311/5996/13-к 23.06.2014
Кримінальне провадження №1-кп/311/30/2014
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області

у складі: головуючого судді
Носика М.А.

при секретареві:
Кудіновій В.І.

за участю: прокурора
Жабаленко Т.В.

потерпілого
ОСОБА_1

обвинуваченого
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальне
провадження відносно:

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у с.
Мала Білозерка Василівського району
Запорізької області, освіта неповна
середня, не працюючого, одруженого, має
на утриманні двох неповнолітніх дітей,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
раніше судимого 06 червня 2013 року
Василівським районним судом
Запорізької області по ч.3 ст.185 КК
України до трьох років позбавлення
волі, ст.75 КК України з випробувальним
строком на один рік,

обвинуваченого за ч.2 ст.190 КК України,
суд,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2013 року, приблизно о 14.00 год., у с.
Мала Білозерка Василівського району
Запорізької області, ОСОБА_2, маючи
умисел на заволодіння чужим майном, з
корисливих мотивів, знаходячись на
території домоволодіння АДРЕСА_3, яке
належить ОСОБА_1, шляхом обману,
повторно, незаконно заволодів
мотоциклом МТ-9 вартістю 800 грн., який
належить ОСОБА_1, чим спричинив
потерпілому ОСОБА_1 матеріальний
збиток на суму 800 грн.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_1 не
заявлено у зв'язку з повним
відшкодуванням заподіяної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_2 свою провину
визнав повністю та суду показав, що він
дійсно, у липні 2013 року, у с. Мала
Білозерка Василівського району
Запорізької області, у свого знайомого
ОСОБА_1 взяв мотоцикл МТ-9, за який
обіцяв розрахуватися. Однак у вересні
2013 року мотоцикл продав, а гроші ОСОБА_1
не повернув. У скоєному щиро кається.

Крім визнання вини обвинуваченим, його
винність у вчиненні інкримінованого
йому злочину підтверджується
наступними доказами:

Показаннями потерпілого ОСОБА_1, який
суду пояснив, що у липні 2013 року він та
його дружина ОСОБА_3 продали ОСОБА_2
мотоцикл. Однак гроші ОСОБА_2 не віддав.
У вересні 2013 року ОСОБА_2 продав
мотоцикл, а гроші витратив на власні
потреби. Після звернення із заявою до
міліції, ОСОБА_2 повернув гроші і
претензій до обвинуваченого він не має.

Свідок ОСОБА_3 дала показання
аналогічні, як і потерпілий ОСОБА_1

Суд, вислухавши думку учасників
судового провадження, вважає можливим
визнати недоцільним дослідження
доказів щодо тих обставин, які ніким не
оспорюються, відповідно до вимог ч.3
ст.349 КПК України, обмежившись допитом
обвинуваченого, потерпілого та свідка
ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів, які
характеризують особу обвинуваченого.
При цьому, судом з'ясовано, що учасники
судового провадження правильно
розуміють зміст цих обставин, їх
позиції є добровільними, а також
роз'яснено, що у такому випадку вони
будуть позбавлені права оскаржувати ці
обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого
ОСОБА_2 за ч.2 ст.190 КК України, як
заволодіння чужим майном шляхом обману
(шахрайство) , вчинене повторно.

При призначенні покарання
обвинуваченому ОСОБА_2, суд згідно із
вимогами ст.65 КК України враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного, обставини справи, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_2 вчинив умисний, корисливий
злочин середньої тяжкості.
Обставинами, які пом'якшують покарання
обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття,
активне сприяння розкриттю злочину,
добровільне відшкодування заподіяної
шкоди. ОСОБА_2 має постійне місце
проживання, де характеризується
задовільно, одружений, не працює,
раніше судимий. Тому для виправлення
обвинуваченого та попередження
вчинення ним нових злочинів, суд вважає
необхідним призначити покарання у
вигляді штрафу.

У судому засіданні обвинувачений
ОСОБА_2 заявив клопотання, підтримане
потерпілим ОСОБА_1 та прокурором
Жабаленко Т.В., про звільнення
обвинуваченого від відбування
покарання, постільки він має двох
неповнолітніх дітей, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

08 квітня 2014 року Верховною Радою
України було прийнято Закон України
«Про амністію у 2014 році», який набрав
чинності 19 квітня 2014 року.

14 травня 2014 року набрав чинності закон
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо застосування
амністії в Україні»

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014
року» звільняються від відбування
покарання у виді позбавлення волі на
певний строк та від інших покарань, не
пов'язаних з позбавленням волі,
засуджені за умисні злочини, які не є
тяжкими або особливо тяжкими
відповідно до статті 12 Кримінального
кодексу України, та за злочини, вчинені
з необережності, які не є особливо
тяжкими відповідно до статті 12
Кримінального кодексу України
засуджених:

п.в) осіб, не позбавлених батьківських
прав, які на день набрання чинності цим
Законом мають дітей, яким не
виповнилося 18 років, дітей-інвалідів
та/або повнолітніх сина, дочку,
визнаних інвалідами.

Санкція ч.2 ст.190 КК України, в скоєнні
якого обвинувачується ОСОБА_2,
передбачає максимальне покарання у
вигляді позбавленням волі на строк до
трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст.12 КК України цей
злочин відноситься до злочинів
середньої тяжкості.

Стаття 8 Закону України «Про амністію у
2014 році» визначає перелік осіб до який
не застосовується дія цього Закону.
Обвинувачений ОСОБА_2 не входить до
переліку осіб визначених ст.8 Закону
України «Про амністію у 2014 року».

На підставі викладеного, вислухавши
думку сторін, суд вважає необхідним
звільнити ОСОБА_2 від відбування
призначеного покарання, бо він вчинив
умисний злочин, який не є тяжкими або
особливо тяжкими, має двох
неповнолітніх дітей, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, не
заперечує проти застосування амністії
і підпадає під дію п.в) ч.1 ст.1 Закону
України «Про амністію у 2014 році».

У зв'язку із призначенням покарання у
вигляді штрафу та звільненням ОСОБА_2
від відбування покарання, вирок
Василівського районного суду
Запорізької області від 06 червня 2013
року слід виконувати самостійно.

Питання щодо речових доказів у
кримінальному провадженні суд вирішує
у відповідності до вимог ст.100 КПК
України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.9 Закону України «Про амністію у 2014
році», ст.ст.366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374,375, 376,
395, 532, КПК України, суд,

ПРИСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК
України та призначити йому покарання у
вигляді штрафу у розмірі 80
неоподаткованих мінімумів доході
громадян, що становить 1360 грн.

На підставі п.в) ч.1 ст.1 Закону України
«Про амністію у 2014 році», звільнити
ОСОБА_2 від відбування призначеного
покарання у вигляді штрафу у розмірі 80
неоподаткованих мінімумів доході
громадян, що становить 1360 грн.

Вирок Василівського районного суду
Запорізької області від 06 червня 2013
року виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно
обвинуваченого ОСОБА_2 залишити
особисте зобов`язання.

Речовий доказ у кримінальному
провадженні, поршень з мотоциклу МТ-9,
переданий на зберігання потерпілому
ОСОБА_1 - залишити у розпорядженні
ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на вирок суду може
бути подана протягом тридцяти днів з
дня його проголошення. Апеляційна
скарга подається до апеляційного суду
Запорізької області через
Василівський районний суд Запорізької
області.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не буде скасовано,
набирає законної сили після ухвалення
рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають
право отримати копію вироку суду після
його проголошення.

Суддя М.А.
Носик