Справа № 448/201/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/412/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
у кримінальному провадженні № 0000063 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заріччя Мостиського району Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України

за участю :
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і, з застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України, засуджено до 1 ( одного ) року п`ятнадцяти днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком ШПУЛЯРА визнано винним в тому, що він, будучи засудженим 26.12.2014 Мостиським районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 160 годин громадських робіт з відбуттям щоденно по 4 години, після набрання вироком законної сили призначене йому покарання не виконав та від його виконання ухилився, тобто відмовився від направлення Старосамбірського міжрайонного відділу УДПтСУ у Львівській області в Берегівську сільську раду Мостиського району для відпрацювання 160 годин громадських робіт, та по даних час не відпрацював призначеного йому покарання у виді 160 годин громадських робіт без поважних причин.
В апеляційній скарзі прокурор, покликаючись на неправильне застосування районним судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого, просить апеляційний суд вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ШПУЛЯРА за ч. 2 ст. 389 КК України до одного року обмеження волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України остаточно призначити йому покарання у виді одного року 15 днів обмеження волі.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що при постановленні вироку районний суд не дотримався ст. 65 КК України та безпідставно застосував до ШПУЛЯРА положення ст. 75 КК України, звільнивши його фактично від відбування покарання визначеного за сукупністю вироків, хоча за попереднім вироком Мостиського районного суду від 26.12.2014 йому було призначено покарання, яке належало відбувати реально.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Обвинувачений ШПУЛЯР та захисник ОСОБА_9 з доводами апеляційної скарги не погодились і просили апеляційний суд залишити вирок без змін, а апеляцію без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про обставини справи і зміст апеляційної скарги, думки сторін з приводу апеляції, пояснення обвинуваченого ШПУЛЯРА по справі, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляції доводи, встановила наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КВК України та п. 8 Інструкції « Про порядок виконання покарань не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань » ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є :

- невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження ;

- невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі у нетверезому стані, в стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому при розгляді справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників не оспорювались і обмежився тільки допитом обвинуваченого.

Разом з тим, при розгляді справи районний суд ретельно ШПУЛЯРА щодо обставин справи не допитав і не з`ясував з достатньою повнотою всі обставини, які мають значення у справі. Зокрема, суд не з`ясував у ШПУЛЯРА чи роз`яснювались йому при явці до кримінально-виконавчої інспекції 09.02.2015 умови і порядок відбування покарання у виді громадських робіт, наслідки ухилення від відбування покарання, чи скеровувався він реально кримінально-виконавчою інспекцією для відбування призначеного покарання, та чи надходили до Берегівської сільської ради Мостиського району з кримінально-виконавчої інспекції документи відносно ШПУЛЯРА щодо відбування ним покарання у виді громадських робіт.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений ШПУЛЯР пояснив, що будь-які документи для відбування покарання у виді громадських робіт йому кримінально-виконавчою інспекцією на руки не видавались, до місця відбування покарання він не скеровувався, наслідки ухилення від відбування покарання та кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України працівниками кримінально-виконавчої інспекції йому не роз`яснювались. Коли він пояснив інспектору кримінально-виконавчої інспекції, що не має можливості відбувати призначене покарання у виді громадських робіт, так як має працювати щоб годувати сім`ю і сплачувати отриманий кредит, йому було запропоновано написати заяву про відмову від відбування призначеного покарання.

Ч. 2 ст. 389 КК України передбачає кримінальну відповідальність особи за ухилення від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт.

Постановляючи вирок районний суд у його мотивувальній частині щодо формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним не конкретизував та не зазначив у чому саме, з врахуванням положень ч. 3 ст. 40 КВК України, проявилося ухилення ШПУЛЯРА від відбування покарання.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у тому числі, якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Допущені при розгляді справи судом першої інстанції порушення колегія суддів вважає істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає необхідним вирок районного суду скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

При новому розгляді справи районному суду слід усунути вказані порушення і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково. Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4