Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
03 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0001575 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Софіївка Компаніївського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працював вантажником ТзОВ «Північ-Центр», неодруженого, раніше судимого: 29.11.2012 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин; 25.04.2014 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців; 15.07.2014 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Сарненського району Рівненської області ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року,

з участю прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначено за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 15 липня 2014 року, у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Згідно вироку суду та обвинувального акту, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час перебування в квартирі АДРЕСА_2 , куди дістався шляхом вільного доступу, 08 листопада 2014 року приблизно о 16-ій годині повторно, таємно, умисно, із корисливих мотивів викрав належний ОСОБА_9 гаманець із шкірозамінника вартістю 60 грн. із наявними у ньому грошовими коштами у сумі 350 грн., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 410 грн. Викрадені кошти витратив на продукти харчування та алкогольні напої.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Судом при постановленні вироку не зазначено у мотивувальній частині дати вчинення кримінального правопорушення. Крім того, не враховано обтяжуючих обставин, а саме: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, є особою раніше судимою за вчинення злочинів проти власності. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань з урахуванням вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 15.07.2014 року призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Судом при постановленні вироку не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повернення грошей потерпілому ОСОБА_9 , наявність на утриманні батьків непрацездатного віку, матір є інвалідом 3 групи. Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора щодо задоволення його апеляційної скарги та відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 щодо зміни вироку суду і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання та відмови у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, та сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Судовий розгляд даного кримінального провадження за згодою учасників судового провадження проводився в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, колегією суддів не перевіряються.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого, не встановлено.

У відповідності до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Статтею 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив, та вчинив вказане кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції в повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №5/15 від 06.01.2015 року ОСОБА_5 якою-небудь психічною хворобою не страждає, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними під час скоєння даного злочину. ОСОБА_5 в момент скоєння злочину в тимчасово хворобливому стані не перебував, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. ОСОБА_5 душевнохворим не являється, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.64-67 т.1).

За час перебування в Рівненському слідчому ізоляторі з 23.02.2015 року ОСОБА_5 згідно характеристики від 22.04.2015 року характеризується посередньо.

А тому доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при постановленні вироку не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними обставинами.

Покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що при призначенні покарання ОСОБА_5 судом не в повній мірі враховано визнання обвинуваченим вини, що він жалкує з приводу вчиненого, активно сприяв розкриттю злочину на досудовому слідстві, добровільно повернув гроші потерпілому ОСОБА_9 , на утриманні знаходяться непрацездатні батьки, матір є інвалідом третьої групи, які залишаться без помічника по домашньому господарству, колегія суддів не може визнати достатніми підставами для пом`якшення призначеного покарання.

Нових обставин на обгрунтування пом`якшення призначеного покарання захисником ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Тому доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання судом першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, визнаються колегією суддів як безпідставні.

Згідно ч.ч.1,4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що невідбуте покарання за попереднім вироком Сарненського районного суду від 15.07.2014 року становить п`ять років позбавлення волі, то судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 за даних обставин фактично призначено найнижче покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам ст.65 та ст.71 КК України і підстав для його пом`якшення чи обтяження колегія суддів не вбачає, тому апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 в частині призначення покарання задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначають формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням часу вчинення кримінального правопорушення.

Тому, покликання прокурора ОСОБА_6 щодо не зазначення в мотивувальній частині вироку судом першої інстанції дати вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає слушними.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити у мотивувальній частині вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року дату вчинення кримінального правопорушення: 08 листопада 2014 року, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 374, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Сарненського району Рівненської області ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року відносно ОСОБА_5 змінити.

Зазначити у мотивувальній частині вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року дату вчинення кримінального правопорушення: 08 листопада 2014 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий суддя: ___________________ ОСОБА_1

Судді: ____________________ ОСОБА_2 _______________________ ОСОБА_3