Номер провадження: 11-кп/785/470/15
Номер справи місцевого суду: 506/548/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 04 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Новокомісарівка, Дубосарського району Республіки Молдова, проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , громадянин Республіки Молдова, освіта неповна середня, проживає спільною сім`єю без реєстрації шлюбу, має на утриманні одну малолітню дитину, не працює, раніше судимий: 16.08.2012 р. Красноокнянським райсудом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; за ст. ст. 15 ч.1, 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначене покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 16.08.2012 року та остаточно призначено до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вироком вирішене питання щодо речових доказів по справі, -

встановив:
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням в інше приміщення та за замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням в інше приміщення, вчинене за наступних обставин.

В один із днів кінця квітня 2013 року близько 20:00 години, з метою викрадення чужого майна, прибув до домоволодіння ОСОБА_8 , розташованого в с.Маяки, Красноокнянського району Одеської ласті, де через не зачинені вхідні ворота проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав задній міст в комплекті від автомобіля ВАЗ-2101, бувший у використанні, вартістю 1850грн., чим завдав потерпілому матеріальних збитків на зазначену суму. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 04.06.2014 року близько 00:30 години, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, прибув на охоронювану територію тракторної бригади ТОВ Маяк, розташованої на околиці с. Маяк, Красноокнянського району Одеської області, де шляхом віджимання верхньої частини вхідних воріт приміщення гаражу вказаного товариства, проник всередину, де із автоцистерни автомобіля ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , намагався таємно викрасти 130 літрів дизельного пального, по ціні 11,50 грн. за 1 літр, загальною вартістю 1495,00грн., однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг, оскільки був затриманий на місці скоєння кримінального правопорушення працівниками ТОВ Маяк. Вказаним майном ОСОБА_7 розпорядитися не встиг.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок відносно нього скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції за ново виявленими обставинами в іншому складі суду. Вказує на те, що задній міст в комплекті від автомобіля ВАЗ-2101 не викрадав та себе він обмовив, про що говорив в суді першої інстанції. Содом першої інстанції цього не було враховано, а тому вважає вирок суду незаконним та передчасним, постановленим без з`ясування всіх обставин у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, оскільки вважає не з`ясованими обставини крадіжки в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг. Частина 2 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були допущені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку.

Згідно обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, потерпілим по кримінальному провадженню зареєстрованому в ЄРДР за № 0000214 від 04.06.2014 року визнано по епізоду замаху на викрадення дизельного палива з ТОВ Маяки - ОСОБА_9 , без визначення її як представника, та підтвердження її повноважень.

Разом з цим, із зазначеного кримінального провадження вбачається, що в порушення вимог статті 58 КПК України відповідно до яких потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.Частиною 3 статті 58 КПК України передбачені документи, яким підтверджуються повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні. Вказані вимоги чинного кримінального процесуального законодавства не було виконано ні органом досудового слідства ні судом першої інстанції.

Таким чином, обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 і вирок суду першої інстанції не містять належних даних щодо потерпілого та його представника, що дає апеляційному суду підстави вважати, що судові засідання в суді першої інстанції відбувалися без участі потерпілого.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, журналів судових засідань та звукозапису судового провадження,підготовчі судові засідання обвинувального акту щодо ОСОБА_7 відбувалися також і без участі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що два кримінальних провадження були об`єднані судом першої інстанції, але при цьому судом не було з`ясовано питання щодо належного прокурора, який мав би право приймати участь в судових засіданнях по об`єднаним кримінальним провадженням, оскільки постановами про призначення групи прокурорів, були визначені по вказаним кримінальним провадженням різні прокурори у групі процесуальних керівників і прокурором відповідною постановою не було змінено групу прокурорів по об`єднаному кримінальному провадженню. Що також свідчить про безумовне скасування вироку суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Відповідно до вимог п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному і касаційному судах.

Таким чином, апеляційним судом було встановлено, що судове провадження фактично було здійснено за відсутністю потерпілого і обвинуваченого.

Відповідно до вимог п. 3, 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, а також потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші порушення вимог КПК України, які також тягнуть за собою скасування оскаржуваного вироку суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 районний суд не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування, повідомлені про підозру та зверненні до суду з обвинувальним актом.

Апеляційним судом встановлені обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві, складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі Камасінскі проти Австрії, №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі Даллос проти Угорщини, № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54, а також Даллос проти Угорщини, п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в не них викладені конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема яким чином, звідки було вчинено крадіжку заднього мосту до авто, чим підтверджується наявність у потерпілого автомобіля, та вартість викраденого. Також немає ніяких відомостей щодо викрадення інших деталей ОСОБА_7 , оскільки в заяві потерпілого ОСОБА_8 вказано на крадіжку запчастин до автомобіля. Щодо замаху на викрадення пального, яке належить ТОВ Маяк, то в обвинувальному акті, крім зазначених вище недоліків, також відсутнє чітко сформульоване обвинувачення, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Крім того, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише анкетні данні обвинувачених, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрюються останній.

Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_7 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .

Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, є безпідставними на недопустимими.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_7 висунуте не було у встановленому законом порядку, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

Більш того, вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Також судом першої інстанції були порушені і вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки з запису судового засідання вбачається, що ОСОБА_7 не визнавав свою вину в інкримінованих йому злочинах в повному обсязі і не давав показання, які б були аналогічні обставинам визначеним в обвинувальному акті, а тому суд не мав права проводити розгляд справи в такому порядку, а повинен був дослідити всі докази у справі.

Незважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції на вищезазначені порушення вимог закону уваги не звернув та ухвалив обвинувальний вирок.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 тримання під вартою апеляційний суд вважає необхідним залишити без зміни, оскільки не знаходить підстав для її зміни чи скасування.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 376, 404, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області
постановив:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 04 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати, призначити новий розгляд обвинувальних актів відносно ОСОБА_7 в тому ж суді в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишити без зміни.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4