК України, відповідно до
вимог ч.4 ст. 70 КК України, покарання є достатнім та необхідним для
виправлення останнього, в зв'язку з чим
доводи апеляції ОСОБА_2. прийняті до уваги бути не можуть.

Доводи апеляції адвоката, що суд повинен
був призначити покарання засудженому згідно з вимогами ст. 42
КК України в редакції 1961 року є безпідставними, відповідно до вимог п.13 розділу 2
прикінцевих і перехідних положень КК України в редакції 2001 р. у разі
призначення покарання за сукупністю злочинів,
вчинених до набрання чинності цього кодексу, застосовується ст. 42 КК України 1960 p., якщо хоча б один із злочинів, що входить у сукупність, вчинений після набрання чинності КК України в
редакції 2001р. то застосовується ст. 70
чинного кодексу.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи,
ОСОБА_2. вчинив ряд злочинів за які його було засуджено вже після
набрання чинності КК України в ред. 2001 р. в зв'язку з чим суд першої
інстанції обґрунтовано призначив покарання за сукупністю злочинів відповідно до
ч.4 ст. 70 КК України.

Твердження
в апеляції адвоката, що судом порушено
право на захист засудженого в зв'язку з тим, що під час судового розгляду справи не був
присутній захисник є безпідставними,
відповідно до матеріалів кримінальної справи ОСОБА_2. під час досудового
слідства, по даному епізоду відмовився
від послуг захисника, постановою
слідчого відмова була прийнята (а.с. ?1).

Під час
судового розгляду кримінальної справи засудженому були роз'яснені його
права, клопотань про призначення або
виклик захисника не заявляв, свої
інтереси захищав сам, до кола осіб
призначення захисника яким є обов'язковою,
відповідно до ст. 45 КК
України, ОСОБА_2. не належить.

Доводи
апеляції захисника, що засуджений вже
відбув термін призначеного покарання є безпідставними, відповідно до вироку Дніпровського районного
суду м. Херсона від 14 березня 2006
року, зміненого ухвалою апеляційного
суду Херсонської області від 6 червня 2006 року епізод вчинений до постановления вказаного вироку
11 вересня 2000 року кваліфікований за ч.3
ст. 185 КК України та посилання на призначення покарання згідно ст.
ст. 42 ч.3, 43 ЮС України (в ред. 1960) були
виключені з вироку, а справу в цій
частині направили прокурору для проведення додаткового розслідування, в зв'язку з чим посилання суду у вироку від
14 березня 2006 року щодо зарахування строку відбутого покарання за вироком від
02.02.01. року з 11 жовтня 2000 року по 23 березня 2004 року також втратили
чинність.

У вироку суду
від 11.10.2006 року остаточне покарання засудженому ОСОБА_2. призначено за
сукупністю злочинів відповідно до ст. 70
ч.4 шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно
призначено 5 років позбавлення волі,
тобто остаточно призначене покарання ОСОБА_2не перевищує покарання
призначеного вироком суду від 14 березня 2007 року, зміненого ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 6 червня 2006 року,
в зв'язку з чим суд у вироку від 11.10.2006 року об'єктивно не зарахував
в строк призначеного покарання відбутий строк покарання за вироком від 02.02.
2001 року.

Посилання
засудженого що до нього застосовувались працівниками міліції заходи
психологічного впливу колегією суддів розглядаються критично, ні в судовому засіданні під час розгляду
справи судом першої інстанції ні підчас досудового слідства, засуджений не вказував на дані
обставини, заяв від засудженого щодо
застосування до нього заходів фізичного чи психологічного впливу органами
досудового слідства не надходило, в
зв'язку з чим колегія суддів розцінює вказані посилання засудженого, як обраний спосіб захисту та можливості
уникнути від кримінальної відповідальності.

Доводи
апеляції засудженого щодо фактичних обставин справи колегією суддів не
розглядались, оскільки в суді першої
інстанції справа розглядалась в порядку ч.3
ст. 299 КПК України, учасникам
процесу було роз'яснено, що в цьому
випадку вони будуть позбавлені можливості оспорювати фактичні обставини справи.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засудженого ОСОБА_2. адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 жовтня 2006 року, щодо ОСОБА_2,
- без змін.