Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
16 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000318 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підлозці, Млинівського р-ну, Рівненської обл., громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, працюючого трактористом в ФГ ТзОВ «Ідна», одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України,

за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (далі-потерпілі), на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року,

з участю прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника-адвоката: ОСОБА_10

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представників потерпілих: адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі, потерпілі просять вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року змінити в частині вирішення питання щодо цивільного позову, і заявлений цивільний позов задовольнити частково, стягнувши: з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 - грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень, 6860 (шість тисяч вісімсот шістдесят) гривень майнової шкоди, пов`язаної з похованням та 350 (триста п`ятдесят) гривень за надання правової допомоги, на користь ОСОБА_7 - грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень та 350 (триста п`ятдесят) гривень за надання правової допомоги, на користь ОСОБА_8 - грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень та 350 (триста п`ятдесят) гривень за надання правової допомоги.

Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.286 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, за ч.3 ст.135 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю два роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Ухвалою цього ж суду від 16.12.2014 року усунена описка, допущена у вироку, і після абзацу третього резолютивної частини вироку доповнено абзацом такого змісту, що заявлений ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням залишено без розгляду. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

Потерпілі в апеляційній скарзі зазначають, що смертю потерпілого їм спричинені тривалі душевні хвилювання, а дружина, крім того, при проведенні досудового розслідування вимушено змінила звичний порядок свого життя, оскільки змушена була зявлятися в органи досудового розслідування та до суду, що викликало постійні переживання, однак суд першої інстанції зовсім не врахував вказані обставини та залишив їх цивільний позов без розгляду.

До початку апеляційного провадження прокурор та потерпілий ОСОБА_7 від поданих ними апеляційної скарги відмовилися.

В поданих запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілих, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілих та прокурора без задоволення.

За вироком суду, 20 червня 2014 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_5 керуючи трактором марки "Т-150К" реєстраційний номер НОМЕР_1 на польовій дорозі поблизу території тракторної бригади ФГ ТзОВ "Ідна" в с.Малин Млинівського району Рівненської області, під час здійснення руху заднім ходом, з метою відчеплення причіпного грейдера від форкопу трактора, не переконався у безпечності свого руху, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху, розпочав рух заднім ходом та допустив короткочасне стиснення виступаючою частиною форкопу трактора до передньої частини причіпного грейдера в ділянці тіла тазу ОСОБА_13 , який в результаті отриманих тілесних ушкоджень помер. В даній дорожній обстановці водій трактора ОСОБА_5 грубо порушив вимоги пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затвердженних постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року. Дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням шкідливих наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 . Крім цього, ОСОБА_5 завідомо залишив без допомоги ОСОБА_13 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якого обвинувачений сам поставив в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть ОСОБА_13 .

Заслухавши суддю-доповідача, прохання потерпілих та їх представниів про задоволення їх апеляційної скарги, думку прокурора, обвинуваченого та захисника про відмову в задоволенні апеляційної скарги потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_5 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, і в апеляційній скарзі потерпілих не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_14 за ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України є вірною.

Щодо доводів потерпілих в апеляційній скарзі про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 - грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень, 6860 (шість тисяч вісімсот шістдесят) гривень майнової шкоди, пов`язаної з похованням та 350 (триста п`ятдесят) гривень за надання правової допомоги, на користь ОСОБА_7 - грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень та 350 (триста п`ятдесят) гривень за надання правової допомоги, на користь ОСОБА_8 - грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень та 350 (триста п`ятдесят) гривень за надання правової допомоги, то вони не грунтуються на законі та матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

.У п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Матеріалами справи встановлено, що трактор «Т-150» № НОМЕР_1 , яким обвинувачений ОСОБА_5 скоїв дорожньо-транспортну пригоду, належить ФГ ТзОВ «Ідна» (а.с.27.), з яким він перебував у трудових відносинах та виконував роботи згідно договору підряду на виконання робіт (а.с.66,) та йому був виданий дорожній листок трактора (а.с.84), а тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 1187 ЦК України, дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з ФГ ТзОВ «Ідна», як володільця і власника джерела підвищеної небезпеки, на користь потерпілих моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

З вищезазначеної норми закону слідує, що обвинувачений ОСОБА_5 не зобов`язаний оплачувати послуги представника потерпілих, за надання їм правової допомоги.

Доводи потерпілої ОСОБА_6 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь майнової шкоди, пов`язаної з похованням в сумі 6860 (шість тисяч вісімсот шістдесят) грн. також не заслуговують на увагу, оскільки обвинуваченим ОСОБА_5 до початку розгляду справи на її користь було сплачено 10000 (десять тисяч) гривень.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року - залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її ухвалення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3 .

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1