Справа № 336/3786/14-К
Провадження № 1-кп/336/11/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середнє, Запорізького району, Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

· 25.01.1995 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 206 КК України (в ред.. 1960 року) до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання покарання на 1 рік;

· 11.12.1995 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст. 94 КК України (в ред.. 1960 року) до 10 років позбавлення волі; 10.03.2005 року звільнився у зв`язку з відбуттям строку покарання;

· 21.10.2011 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі; 24.04.2015 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
До Шевченківського районного суду надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 146; ч.3 ст. 307; ч.1 ст. 263; ч. 1 ст.304 КК України та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 146 КК України. Для розгляду кримінального провадження була призначена колегія суддів.

Під час розгляду зазначеного провадження прокурором було (змінено) уточнено обвинувачення підсудним. При цьому кваліфікація дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не змінювалася. Дії ОСОБА_10 органом досудового слідства були кваліфіковані по ч. 2 ст. 146; ч.1 ст. 263;ч. 1 ст. 304; ч.3 ст. 309 КК України.

В зв`язку з неявкою ОСОБА_10 до суду та порушенням ним обраного запобіжного заходу матеріали відносно нього були виділені в окреме провадження, підсудного було оголошено в розшук.

Судова колегія продовжила розгляд матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 146 КК України.

Під час розгляду справи судом було встановлено наступне.

9 жовтня 2011 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , неповнолітній ОСОБА_7 та дві інші особи, матеріали відносно яких виділені в окремі провадження, біля зупинки громадського транспорту «Кринички», розташованої на ділянці автодороги сполученням «Запоріжжя-Донецьк» у Вільнянському районі Запорізької області, діючи умисно, вступили у злочинну змову між собою на викрадення і позбавленні волі ОСОБА_11 . З метою реалізації спільного злочинного наміру інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, (далі - особа 1) зажадала від неповнолітнього ОСОБА_7 та іншої особи, матеріали відносно якої також виділені в окреме провадження (далі - особа 2) знайти ОСОБА_11 , що зник з місця вбивства ОСОБА_12 .

Неповнолітній ОСОБА_7 та особа 2, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення та позбавлення волі ОСОБА_11 , виконуючи незаконні вимоги особи 1, попрямували на пошуки потерпілого. Наздогнавши ОСОБА_11 в лісосмузі, розташованій біля села Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, вони відразу ж повідомили по телефону про це особу 1, після чого, з метою утримання ОСОБА_11 , застосували до нього фізичне насильство, що виявилося в завданні неповнолітнім ОСОБА_7 одного удару ногою в область голови ОСОБА_11 , а також не менше двох ударів руками по тулубу останнього кожним з них, чим заподіяли потерпілому фізичний біль.

ОСОБА_6 , дізнавшись про те, що ОСОБА_11 спійманий особою 2 та ОСОБА_7 , на автомобілі «Skoda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільно з особою 1 прибув до зупинки громадського транспорту «Кринички», розташованій на ділянці автодороги сполученням Запоріжжя Донецьк у Вільнянському районі Запорізької області, де за вимогою особи 1 сів до салону автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_13 та перегнав його до місця мешкання особи 1, а саме: АДРЕСА_3 , де залишився очікувати на прибуття особи 1 та неповнолітнього ОСОБА_7 і особи 2, які виконували свій спільний злочинний намір щодо викрадення ОСОБА_11 .

В той же день, приблизно о 20 годині 30 хвилин, коли особа 1 разом з ОСОБА_11 прибули до зазначеного будинку, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою і з мовчазної згоди особи 1, використовуючи наявний у нього електрошокер, почав незаконно застосовувати його по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 , чим заподіяв йому фізичні страждання.

Після цього, 09 жовтня 2011 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з особою 1, використовуючи чисельну і фізичну перевагу над потерпілим, погрожуючи йому фізичною розправою, всупереч волі потерпілого, помістив ОСОБА_11 в салон автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , і доставив його до міста Бердянська Запорізької області, де особа 1, виконуючи їх спільний злочинний намір, продовжила незаконно утримувати потерпілого в квартирі АДРЕСА_4 до того, як ОСОБА_11 був звільнений працівниками міліції 10 жовтня 2011 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, розкаявся у вчиненому та підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. Просив його суворо не карати, не позбавляти волі, оскільки він щойно відбув покарання у вигляді позбавлення волі, зробив необхідні висновки та став на путь виправлення. При цьому пояснив, що він діяв за вказівками ОСОБА_10 , у якого працював водієм на час скоєння злочину. Останній мав намір знайти ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які не повернули йому автомобіль, який ОСОБА_15 надав їм в користування. Крім того, ОСОБА_15 казав, що ОСОБА_14 вкрав у нього грошові кошти в сумі 20 000 грн., виділені на будівництво. Інші подробиці ОСОБА_6 не були відомі, ОСОБА_15 його запросив для транспортування автомобіля, який він мав намір забрати у ОСОБА_14 та ОСОБА_11

9 жовтня 2011 року приблизно о 18 годині він разом з ОСОБА_16 за вказівкою ОСОБА_10 на таксі під`їхали до автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», який стояв біля зупинки «Кринички» по трасі Запоріжжя-Донецьк. Там вже знаходився ОСОБА_10 , який приїхав раніше на своєму автомобілі «Skoda Fabia» разом з ОСОБА_17 . Автомобіль ОСОБА_15 стояв передньою частиною перед автомобілем «Mitsubishi Lancer». Коли ОСОБА_6 підійшов ближче, то побачив, що на землі біля відбійника на спині лежить ОСОБА_18 . На його питання, що сталося, ОСОБА_15 відповів, що ОСОБА_19 вдарив ОСОБА_20 , а ОСОБА_11 утік. На прохання ОСОБА_15 він підігнав автомобіль останнього багажником до місця, де лежав ОСОБА_18 . Разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 вони поклали ОСОБА_22 до багажного відділення автомобіля «Skoda Fabia», на якому ОСОБА_23 та ОСОБА_15 повезли його до лікарні. Після того як ОСОБА_23 та ОСОБА_15 приїхали до лікарні, останній побіг за носилками, а ОСОБА_23 залишився біля машини, відкрив багажник та став чекати ОСОБА_15 . Коли ОСОБА_15 повернувся з носилками, вони вдвох поклали на них ОСОБА_22 та віднесли його до приймального відділення. Там лікар оглянув тіло ОСОБА_22 та повідомив, що той помер. Після цього вони з ОСОБА_15 сіли до машини та поїхали до того місця, де вони забирали ОСОБА_22 і де залишився автомобіль «Mitsubishi Lancer». Коли вони приїхали, ОСОБА_15 дав йому ключі від цього автомобіля та попросив відігнати його до с. Сергіївка. Сам ОСОБА_15 поїхав по дорозі Запоріжжя-Донецьк, оскільки йому зателефонував ОСОБА_19 , який повідомив, що вони з ОСОБА_21 знайшли ОСОБА_11 . ОСОБА_23 приїхав до с. Сергіївка до будинку ОСОБА_15 . Останній приїхав разом з ОСОБА_24 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 . Коли ОСОБА_24 завели до літньої кухні ОСОБА_23 підійшов до нього та почав розпитувати, що вони з ОСОБА_20 накоїли. Також він один раз вдарив ОСОБА_24 електрошокером у область шиї. Після цього ОСОБА_15 попросив ОСОБА_23 відвезти ОСОБА_24 до м. Бердянськ, оскільки він сам погано себе почував. Під час поїздки ОСОБА_15 та ОСОБА_24 сиділи на задньому сидінні та про щось розмовляли. Коли вони приїхали в ОСОБА_25 , ОСОБА_15 та ОСОБА_24 пересіли в інший автомобіль, а ОСОБА_23 повернувся додому.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненому не визнав та зазначив, що умислу на викрадення людини у нього не було, потерпілому ОСОБА_11 він не погрожував.

09 жовтня 2011 року він поїхав до свого друга ОСОБА_26 в село Сергіївка.. Через деякий час приїхав батько ОСОБА_27 - ОСОБА_10 . Разом з ОСОБА_28 та ОСОБА_29 вони поїхали до ОСОБА_6 , якого також забрали із собою. Після цього вони поїхали у с.Льовшино, де він разом з ОСОБА_6 пересіли у інший автомобіль, а ОСОБА_28 і ОСОБА_10 поїхали далі на автомобілі останнього. Вони з ОСОБА_23 приїхали на стоянку біля супермаркету у Шевченківському районі м. Запоріжжя, постояли там пів-години, але так ніхто і не приїхав. Потім вони попрямували уздовж Вільнянської траси у напрямку міста Вільнянськ. Їхали вони на протязі приблизно 30 хвилин, потім ОСОБА_6 щось сказав водію автомобіля, на якому вони їхали і водій розвернув автомобіль та вони поїхали у бік міста Запоріжжя. Через 15-20 хвилин вони побачили автомобіль ОСОБА_10 , зупинилися та вийшли з машини. Водій одразу після того як вони вийшли, поїхав. Машина ОСОБА_10 стояла біля зупинки громадського транспорту «Кринички», яка розташована по Вільнянській трасі. Біля зазначеної зупинки громадського транспорту ОСОБА_7 побачив ОСОБА_26 , який був увесь блідий та повідомив, що «збили людину». Поряд з автомобілем ОСОБА_15 біля дороги лежав чоловік Вони разом поклали тіло людини у машину і ОСОБА_10 та ОСОБА_6 поїхали до лікарні, а ОСОБА_7 та ОСОБА_28 попрямували до міста Запоріжжя. Приблизно через 15-20 хвилин вони зустріли ОСОБА_30 та почали йому кричати та звати його. ОСОБА_31 зупинився на їх голоси. Після цього ОСОБА_7 підійшов до потерпілого та наніс йому один удар ногою в область голови, оскільки той намагався втекти. Після цього вони вже утрьох попрямували у бік міста Запоріжжя. Потім ОСОБА_28 зателефонував своєму батькові, вони про щось поговорили та через 15-25 хвилин до них під`їхав ОСОБА_10 та забрав їх. ОСОБА_28 сів на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_31 сіли на заднє сидіння. Звідти вони прибули до села Сергіївка, де їх вже чекав ОСОБА_6 на автомобілі марки «Мітсубісі» червоного кольору. Після цього ОСОБА_10 разом з ОСОБА_32 та ОСОБА_6 попрямували до літньої кухні, а він з ОСОБА_33 пішли до будинку.

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що він працював у ОСОБА_10 на будівництві, будував у нього забори, теплиці та займався збиранням горіхів, але посварившись з ним на початку літа 2011 року пішов від нього, не став більше в нього працювати. З ОСОБА_14 вони товаришували та разом працювали у ОСОБА_10 . Також ОСОБА_24 було відомо, що у ОСОБА_14 з ОСОБА_10 були якісь свої «негаразди», оскільки у ОСОБА_10 зникли грошові кошти виділені на будівництво будинку, а ОСОБА_14 працював у нього будівником, тому ОСОБА_10 підозрював ОСОБА_14 у крадіжці тих грошей.

09.10.2011 року ОСОБА_14 попросив його поїхати з ним на зустріч з його знайомим, з яким він постійно спілкувався та якому він начебто був винен гроші або машину. Вони під`їхали та зупинились біля зупинку транспорту «Кринички». Їхали вони на машині «Мітсубісі Лансер» за кермом якої був ОСОБА_14 . Поговоривши по телефону ОСОБА_14 сказав, що хлопець переніс зустріч саме на це місце оскільки у ОСОБА_14 з собою не було водійських прав, та щоб не було проблем з міліцією вони зупинились саме на цьому місці.

Після того як ОСОБА_14 поговорив по телефону до них під`їхала машина ОСОБА_10 , яка стала попереду їх машини, загородивши їм виїзд, так що вони не змогли б виїхати. Скільки людей було в машині він не бачив, але ОСОБА_10 він бачив у світлі автомобільних фар. ОСОБА_14 вискочив з машини, за ним побігли люди, які вийшли з машини ОСОБА_15 . Мазур також вискочив з машини, оскільки злякався, побачивши, що ОСОБА_14 почав тікати. Він побіг у лісосмугу, спочатку почув один хлопок, начебто розірвалась шина. Він перелякався та впав на землю. Озирнувшись побачив, що ОСОБА_10 стояв перед машиною і дивився в його сторону та щось кричав, що саме він не чув. Потім ОСОБА_11 переліз через огорожу та побіг до дачних ділянок, відбіг метрів на 400 та відлежався хвилин 20. Що відбувалося далі на зупинці «Кринички» йому вже не було чутно. Потім він вирішив подивитися що там трапилося, та обійшовши лісосмугу перейшов на іншу частину дороги. Несподівано з темноти вийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_28 . Спочатку ОСОБА_24 хотів тікати від них, але потім передумав, оскільки вони все одно б його догнали. ОСОБА_7 наніс йому удар ногою по голові, від якого він впав на землю. Після цього ОСОБА_21 та ОСОБА_19 підняли його під руки та повели в сторону м. Запоріжжя, сказавши що з ним хоче поговорити ОСОБА_10 . ОСОБА_28 подзвонив ОСОБА_10 та повідомив йому що вони знайшли ОСОБА_11 та що він може приїжджати. Мазур просив щоб ОСОБА_7 та ОСОБА_28 його відпустили, але ОСОБА_28 сказав, що йому потрібно поговорити з ОСОБА_10 . Коли вони прямували у сторону м. Запоріжжя до них під`їхав ОСОБА_10 , ОСОБА_24 посадили до нього у машину. З ним хтось сів поряд і вони поїхали до ОСОБА_10 додому у с. Сергіївка. Також ОСОБА_11 повідомив, що до машини він сідати не хотів, але ОСОБА_19 та ОСОБА_21 примусили його, сказали, що треба поговорити з ОСОБА_10 .

Після того як вони приїхали до ОСОБА_10 , останній разом з ним та ОСОБА_6 попрямували до літньої кухні, а ОСОБА_7 з ОСОБА_33 пішли до будинку. ОСОБА_6 почав кричати на нього. В руках У ОСОБА_6 був предмет схожий на електрошокер, яким він вдарив його у шию, завдавши біль. Після цього ОСОБА_11 попросив ОСОБА_10 відпустити його та повідомив, що він хоче поїхати до свого сина у Москву. ОСОБА_10 погодився дати йому гроші на дорогу та попросив його поїхати спочатку до м. Бердянськ, допомогти йому забрати якісь речі з лікарні. Після цього ОСОБА_10 ОСОБА_6 та він сіли до машини та поїхали до м. Бердянськ. Їхали вони години дві, по дорозі зупинялися для того, щоб сходити в туалет. Приїхавши до міста вони спочатку заїхали до лікарні, потім до знайомої ОСОБА_10 , яка дала йому 10 таблеток, щоб він став краще себе почувати. Потім вони знов поїхали до лікарні, там забрали речі та поїхали на квартиру ОСОБА_10 в м. Бердянську, де саме вона знаходилась він не пам`ятає, оскільки погано орієнтувався в місті.

Також, в кримінальному провадженні у встановленому законом порядку була призначена судово-медична експертиза № 2418 від 13.10.2011 року, з якої вбачається наступне:садна в області чола праворуч, в області правого лучезап`ястного суглоба у гр. ОСОБА_11 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів у термін, що не суперечить обставинам справи.

Судом було досліджено протокол та відеозапис слідчого експерименту від 20.03.2014 року, який проводився органом досудового слідства за участю ОСОБА_7 та понятих , під час якого були відтворені дії, обстановка та обставини події, що сталася.
Надані суду матеріали містять пояснення ОСОБА_7 , якому було запропоновано коротко повідомити про обставини вчиненого злочину, а потім на місці в динаміці показати як відбувалися події 09 жовтня 2011 року. ОСОБА_7 погодився та повідомив, що 09 жовтня 2011 року він поїхав до свого друга ОСОБА_26 в с. Сергіївка. Через деякий час приїхав ОСОБА_10 , забрав їх з ОСОБА_28 та вони поїхали до ОСОБА_6 , якого також забрали із собою. Після цього вони прослідували у с. Льовшино, де він разом з ОСОБА_6 пересіли у інший автомобіль, а ОСОБА_28 і ОСОБА_10 поїхали далі на своєму автомобілі. Потім він та ОСОБА_23 приїхали на 3-й Шевченківський район в. Запоріжжі, постояли там пів-години на стоянці біля супермаркету, а потім вони попрямували уздовж траси у напрямку міста Вільнянськ. Їхали вони на протязі приблизно 30 хвилин, потім ОСОБА_6 щось сказав водію автомобіля, на якому вони їхали і водій розвернув автомобіль і поїхав у бік міста Запоріжжя. Через 15-20 хвилин вони побачили автомобіль ОСОБА_10 , зупинилися біля зупинки громадського транспорту «Кринички», яка розташована по Вільнянській трасі та вийшли з машини. Водій поїхав одразу після того, як вони вийшли з автомобіля. Біля зазначеної зупинки громадського транспорту ОСОБА_7 побачив ОСОБА_26 , який був увесь блідий та повідомив, що «збили людину». На землі поряд з відбійником лежав чоловік. Вони поклали тіло людини у машину, після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_6 повезли її до лікарні, а ОСОБА_7 та ОСОБА_28 попрямували пішки до міста Запоріжжя. Приблизно через 15-20 хвилин вони побачили на узбіччі ОСОБА_30 , почали йому кричати, щоб той зупинився. Як пояснив ОСОБА_7 , він підійшов до потерпілого та наніс йому один удар ногою в область голови, оскільки ОСОБА_24 намагався втекти. Після цього вони вже утрьох попрямували у бік міста Запоріжжя. Потім ОСОБА_28 зателефонував ОСОБА_10 , вони про щось поговорили та через 15-25 хвилин до них під`їхав ОСОБА_10 та забрав їх. ОСОБА_28 сів на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_31 сіли на заднє сидіння. Звідти вони прибули до села Сергіївка, де їх вже чекав ОСОБА_6 на автомобілі марки «Мітсубісі» червоного кольору. Після цього ОСОБА_10 разом з ОСОБА_32 та ОСОБА_6 попрямували до літньої кухні, а він з ОСОБА_33 пішли до будинку.

Судом було досліджено протокол та відеозапис слідчого експерименту від 08.04.2014 року, який проводився за участю ОСОБА_11 під час досудового слідства. Надані суду матеріали містять пояснення ОСОБА_11 , які він надавав під час проведення експерименту через невеликий проміжок часу після подій, про які він розповідав. Зокрема, ОСОБА_11 в ході експерименту ОСОБА_11 пояснив, що в 2011 році, точну дату не пам`ятає, він та покійний ОСОБА_14 приїхали на зустріч, про яку ОСОБА_14 домовлявся з кимось з приводу придбання якогось автомобіля та отримання грошей. ОСОБА_11 з ОСОБА_14 прибули до зупинки громадського транспорту «Кринички» з боку міста Вільнянськ Запорізької області та стали чекати на прибуття особи, з якою ОСОБА_14 домовлявся про зустріч по телефону. У той час було темно - не пізніше 22 годин. ОСОБА_11 та ОСОБА_14 були на автомобілі марки «Мітсубісі Лансер», який належить сину ОСОБА_10 - ОСОБА_34 . Як пояснив ОСОБА_11 , він орендував у ОСОБА_35 вказаний автомобіль для того щоб займатися приватним бізнесом, збиранням та продажем горіхів.

Прибувши на зупинку громадського транспорту «Кринички», ОСОБА_11 та ОСОБА_14 стали чекати на прибуття особи, з якою повинна була відбутися зустріч. ОСОБА_14 у той час розмовляв по мобільному телефону.

Одразу після цього, попереду їх автомобіля, «підрізавши» його, зупинився автомобіль марки «Шкода» синього кольору, який належить ОСОБА_10 . Побачивши цей автомобіль ОСОБА_14 кинув свій мобільний телефон, вискочив через водійські двері та побіг у бік міста Вільнянська. Помітивши, що до нього з боку передньої пасажирської двері автомобіля марки «Шкода» рухається якась тінь, ОСОБА_11 також вискочив з салону автомобіля та побіг у бік лісосмуги, розташованої уздовж зупинки громадського транспорту. При цьому ОСОБА_11 почув різкий хлопок та впав у лісосмузі. Коли підняв голову, побачив, що між автомобілями, які стояли біля зупинки громадського транспорту «Кринички», була чиясь маленька та товста тінь. ОСОБА_11 подумав, що то був ОСОБА_10 . ОСОБА_11 підняв голову для того щоб дізнатися, через що пролунав хлопок та побачив, що тінь уходить у бік, звідки хлопок було чутно - за зупинку громадського транспорту. Хлопок було чутно із-за будівлі зупинки громадського транспорту, яка знаходилася ліворуч від потерпілого, який лежав у кущах головою до автодороги. Побачивши, що тінь особи уходить у бік хлопку, Мазур піднявся та побіг далі вглиб дачних ділянок, які розташовані за лісосмугою. Так ОСОБА_11 пробіг приблизно 200-500 метрів, після чого відсидівся 20-30 хвилин та вирішив дізнатися, що трапилося на зупинці громадського транспорту «Кринички». За для цього ОСОБА_11 вирішив обійти зупинку, зайти до неї з іншого боку автодороги та подивитися на те, що трапилося.

Як тільки ОСОБА_11 перейшов проїжджу частину, він побачив, що на нього вже швидко біжать ОСОБА_7 та ОСОБА_28 , які кричали йому зупинитися. Коли ОСОБА_7 підбіг, він наніс ОСОБА_11 удар ногою по голові. Потерпілий намагався від них тікати, але не став цього робити тому, оскільки ОСОБА_7 , та ОСОБА_28 фізично розвинені більше ніж він. Після удару ОСОБА_7 , потерпілий впав на коліна, потім ще хтось з них наніс два удари. Після Цього ОСОБА_7 та ОСОБА_28 підняли потерпілого під руки та повели у бік міста Запоріжжя уздовж того боку автодороги, де вони його спіймали. При цьому ОСОБА_28 розмовляв з ОСОБА_10 по мобільному телефону. Тікати від ОСОБА_35 та ОСОБА_7 . Мазур не намагався, тому що вони наздогнали б його. Під час руху вздовж дороги ОСОБА_11 просив їх відпустити його, але вони на це не погодилися. ОСОБА_28 та ОСОБА_7 утримували ОСОБА_11 для того, щоб з ним побалакав ОСОБА_10 . З приводу чого ОСОБА_10 хотів говорити з ним, ОСОБА_11 не відомо, а ОСОБА_28 та ОСОБА_7 з цього приводу нічого не пояснювали. Скоріш за все ОСОБА_10 просив ОСОБА_35 та ОСОБА_7 спіймати його та не відпускати.

На уточнююче питання слідчого стосовно того, чи передбачає він, хто саме міг наносити йому удари після удару ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що першим удар наніс ОСОБА_7 , тому що він займається кікбоксінгом та завжди наносить удари ногами. ОСОБА_7 товаришував з ОСОБА_36 зі школи, з дитинства, вони разом відвідували якусь спортивну секцію.

На питання слідчого про те, чим усе закінчилося, потерпілий пояснив, що потім його піймали ОСОБА_28 та ОСОБА_7 , повели у бік міста Запоріжжя. При цьому вони зателефонували ОСОБА_10 і той приїхав забрав їх на машині та повіз додому.

На питання слідчого стосовно того, чи керував хтось окрім ОСОБА_10 автомобілем марки «Шкода», який під`їхав до зупинки громадського транспорту «Кринички», потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що при ньому ніхто окрім ОСОБА_10 на вказаній машині не їздив, тому що автомобіль новий і ОСОБА_10 нікому його не давав. Коли під`їхав автомобіль марки «Шкода» ОСОБА_11 одразу зрозумів, що приїхав ОСОБА_10 .

Зазначені пояснення ОСОБА_11 аналогічні тим поясненням, які він давав в суді, але більш детальні, оскільки надавалися потерпілим значно раніше та без впливу підсудних, який вони могли застосовувати до потерпілого на більш пізніших стадіях досудового слідства. На думку суду, пояснення ОСОБА_11 під час слідчого експерименту підтверджують причетність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до інкримінованого їм злочину. Вказані докази є достовірними, оскільки вони отримані у законному порядку, є конкретними та узгоджуються між собою, з них послідовно та логічно вбачаються встановлені судом обставини справи.
Згідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши вказану сукупність досліджених достовірних належних та допустимих доказів, суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ніяких погроз потерпілому він не виказував та до останнього насилля не застосовував, а також, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження були спричинені не від його дій, а злочинних дій інших осіб, які після вказаних подій насильно утримували потерпілого вдома у особи 1 та знущалися над ним, оскільки такі показання обвинуваченого суперечать встановленим судом об`єктивним обставинам справи.
На думку суду, даний злочин вищевказані особи вчинили за попередньою змовою, при цьому вони діяли спільно, спираючись у своїх діях один на одного, а тому повинні нести спільну відповідальність за настання суспільно небезпечних наслідків.

Вказані показання ОСОБА_7 , який безпосередньо зацікавлений в результатах розгляду справи, суд розцінює як його спробу ввести суд в оману задля уникнення відповідальності за вчинене кримінальне-каране діяння.
На підставі викладеного, згідно встановлених обставин справи дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі і викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченим, судом не встановлено.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обом обвинуваченим, судом визнано їх щире каяття та, крім того, щодо ОСОБА_7 вчинення злочину неповнолітнім.

При призначенні покарання обвинуваченим суд бере до уваги вищевказані обставини, враховує і ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який закон відносить до категорії злочинів середньої тяжкості, і встановлені судом фактичні обставини вчиненого таобсяг винних дій кожного, і дані про їх особи: ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, на обліках у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, ОСОБА_7 , раніше не судимий, на обліках у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання.
Суд при цьомутакож бере до уваги і суб`єктивне ставлення обох обвинувачених до вчиненого ними кримінально-караного діяння - у скоєному щиро розкаялися, критично ставляться до вчиненого.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обом обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі.
Судом не встановлено підстав для застосування при призначенні покарання ст. 69 КК України.
При цьому суд при призначенні покарання, враховуючи встановлену тяжкість названого злочину і перераховані позитивні відомості про особи винних та конкретні обставини справи, дійшов висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання, тобто про звільнення їх від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду, вказані покарання будуть справедливими, необхідними та достатніми для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинівяк ними самими, так і іншими особами, тобто покарання, що призначаються, досягнуть мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Під час судового розгляду клопотань про скасування вказаного запобіжного заходу чи обрання нового не надійшло.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 судом не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу на час набрання вироку чинності суд не вбачає.

Дані про речові докази та витрати на залучення експертів відсутні. Цивільний позов у справі не заявлено.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Згідно із правилами ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього зобов`язання, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) років.
Згідно із правилами ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього зобов`язання, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання - залишити без змін.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3