Справа № 460/1240/15-к
Провадження №1-кп/460/286/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2015року м.Яворів
07 травня 2015року
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4

21.05.2014року обвинувачений ОСОБА_4 , прибув для проходження військової служби за мобілізацією, у військову частину - НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
В цей же день, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду радіотелефоніста відділення зв`яку взводу управління командира протитанкової батереї бригади військової частини - НОМЕР_2 та набув статусу військовослужбовця.
03 березня 2014 року, за сигналом «Тривога», військову частину- НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби.
В подальшому 10.06.2014року, відповідно до плану відмобілізування та приведення військової частини - НОМЕР_2 у бойову готовність введено в дію нове умовне найменування бригади «військова частина - польова пошта В НОМЕР_3 ».
Знаючи про особливий період несення та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 09.12.2014 року, близько 09 год. 00 хв., не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, вчасно не з`явився із лікувального закладу у військову частину, а прибув до місця свого проживання до призиву що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив свій час на власний розсуд.
25.03.2015 року, близько 09 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_4 добровільно прибув у військову частину польова пошта - НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків та несення твійськової служби.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби в період з 09.12.2014 року по 25.03.2015 року без поважних причин самовільно залишив територію військової частини польова пошта- НОМЕР_1 , де був відсутній на службі у вказаний період, перебуваючи за місцем свого проживання тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. Крім цього, додатково пояснив, що він відлучився з території військової частини щоб допомогти батькам по господарству. У вчиненому щиро розкаявся, запевнивши, що подібного більше не повториться, просить суворо не карати та надати йому можливість надалі проходити військову службу.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин тривалістю більше місяця доведена повністю а його дії за ч.3 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 ККУкраїни, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, його відношення до скоєного злочину та бажання продовжувати військову службу, а тому слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, та призначити йому покарання, у виді 2(двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а саме, не покидати територію військової частини без дозволу командира частини, контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1

В И Р І Ш И В :

Суддя ОСОБА_1