Справа № 750/8003/13-к
Провадження № 1-кп/750/1/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2015 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілої - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_9
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з
повною вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох
малолітніх дітей: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2
та сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, інваліда 3
групи, судимого 02.10.2014 року Деснянським районним судом
м. Чернігова за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 680
грн., зареєстрованого та проживаючого за адресою:
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч. 2, 186 ч. 1, 186 ч. 2, 356 КК України, -
19.04.2013 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи на ділянці дороги по проспекту Миру м. Чернігова, поблизу перехрестя проспекту Миру та вул. Борисенка, умисно наніс ОСОБА_13 удар металевим предметом у праву частину обличчя та два удари вказаним предметом в область голови ОСОБА_12 , яка руками прикривалась від ударів, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку експерта № 362 від 01.07.2013 року у ОСОБА_6 маються тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця та забиття м`яких тканин обличчя, саден 1-го пальця правої кісті, котрі виникли від дії тупих, твердих предметів, могли утворитись 19.04.2013 року. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синець та забиття м`яких тканин обличчя відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а садна 1-го пальця правої кісті кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням по ст.ст. 125 ч. 2, 186 ч. 1, 186 ч. 2, 356 КК України не визнав та показав, що у 2006 року на станції «Енергія», де на той час працював, він познайомився з чоловіком потерпілої - ОСОБА_14 . В ході розмови останній повідомив, що разом з дружиною вони придбали двокімнатну квартиру і мають намір переобладнати її під магазин з продажу автозапчастин, та запитав у нього, чи не знає, кому можна здати його в оренду. На це він сказав, що може взяти магазин в оренду, оскільки має великий досвід з продажу автозапчастин. Тоді, ОСОБА_14 запропонував йому разом займатися цим бізнесом. Тобто, він не буде сплачувати кошти за орендну приміщення магазину на умовах того, що вони разом закуповуватимуть товар, а саме автозапчастини, які будуть реалізовувати, а отримані прибутки від цього ділити між собою порівну. Він погодився. Однак, в подальшому зі спільним бізнесом у них не склалося, оскільки потерпіла та її чоловік не давали грошей на придбання товару. На початку 2007 року, разом з ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_14 на мікроавтобусі останнього вони їздили до м. Києва, де на свої власні кошти він придбав автозапчастини для подальшої їх реалізації. Придбані автозапчастини він привіз до магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та уклав з ОСОБА_6 договір оренди на вказане вище приміщення. Згідно умов договору оренди він щомісяця сплачував ОСОБА_6 5000 грн. орендної плати. Меблі та обладнання для магазину він придбавав за власні кошти. Також, він вкладав свої кошти у ремонт приміщення магазину. Неофіційно магазин став працювати з середини 2007 року, а саме йому телефонували клієнти і він з приміщення магазину доставляв їм автозапчастини. На той час він вже був зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності. Офіційно магазин став працювати з 2008 року. На прохання ОСОБА_6 у 2008 році він взяв до себе її сина ОСОБА_7 , щоб той вчився у нього працювати на комп`ютері та підбирати автозапчастини. ОСОБА_7 допомагав йому в роботі, а він з ним розраховувався. В травні 2009 року у нього стала працювати його дружина, яка при перевірці бухгалтерських документів та проведенні інвентаризації виявила нестачу товару на суму більше 40 000 грн. З`ясовуючи причину такої нестачі товару, у нього з ОСОБА_7 виник конфлікт, оскільки у останнього були ключі від магазину і він там часто відпочивав зі своїми друзями, залишаючи їх на самоті. Виходячи з цього, він прийшов до висновку, що це друзі ОСОБА_7 могли викрасти товар, тому і утворилась вказана вище нестача. Наступного дня він приїхав до ОСОБА_6 додому та розповів про нестачу товару в магазині, але вона стала заперечувати причетність до цього її сина. Потім, він з дружиною прийняв рішення взяти у кредит квартиру в тому ж будинку, де знаходився магазин потерпілої, але з іншої сторони, та переобладнати її під магазин, оскільки не хотів більше працювати з ОСОБА_6 , так як вважав її непорядною людиною. Коли вони придбали квартиру і стали переобладнувати її під магазин, то про це дізнався ОСОБА_7 , і з цього приводу у нього з ОСОБА_6 виник конфлікт. 25.05.2009 року до магазину ОСОБА_6 за викликом останньої приїхали працівники міліції. Він надав їм всі необхідні документи, після чого працівники міліції відібрали пояснення та поїхали. Вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів категорично заперечує, оскільки мобільні телефони у ОСОБА_7 не викрадав, майно у ОСОБА_6 не забирав і тілесних ушкоджень останній не завдавав. Заявлені по справі позови не визнає.
Не дивлячись на повне заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 , його вина у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ст.ст. 356, 125 ч. 2 КК України повністю підтверджується зібраними та перевіреними у суді доказами.
Так, допитана у суді потерпіла ОСОБА_6 показала, що з обвинуваченим ОСОБА_9 вона познайомилась у 2006 році через свого чоловіка. Вони вирішили з чоловіком вкласти гроші в магазин та запропонувати ОСОБА_9 в ньому працювати разом з їх сином. З обвинуваченим домовились, що вони купують приміщення для магазину, дають гроші на придбання обладнання та товару, а той буде працювати та залучати своїх клієнтів, оскільки раніше працював менеджером з продажу автозапчастин, розвиваючи таким чином їх спільний бізнес. Також, вони домовились, що отриманий від зайняття такою діяльністю прибуток, будуть розподіляти між собою порівну 50 на 50. Для цього, вона зі своїм чоловіком викупила квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яку переобладнали під магазин з продажу автозапчастин і з 05.05.2008 року стали працювати. До цього, 01.03.2008 року вона уклала з обвинуваченим строком на один рік договір оренди на частину вказаного вище магазину, але зробила це тільки для того, щоб ОСОБА_9 міг зареєструватися, як фізична особа підприємець, і відкрити на себе підприємницьку діяльність. При здійсненні підприємницької діяльності вони свої стосунки ніяким чином документально не оформлювали, все відбувалося фактично за усною домовленістю. Спочатку вони працювали нормально, ніяких непорозумінь між ними не було. З метою нарощування складу, вони за спільною згодою вирішили вкладати отримані ними прибутки в придбання більшої кількості автозапчастин. Зі слів сина, який працював разом з обвинуваченим, їй було відомо, що товар до магазину надходив і добре реалізовувався. 19.05.2009 року її син дізнався, що обвинувачений купив собі квартиру під магазин в тому ж будинку, де знаходився і її магазин, але з іншої сторони. Зрозумівши, що ОСОБА_9 хоче від них піти, вона цього ж дня зустрілась з обвинуваченим і запропонувала порахувати, хто скільки грошей вклав в їх спільний бізнес, та розійтись по нормальному, на що той погодився. В зв`язку з тим, що у неї виник конфлікт з ОСОБА_9 щодо належності майна, яке знаходилось в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 », вона 25.05.2009 року викликала працівників міліції, які на її прохання опечатали зазначений магазин до з`ясування всіх обставин, а саме, яке майно кому належить. Ключі від магазину були у її сина ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Приблизно 09.06.2009 року їй зателефонувала дружина брата обвинуваченого на ім`я ОСОБА_15 та повідомила, що її чоловік та його брат ОСОБА_9 в ніч з 05.06.2009 року на 06.06.2009 року винесли все майно з її магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Наступного дня, в ранковий час, вони разом з чоловіком приїхали до магазину і виявили, що хтось проникав в середину. Вони викликали міліцію, після чого зайшли до приміщення магазину та виявили відсутність майна, а саме обладнання, яке там знаходилось, і що зазначено у обвинувальному акті. Про те, що ОСОБА_9 вивіз все майно з магазину, їй фактично стало відомо зі слів родичів обвинуваченого, який також цього не заперечував, оскільки вважав його своїм. Обладнання, яке знаходилось в її магазині, вона придбавала за свої власні кошти.
15.06.2009 року, у денний час, в її магазині, що знаходиться по АДРЕСА_2 спрацювала сигналізація. Забравши свого сина ОСОБА_7 з лікарні, вони на таксі поїхали до магазину. Прибувши до магазину, її син залишився на місці, а вона поїхала по своїм справам. Через деякий час їй зателефонував син і повідомив, що його б`ють. Коли приїхала до магазину, то побачила, біля магазину відбувається боротьба між її сином та обвинуваченим. Вона втрутилась і стала відтягувати ОСОБА_9 від свого сина. В зв`язку з цим між нею та обвинуваченим виник конфлікт. Коли її син став заступатися за неї, то у нього з кишені випало два мобільні телефони «Нокіа» та ключі, які обвинувачений підібрав та зник з ними на автомобілі. При цьому був присутній ОСОБА_16 . Також, за вказаними подіями спостерігав брат обвинуваченого ОСОБА_17 , який збив з ніг її сина, коли той намагався наздогнати ОСОБА_18 , що тікав з викраденим майном. Потім, через їх знайомого, ОСОБА_9 повернув їм тільки ключі.
30.07.2009 року та 31.07.2009 року, вона дізналась від свого сина про те, що ОСОБА_9 разом з іншими особами викрали належні їй два комп`ютера з магазину «Автонова», який розташований по пр. Миру, 151/22.
19.04.2013 року їй зателефонував чоловік, і вони домовились, що той зустріне її на автомобілі по вул. Борисенко. Приблизно о 19 год., вона йшла з магазину по тротуару пр. Миру в напрямку автомобіля свого чоловіка. В цей час вона почула, що за нею хтось біжить. Коли вона повернулась, то побачила обвинуваченого ОСОБА_19 , який відразу наніс їй удар рукою в обличчя. По удару, вона відчула, що у ОСОБА_19 було щось у руці. Побачивши, що її чоловік став їхати до них, ОСОБА_19 вскочив у свій автомобіль і втік. Після цього, вона відразу звернулась до травмпункту Чернігівської міської лікарні № 2. Очевидцем заподіяння обвинуваченим їй тілесних ушкоджень був її чоловік ОСОБА_14 . Заявлений по справі позов підтримує і просить задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що з ОСОБА_9 він познайомився десь у 2008 році через своїх батьків, коли той приїздив до них додому. В цей час його батьки домовлялися з обвинуваченим щодо відкриття магазину та взаємного співробітництва. Після придбання батьками квартири за адресою: АДРЕСА_2 та переобладнання її в магазин, він став там з ОСОБА_9 працювати не офіційно. Вони займалися продажем автозапчастин. Обладнання для магазину купували його батьки. Зароблені кошти за домовленістю з його батьками, обвинувачений вкладав в розвиток їх спільного бізнесу, а саме придбавалося ще більше автозапчастин. Всіх це влаштовувало. 19.05.2009 року він дізнався, що з іншого торця будинку, де знаходився їх магазин, ОСОБА_9 придбав квартиру під магазин і робить там ремонт. Розуміючи, що відкривши свій магазин, обвинувачений перестане з ними працювати, він відразу зателефонував своїй матері. В цей день між обвинуваченим та його батьками сталася розмова, але про що вони говорили, він не чув. Коли 25.05.2009 року, він приїхав на роботу до магазину, то ОСОБА_20 сказав йому, що він вже тут не працює, і наказав йому забиратися звідти. Він відмовився виходити з магазину. Тоді, обвинувачений разом зі своїм братом ОСОБА_21 та їх дядьком побили його та викинули з магазину. Після цього, він зателефонував своїм батькам, які приблизно через 10 хв. приїхали до магазину. Також, до магазину був викликаний і наряд міліції. Коли до магазину приїхали батьки та співробітники міліції, то обвинувачений зі своїми родичами закрився в магазині з середини і двері не відчиняв. Через деякий час обвинувачений двері відчинив, і вони стали з`ясовувати все, що між ними сталося. Потім, магазин зачинили на ключ, а працівники міліції його опечатали. При цьому, магазин на сигналізацію не ставили. 15.06.2009 року, коли він знаходився в лікарні, йому зателефонувала мати, яка повідомила, що в магазині спрацювала сигналізація. Через деякий час мати на таксі забрала його з лікарні і вони поїхали до магазину, щоб зняти сигналізацію. Прибувши на місце, він пішов відчиняти магазин, а мати поїхала далі по своїм справам. Відкривши магазин, він зняв сигналізацію, а потім знову її поставив, після чого зачинив двері та вийшов на вулицю. Біля магазину до нього підійшов Нагорний, який раніше купував у нього автозапчастини і став з`ясовувати, хто по місту розповсюджує чутки, що його принижують. При цьому, ОСОБА_22 запропонував йому пройти за будинок до магазину обвинуваченого. Він відмовився. Тоді Нагорний взяв його за руку і потягнув за будинок. Завівши його за будинок, Нагорний зателефонував обвинуваченому і повідомив, що вони на місці. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_20 і став вимагати від нього сказати, які чутки він розповсюджує відносно Нагорного. На це, він відповів, що нічого поганого про Нагорного нікому не говорив. Після цього, він зателефонував своїй матері і встиг тільки сказати, що його б`ють. При собі він мав два мобільних телефони «Нокіа Е51» та «Нокіа 6233», які знаходились в кишенях брюк. Приблизно через 10 хв. до них під`їхала його мати. В той час, коли мати підбігла до них, то обвинувачений наніс їй один удар кулаком в обличчя. Від отриманого удару мати впала на землю. В цей час він став заступатися за неї, і між ним та ОСОБА_9 сталася бійка, в ході якої у нього з кишені випали два мобільних телефони «Нокіа» та ключі. Потім, до нього підбіг ОСОБА_17 , який збив його з ніг і вони впали. В ході боротьби з ОСОБА_17 він побачив, як обвинувачений підібрав з асфальту його мобільні телефони та ключі. Він крикнув обвинуваченому, щоб той не забирав його майно, але той ніяким чином не реагуючи на це, вскочив до свого автомобіля і поїхав. В подальшому через знайомого, його матері повернули викрадені у нього ключі. Що стосується подій, які відбувалися в магазині 30.07.2009 року, то він не був їх очевидцем, оскільки в цей час знаходився на сесії. Однак, зі слів ОСОБА_23 , який на той час стажувався в їх магазині, йому відомо, що 30.07.2009 року, в денний час до магазину зайшли ОСОБА_20 та ОСОБА_24 , які забрали комп`ютер та пішли з ним. Наступного дня, в денний час, він разом з ОСОБА_23 знаходився на своєму робочому місці в магазині. В цей час до магазину заскочили ОСОБА_24 та ОСОБА_20 , після чого останній схопив гальмівний диск вагою приблизно 5-7 кг і кинув у нього. Від цього він впав, вдарившись головою об стіну. Потім, брати ОСОБА_25 висмикнули з комп`ютера дроти, забрали його і втекли з ним.
Свідок ОСОБА_26 у суді показав, що обвинуваченого та ОСОБА_27 він знає, як працівників магазину, в якому купував автозапчастини. 15.06.2009 року, в денний час, він заїхав до магазину по пр. Миру, щоб придбати автозапчастини, які він раніше замовляв у ОСОБА_28 . Коли купував автозапчастини, то ОСОБА_29 сказав йому, що ОСОБА_20 говорить про нього образливі слова. Після цього, він відразу зателефонував обвинуваченому, і запропонував зустрітися, щоб з`ясувати, чи говорив той про нього щось погане. Через деякий час, він разом з ОСОБА_30 підійшли до приміщення магазину, яке знаходиться в тому ж самому будинку, але з іншої сторони від магазину, де він купував автозапчастини. Зустрівшись на вулиці біля магазини обвинуваченого, вони стали з`ясовувати, що і хто про нього казав. В ході розмови обвинувачений та ОСОБА_31 з цього приводу стали між собою сперечатися, вказуючи один на одного, що говорили на нього образливі слова. Коли він вже збирався йти звідси, то побачив, що до них прямує ОСОБА_6 . Як тільки вона до них підійшла, то відразу без розмови вдарила ОСОБА_9 кулаком в обличчя. Від отриманого удару обвинувачений закрив руками обличчя та впав. В цей час, ОСОБА_6 лаючись накинулась на ОСОБА_9 і продовжила наносити йому удари руками та сумкою. Потім, до них підбіг ОСОБА_29 і допомагаючи своїй матері, також вдарив обвинуваченого приблизно два рази ногою. Через деякий час до місця бійки підбіг ОСОБА_17 і став їх рознімати, та захищати свого брата. Він також закликав їх припинити бійку. Після цього, обвинувачений підвівся, і закриваючи руками обличчя, яке було у крові, сів до автомобіля, а його брат продовжував з ОСОБА_32 штовхатися. В ході цього, він побачив, що у когось випав мобільний телефон. При цьому, він почув, як ОСОБА_29 сказав ОСОБА_33 , щоб той не наступив на телефон. Потім, ОСОБА_29 підняв той телефон та поклав його до кишені, а ОСОБА_20 в цей момент на автомобілі поїхав звідти. Він не став далі дивитися, як ОСОБА_17 з ОСОБА_34 продовжували конфліктувати, а розвернувся та пішов по своїм справам. Наступного дня ОСОБА_35 та ОСОБА_36 зателефонували йому і запропонували зустрітися. Того ж дня вони зустрілися, і в ході розмови ОСОБА_35 та ОСОБА_36 стала схиляти його на свою сторону, щоб він свідчив проти ОСОБА_18 . Він відмовився і сказав, щоб вони самі між собою розбиралися.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_37 показав, що обвинувачений є його рідним братом. 15.06.2009 року, в денний час, він знаходився у приміщенні магазину, що належить його брату ОСОБА_38 по пр. Миру, де допомагав робити ремонт. В його присутності брату хтось зателефонував на мобільний телефон, він поспілкувався, і сказавши, що скоро повернеться, вийшов з магазину на вулицю. Приблизно через п`ять хвилин, він почув крик брата про допомогу, який доносився з вулиці. Він відразу вибіг на вулицю, і побачив, що на куті будинку лежить на землі брат і його б`ють ОСОБА_35 та ОСОБА_36 . Поряд з ними стояв ОСОБА_16 і спостерігав за цими подіями. Підбігши до них, він спочатку відштовхнув від брата ОСОБА_39 , а потім ОСОБА_40 . Після цього, брат підвівся з землі, сів до автомобіля та поїхав, а він продовжив штовхатися з ОСОБА_41 . В той час, коли вони штовхалися, у Жоголки щось випало з кишені. При цьому, ОСОБА_36 сказав, щоб він не наступив на телефон. Боковим зором, він побачив, як мобільний телефон відлетів від них в сторону, приблизно на два мерти. Потім, суперечка між ними закінчилась і він пішов по своїм справам. Коли відходив звідти, то телефон залишався лежати на землі.
Свідок ОСОБА_14 у суді показав, що ОСОБА_6 є його дружиною, а ОСОБА_7 його син. З обвинуваченим ОСОБА_9 він познайомився приблизно у 2005 році, коли той працював на станції «Енергія», де займався автозапчастинами, а він обслуговував там свій автомобіль. У 2006 році вони з дружиною придбали квартиру по АДРЕСА_2 , і вирішили переобладнати її під магазин з продажу автозапчастин. Для цього вони з дружиною за свої кошти закупили відповідне обладнання для магазину. Оскільки в купівлі-продажі автозапчастин він нічого не розуміє, то вирішив запропонувати ОСОБА_9 зайнятися цим питання. Вони домовились, що він надає ОСОБА_9 приміщення магазина для торгівлі та автозапчастини, а виручені від їх реалізації кошти вони розподілять між собою навпіл. При цьому враховувалось, що ОСОБА_9 мав своїх клієнтів, які раніше купували у нього автозапчастини за попереднім місцем роботи. З цього приводу вони ніяких угод між собою не укладали, а лише його дружина здала обвинуваченому частину магазину в оренду на один рік, уклавши про це договір. Він привозив автозапчастини, які придбавав за власні кошти, а обвинувачений займався їх реалізацією. Коли стали отримувати прибутки, то обвинувачений запропонував вкладати їх у придбання ще більшої кількості автозапчастин, для отримання відповідно і більшого прибутку, на що вони погодились. В подальшому у них з обвинуваченим виник конфлікт з приводу майнових претензій. У 2009 році вони дізналися, що обвинувачений в тому ж самому будинку, але з іншої сторони, переобладнує квартиру під магазин з продажу автозапчастин. Він зустрівся з обвинуваченим і вони домовились все владнати по хорошому, та розійтися. Після того, як у його сина з обвинуваченим виник конфлікт з приводу належності майна, працівники міліції на їх прохання опечатали магазин. Однак, через кілька днів до них зателефонувала дружина одного з братів обвинуваченого та повідомила, що їх магазин пограбували брати ОСОБА_25 . Вони прибули до магазину і побачили, що звідти було все викрадено. З цього приводу вони викликали міліцію, яка все це зафіксувала. Через деякий час він з дружиною знову купив в магазин майже теж саме обладнання, що було викрадено. Також, до магазину вони завезли ще два комп`ютера, які в подальшому були викрадені обвинуваченим, але очевидцем цього він не був. Про викрадення першого комп`ютера йому відомо зі слів особи, яка стажувалась у них в магазині, а другого комп`ютера від сина. Крім того, він бачив, як 19.04.2013 року, в районі перехрестя пр. Миру - вул. Борисенка обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв тілесні ушкодження його дружині ОСОБА_6 , а саме вдарив її по голові рукою, в якій щось було. Всього обвинувачений наніс дружині приблизно три удари по голові. Він спостерігав це на відстані приблизно 80 метрів, знаходячись в автомобілі, і намагався втрутитися, щоб захистити дружину, але не встиг, оскільки ОСОБА_9 заскочив в автомобіль та зник. Також, йому відомо, що між його сином та братами ОСОБА_20 і ОСОБА_17 відбувалась бійка, в ході якої у сина випали з кишені два мобільних телефони, які кудись поділися, але очевидцем тих подій він не був.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_42 показала, що вона з 1975 року по 2008 рік працювала бухгалтером у ВАТ «Чернігівпродтовари». Приблизно у 2005 році їх підприємство викупила фірма «Союз», яка стала міняти в магазинах все старе обладнання на нове. Старе обладнання вивезли з магазинів на склад по вул. Любченка в м. Чернігові, і оскільки його було дуже багато, керівництво вирішило його продати. Всі, хто бажав придбати старе обладнання приходили на склад, вибирали його, потім зверталися до бухгалтерії для визначення його вартості, після чого виписувався рахунок, проводилась безготівкова його оплата та покупець забирав обладнання. При цьому, на складі виписувалася накладна та складався акт прийому-передачі. Таким чином, у зазначеному вище порядку, неодноразово, починаючи з 2006 року, ОСОБА_6 придбавала у них прилавки з вигнутими трубами заводського виробництва.
Свідок ОСОБА_23 у суді показав, що приблизно у літку 2009 році, через свого знайомого він влаштувався на роботу до ОСОБА_6 в магазин з продажу автозапчастин «Автонова» по пр. Миру. Разом з ним в магазині працював і син ОСОБА_6 ОСОБА_29 . На той період часу з обвинуваченим у магазині він не працював. Познайомився він з ОСОБА_9 у 2010 році з приводу придбання у нього автозапчастин. Про стосунки ОСОБА_6 з ОСОБА_9 йому нічого не відомо. Одного разу, влітку 2009 року, коли він знаходився на робочому місці один, в денний час, до магазину зайшло двоє невідомих чоловіків, які сказавши йому, щоб він не втручався, оскільки це не його справа, забрали системний блок та пішли. Він відразу зателефонував ОСОБА_27 та повідомив його про те, що трапилося в магазині. Наступного дня, в денний час, коли він разом з ОСОБА_30 знаходились на робочому місці, до магазину зайшло троє невідомих йому чоловіків, які нічого не пояснюючи забрали системний блок і пішли. В ході викрадення зазначеного майна, ОСОБА_29 за допомогою бити намагався чинити перешкоду тим чоловікам, але вони стільцем заблокували його дії. Крім того, один з чоловіків кинув в їх сторону гальмівний диск, який вдарився об стіну. Серед тих, хто викрадав вказані вище системні блоки, обвинуваченого ОСОБА_9 не було.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_43 показав, що у 2009 році він працював старшим оперуповноваженим карного розшуку Чернігівського міського відділу міліції. Наприкінці травня 2009 року, він, в складі оперативно-слідчої групи, за викликом чергового виїздив до магазину автозапчастин по пр. Миру, де відбулась бійка та з`ясування стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , його братом і дружиною з приводу належності майна, яке знаходилось в магазині. При цьому, ОСОБА_6 стверджувала, що приміщення магазину та майно, яке в ньому знаходиться, належить їй, а обвинувачений заперечував це, і зазначав, що вони працюють за рівними долями, тому частина майна належить йому. При огляді приміщення магазину, він побачив там прилавки, стелажі з автозапчастинами та стіл з комп`ютерами. В їх присутності між обвинуваченим та ОСОБА_41 відбулась бійка, яку вони припинили, вивели всіх з магазину та на прохання ОСОБА_6 опечатали його до з`ясування всіх обставин щодо належності майна.
Свідок ОСОБА_44 у суді показала, що у 2009 році вона працювала старшим дізнавачем відділу дізнання Чернігівського міського відділу міліції. В травні 2009 року, під час чергування в слідчо-оперативній групі, за вказівкою чергового вона виїздила до магазину автозапчастин по пр. Миру в Чернігові. За повідомленням чергового там відбувалась бійка. Прибувши на місце, вона дізналась зі слів ОСОБА_6 , що її сина побив ОСОБА_9 . В середині приміщення магазину ніяких слідів викрадення або пошкодження майна вона не бачила. Все знаходилося на своїх місцях. Крім прилавків, стелажів та автозапчастин, в магазині знаходились і комп`ютери. Оперативно-слідча група викликалася тільки з приводу бійки. В зв`язку з тим, що ніхто з учасників конфлікту не зміг надати їм документи на магазин та майно, яке в ньому знаходилось, вона на прохання ОСОБА_6 опечатала приміщення магазину до з`ясування вказаного вище питання.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_45 показав, що влітку 2009 року, працюючи у відділі карного розшуку, він, за повідомленням чергового міськвідділу міліції про пограбування, в складі слідчо-оперативної групи виїздив до магазину автозапчастин по пр. Миру. Прибувши на місце пригоди та оглянувши приміщення магазину, ними було виявлено порушення загального порядку речей, а саме перевернуті стільці, розкидані речі та від`єднанні шнури від моніторів. На той час в магазині знаходився чоловік на прізвище ОСОБА_46 , який пояснив, що цього дня та напередодні до магазину заходив його знайомий ОСОБА_25 , який взяв якісь речі та системний блок.
Свідок ОСОБА_47 у суді показав, що він допомагав ОСОБА_6 робити ремонт при переобладнанні квартири в приміщення магазину по пр. Миру. При цьому, він бачив, як туди приходив ОСОБА_9 і разом з ОСОБА_48 планували розташування товару в магазині. По закінченню ремонту, в його присутності, до приміщення магазину ОСОБА_9 та ОСОБА_49 завезли приблизно чотири старих стола, які він допомагав розвантажувати. Також, йому відомо, що ОСОБА_9 збирався торгувати і планував замовити нові столи під офіс, та визначав розташування обладнання в приміщенні магазину. Розраховувалась з ним за ремонт магазину ОСОБА_6 . В подальшому від потерпілої ОСОБА_6 йому стало відомо, що ОСОБА_9 вивіз якісь речі з магазину.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_50 показав, що у 2013 році, коли він знаходився неподалік магазину «Горілочка» по вул. Бойовій, то побачив, як обвинувачений ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_6 кулаком в обличчя, від якого та впала. Потім, до місця пригоди відразу під`їхав на автомобілі чоловік потерпілої і вони разом її підняли з землі. На обличчі ОСОБА_6 він побачив свіжу гематому. Після цього, ОСОБА_9 сів в автомобіль і поїхав звідти.
Свідок ОСОБА_51 у суді показала, що 19.04.2013 року, приблизно о 19 год., вона знаходилась на зупинці громадського транспорту «Борисенко» біля магазину «Горілчані вироби», і в цей час вона побачила, як повз зупинку проїхав легковий автомобіль і зупинився. Після цього, з переднього пасажирського сидіння вискочив обвинувачений, і підбігши до потерпілої ОСОБА_6 , яка йшла по тротуару, наніс їй приблизно три удари рукою в голову. Від отриманих ударів потерпіла впала. В цей час вона побачила, як з боку магазину «Горілчані вироби» до місця події їде легковий автомобіль світлого кольору. Як тільки обвинувачений побачив цей автомобіль, то відразу побіг до свого автомобіля, сів в нього та поїхав. Коли вона підійшла до потерпілої, то відразу до них на світлому автомобілі під`їхав її чоловік, який чекав її біля вказаного вище магазину. Потім, вона та якийсь молодий хлопець допомогли чоловіку затягнути потерпілу до автомобіля, оскільки вона не могла самостійно пересуватися, і вони поїхали.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_52 показала, що вона раніше працювала на складі підприємства «Чернігівпродтовари». Приблизно у 2006 році зі складу проводилась реалізація торгового обладнання (прилавки та стелажі). Це відбувалося наступним чином: покупець приходив на склад, обирав там необхідне йому торгове обладнання, після чого виписувалась накладна та через відділення банку проводилась оплата товару. При наявності накладної та чеку про сплату коштів, вона відпускала покупцеві придбане ним торгове обладнання. В такому саме порядку ОСОБА_6 придбала на складі їх підприємства торгове обладнання на трубній основі, яке було виготовлено в заводських умовах. З приводу придбання потерпілою торгового обладнання, а саме прилавків, її викликали до міськвідділу міліції, де на прохання працівників міліції вона їх оглянула та засвідчила, що вони схожі на ті прилавки, які реалізовувалися з її складу.
Свідок ОСОБА_53 у суді показав, що він придбавав у ОСОБА_9 автозапчастини в магазині «Автонова» по пр. Миру в м. Чернігові. Приблизно у 2009 році, він на прохання ОСОБА_9 один раз перевозив автозапчастини з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » до іншого магазину, який знаходився в тому ж будинку, але з іншої сторони. Ніяких прилавків, стелажів, оргтехніки або іншого будь-якого обладнання він не перевозив. Після перевезення автозапчастин він поїхав по своїм справам, і не бачив, що там далі відбувалося.
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 також підтверджується і іншими наданими та перевіреними у судовому засіданні доказами:
· протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.04.2013 року, згідно якого ОСОБА_6 просить провести перевірки з приводу заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 19.04.2013 року о 19 год. біля магазину «Автодеталь» по пр. Миру, 151 в м. Чернігові (т. 1 а.п. 113-114);
· заявою ОСОБА_6 від 11.06.2009 року, де вона просить провести перевірку за фактом зникнення автозапчастин, обладнання та товару з приміщення її магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.п. 45);
· протоколом огляду місця події та ілюстрованою таблицею до нього від 11.06.2009 року, згідно якого проводився огляд приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_3 , де зафіксовано відсутність майна (т. 2 а.п. 48-53);
· протоколом виїмки та огляду від 11.10.2011 року, згідно якого ОСОБА_6 добровільно видала оригінал договору оренди приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_2 , який був укладений між нею та ОСОБА_9 від 01.03.2008 року (т. 4 а.п. 2);
· висновком експерта № 636 від 12.12.2011 року, згідно якого відбиток круглої печатки ФОП ОСОБА_9 , наявний у договорі оренди від 01.03.2008 року, що укладався між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , який був вилучений 11.10.2011 року у ОСОБА_6 , наданому на дослідження, нанесений флексографським способом високого друку за допомогою кліше круглої печатки, виготовленої з відносно еластичного матеріалу. В наданому на дослідження договорі спочатку був нанесений друкований текст, а потім нанесений відбиток круглої печатки (т. 4 а.п. 7-10);
· висновком експерта № 204 від 14.04.2012 року, згідно якого відбиток круглої печатки ФОП ОСОБА_9 , наявний у наданому на дослідження договорі оренди від 01.03.2008 року, що укладався між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , нанесений кліше круглої печатки ФОП ОСОБА_9 вільні зразки відбитків якої надані на дослідження в якості порівняльного дослідження (т. 4 а.п. 14-36);
· протоколом виїмки та огляду від 09.04.2012 року, згідно якого ОСОБА_9 добровільно видав оригінал договору оренди від 01.09.2008 року, укладений між СПД ОСОБА_9 та СПД ОСОБА_6 щодо оренди ним приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (т. 4 а.п. 38);
· висновком експерта № 203 від 11.04.2012 року, згідно якого підпис від імені орендодавця «СПД ОСОБА_6 » у договорі оренди від 01.09.2008 року виконаний ОСОБА_6 (т. 4 а.п. 46-48);
· протоколом виїмки від 17.04.2012 року, згідно якого у ОСОБА_6 проведена виїмка претензії до СПД ОСОБА_9 від 02.06.2009 року про сплату заборгованості за оренду приміщення магазину та розірвання договору оренди від 01.09.2008 року, а також розрахунок неустойки (т. 4 а.п. 65-68);
· протоколом виїмки та огляду від 11.10.2011 року, згідно якого ОСОБА_6 добровільно видала оригінали документів на прилавки, які були викрадені з приміщення магазину в ніч з 05.06.2009 року на 06.06.2009 року, а саме видаткову накладну № ПО 0000186 від 27.11.2006 року та видаткову накладну № 23 від 08.05.2007 року (т. 4 а.п. 79-81);
· протоколом виїмки та огляду від 18.10.2012 року, згідно якого ОСОБА_6 добровільно видала документи на меблі та комп`ютерну техніку, які відповідно до протоколу огляду від 12.11.2012 року були оглянуті, а саме: видаткова накладна № ПО 0000186 від 27.11.2006 року, видаткова накладна № 23 від 08.05.2007 року, рахунок-фактура № 170108-2/Ф02 від 17.01.2008 року, гарантійний талон на комп`ютер «Браво» та технічний паспорт на комп`ютер «Браво» (т. 4 а.п. 159-186);
· протоколом виїмки та огляду від 28.11.2011 року, згідно якого у ОСОБА_9 було вилучено та оглянуто три торгові вітрини (т. 4 а.п. 216);
· протоколом виїмки від 20.10.2011 року, згідно якого у ОСОБА_19 було вилучено три торгові прилавки (т. 4 а.п. 282);
· висновком судово-товарознавчої експертизи № 186/12-24 від 13.03.2012 року, згідно якого загальна вартість прилавків у кількості шести штук з урахуванням зносу, станом на 05.06.2009 року 06.06.2009 року складає 3687 грн. 20 коп. (т. 4 а.п. 245-246);
· висновком експерта № 10-148 від 30.12.2011 року, згідно якого надані на експертизу зразки лакофарбових покрить, що були відібрані з металевої поверхні частин вітрини, яка належить ОСОБА_6 , що знаходиться в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та з поверхонь металевих частин вітрин, які були вилучені у ОСОБА_9 , придатні для порівняльного дослідження на рівні спільної родової належності. Вони збігаються за кольоровими, морфологічними характеристиками та хімічним складом, і мають, відповідно, спільну родову належність (т. 4 а.п. 254-257);
· висновком експерта № 10-55 від 03.05.2012 року, згідно якого зразки лакофарбових покрить, що були відібрані з металевої поверхні частин вітрини, яка належить ОСОБА_6 , та знаходяться в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а також із поверхонь металевих частин вітрин, які були вилучені у ОСОБА_9 , придатні для порівняльного дослідження на рівні встановлення спільної родової належності. Надані на експертизу зразки лакофарбових покрить, що були відібрані з поверхні металевої частини вітрини, яка належить ОСОБА_6 , та знаходиться в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а також із поверхонь металевих частин шести вітрин, які були вилучені у ОСОБА_9 , збігаються за кольоровими, морфологічними характеристиками та хімічним складом, і мають, відповідно, спільну родову належність. Відмінностей за хімічним складом між зразками лакофарбових покрить у межах застосованих експертних методик не виявлено (т. 4 а.п. 265-275);
· звітом експерта ПП «Десна-Експер-М» від 12.12.2007 року про оцінку майна за адресою: АДРЕСА_2 та фотознімками до нього, згідно якого в приміщенні за вказаною вище адресою знаходилось обладнання, а саме стелажі та торгові прилавки, що були придбані ОСОБА_6 до відкриття магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (т. 5 а.п. 4-36);
· висновком експерта № 362 від 01.07.2013 року, згідно якого у ОСОБА_6 маються тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця та забиття м`яких тканин обличчя, саден 1-го пальця правої кисті, котрі виникли від дії тупих, твердих предметів, могли утворитись 19.04.2013 року, в тому числі і за обставин, викладених в описовій частині постанови. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синець та забиття м`яких тканин обличчя, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна 1-го пальця правої кисті кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження (т. 5 а.п. 115-118);
· протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08.01.2013 року, згідно якого в Управлінні споживчого ринку та підприємництва Чернігівської міської ради були вилучені документи на ОСОБА_9 щодо зайняття ним підприємницькою діяльністю по АДРЕСА_2 (т. 5 а.п. 173-189);
· протоколом огляду та схемами з таблицею до нього від 09.01.2013 року, згідно якого було проведено огляд шести прилавків, які були вилучені у ОСОБА_9 та ОСОБА_19 (т. 5 а.п. 223-237);
· висновком експерта № 782 від 11.01.2013 року, згідно якого надані на дослідження 6 прилавків, вилучені 20.10.2011 року у ОСОБА_19 та 28.11.2011 року у ОСОБА_9 придатні для порівняльного дослідження. Встановлений збіг по наступним загальним і особливим ознакам: висока якість зварювальних робіт, висока якість обробки деталей прилавків їх частин, розташування та взаєморозташування, однорідність матеріалів та спів падання розмірних характеристик. Прилавок № 3 був вкорочений до довжини 890 мм саморобним способом (т. 5 а.п. 240-245);
· висновком експерта № 15 від 16.01.2013 року, згідно якого наданий на дослідження прилавок, представлений 08.01.2013 року ОСОБА_6 придатний для порівняльного дослідження. Порівняльне дослідження можна проводити по наступним загальним і особливим ознакам: висока якість зварювальних робіт, висока якість обробки деталей прилавку їх частин, розташування та взаєморозташування, однорідність матеріалів та співпадання розмірних характеристик (т. 6 а.п. 8-11);
· протоколом огляду зі схемою та ілюстрованою таблицею до нього від 23.01.2013 року, згідно якого в приміщенні магазину за адресою: м. Чернігів, вул. Дніпровська, 22 проводився огляд торгових прилавків (т. 6 а.п. 23-31);
· висновком експерта № 40 від 02.02.2013 року, згідно якого наданий на дослідження прилавок, оглянутий 23.01.2013 року в приміщенні магазину РВ «Північ» ТОВ «Альянс Маркет», розташованого по вул. Дніпровській, 22 м. Чернігова придатний для порівняльного дослідження. Порівняльне дослідження можна проводити по наступним загальним і особливим ознакам: висока якість зварювальних робіт, висока якість обробки деталей прилавку їх частин, розташування та взаєморозташування, однорідність матеріалів та співпадання розмірних характеристик (т. 6 а.п. 37-40);
· висновком експерта № 67 від 11.02.2013 року, згідно якого порівняльні ознаки досліджених шести прилавків, вилучених 20.11.2011 року у ОСОБА_19 та 28.10.2011 року у ОСОБА_9 , прилавку, представленого на дослідження ОСОБА_6 , оглянутого 23.01.2013р. у приміщенні магазину РВ «Північ» ТОВ «Альянс Маркет», розташованого по вул. Дніпровській, 22 в м. Чернігові співпадають. Встановлений збіг по наступним загальним і особливим ознакам: висока якість зварювальних робіт, висока якість обробки деталей прилавків, їх частин, розташування та взаєморозташування, однорідність матеріалів та часткове співпадання розмірних характеристик. Прилавок № 3 був вкорочений до довжини 890 мм саморобним способом; однак поряд із співпадаючими ознаками виявлені і розбіжності, які можна пояснити неодночасним виготовленням прилавків, використанням інших матеріалів для виготовлення основи 6 прилавків, вилучених у ОСОБА_19 та у ОСОБА_9 , прилавок, представлений на дослідження ОСОБА_6 та прилавок оглянутий в приміщенні магазину РВ «Північ» ТОВ «Альянс Маркет», розташованого в м. Чернігові по вул. Дніпровській, 22, а саме суцільна труба діаметром не 33 мм, а 32 мм, металева перетинка труби (трубка) з пропилом в нижній частині діаметром не 11 мм, а 10 мм, бокова стінка шириною не 482 мм, а 480 мм. Шість прилавків, вилучених у ОСОБА_19 та у ОСОБА_9 , прилавок, представлений на дослідження ОСОБА_6 та прилавок, оглянутий в приміщенні магазину РВ «Північ» ТОВ «Альянс Маркет», розташованого в м. Чернігові по вул. Дніпровській, 22, могли бути виготовлені по одній технологічній картці та могли бути виготовлені на одному і тому ж виробництві. (т. 6 а.п. 45-48);
· договором оренди від 01.09.2008 року, згідно якого ОСОБА_6 передає ОСОБА_9 в оренду приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою використання його для реалізації непродовольчих товарів площею 40 м2 (т. 7 а.п. 131);
· висновком (акт) № 223 від 25.06.2013 року, згідно якого у ОСОБА_9 не простежувалось клінічних ознак психічного захворювання, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до яких відносяться кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він підозрюється. У ОСОБА_9 на теперішній час не простежується клінічних ознак психічного захворювання, які б перешкоджали його участі у проведенні досудового слідства та у судовому розгляді по даному кримінальному провадженню і примусові заходи медичного характеру йому не показані (т. 7 а.п. 174-178);
· речовими доказами шістьма торговими вітринами та зразками фарби з металевої поверхні частин вітрини (т. 4 а.п. 217, 258, 276).
Аналізуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_9 у сукупності з всіма наданими та дослідженими у судовому засіданні доказами, суд ставиться до них критично, оскільки вони повністю спростовуються з вказаними вище доказами, які у свою чергу повністю узгоджуються між собою, і розцінює їх як спробу уникнути відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 356, 125 ч. 2 КК України.
Оцінюючи зібрані по справі та перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_9 діяння повністю доведено та правильно кваліфіковано по ст. 356 КК України, як самоправство, тобто умисні дії, що виразились самовільному, всупереч установленому законом порядку, привласненні майна ОСОБА_6 та розпорядженні цим майном, правомірність якого оспорюється ОСОБА_6 , що спричинило значну матеріальну шкоду ОСОБА_6 .
Оцінюючи зібрані по справі та перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_9 діяння повністю доведено та правильно кваліфіковано по ст. 125 ч. 2 КК України, як умисні дії, що виразились у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Як встановлено під час судового розгляду, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України, ОСОБА_9 вчинив в ніч з 05.06.2009 року на 06.06.2009 року. Враховуючи, що дане кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, і з дня його вчинення сплинув дворічний строк, встановлений ч. 1 ст. 49 КК України, суд вважає за таких обставин ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення.
Дослідивши надані та перевірені у суді докази в їх сукупності щодо інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України, а саме викрадення 15.06.2009 року у ОСОБА_7 мобільних телефонів «Нокіа Е51» та «Нокіа 6233», а також викрадення 30.07.2009 року та 31.07.2009 року комп`ютерів, що належать ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що воно не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.
Так, сторона обвинувачення, як на доказ вини ОСОБА_9 у викраденні мобільних телефонів у ОСОБА_7 посилається на показання свідка ОСОБА_26 . Однак, допитаний у суді свідок ОСОБА_26 показав, що він був очевидцем конфлікту, який мав місце 15.06.2009 року між потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_9 з іншої сторони, але не бачив, щоб останній викрадав мобільні телефони. Крім того, ОСОБА_26 зазначив, що мобільний телефон випав тоді, коли ОСОБА_17 штовхався з ОСОБА_7 , після чого останній його підняв та поклав до своєї кишені, а обвинувачений отримавши тілесні ушкодження вже поїхав з місця пригоди.
Також, допитаний у суді свідок ОСОБА_37 вказав, що мобільний телефон в ході конфлікту випав у ОСОБА_7 після того, як його брат ОСОБА_9 вже поїхав звідти на автомобілі.
Надання суду стороною обвинувачення документів на мобільний телефон «Нокіа» та даних про те, що з нього у подальшому здійснювались дзвінки з контактного номеру ОСОБА_19 не може свідчити про причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до його викрадення.
Що стосується свідчень потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відносно їх тверджень про те, що саме ОСОБА_9 викрав мобільні телефони, то суд ставиться до них критично, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_54 , які повністю узгоджуються між собою, а також приймає до уваги неприязні стосунки, які виникли між потерпілими та обвинуваченим з приводу майнових спорів.
Крім того, суд вважає не доведеною вину ОСОБА_9 у викраденні 30.07.2009 року та 31.07.2009 року комп`ютерів з приміщення магазину «Автонова», розташованого за адресою: м. Чернігів, пр. Миру, 151/22.
Так, допитаний у суді свідок ОСОБА_23 показав, що він був очевидцем того, як двічі влітку 2009 року з магазину «Автонова» невідомими особами була викрадена комп`ютерна техніка, але при цьому вказав, що ОСОБА_9 серед тих осіб, які це вчинили, не було.
Суд не може прийняти як доказ по справі показання свідка ОСОБА_55 щодо причетності ОСОБА_9 до викрадення комп`ютерної техніки з магазину «Автонова», оскільки про це йому стало відомо зі слів свідка ОСОБА_23 , який у свою чергу у судовому засіданні категорично заперечував участь ОСОБА_9 у вчинені даного злочину.
Враховуючи неприязні відносини, які склались між потерпілими та обвинуваченим у зв`язку з майновим спором, суд до свідчень ОСОБА_7 щодо участі ОСОБА_9 у викрадені 31.07.2009 року комп`ютера з магазину «Автонова» та свідчень ОСОБА_6 , якій відомо про це зі слів її сина та свідка ОСОБА_23 , який у свою чергу стверджував у судовому засіданні, що ОСОБА_9 не було серед осіб, які це вчинили, суд ставиться критично, а тому не може прийняти їх як доказ вини ОСОБА_9 .
Таким чином, враховуючи, що зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення щодо викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також те, що стороною обвинувачення більш ніяких доказів не надано, суд вважає, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_9 кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України не доведено, а тому суд приходить до висновку про виправдання ОСОБА_9 в частині вказаного обвинувачення.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, що не є тяжкими, фактичні обставини справи, його ставлення до цього, особу винного, який притягувався до кримінальної відповідальності та був судимий, відсутність даних про притягнення до адміністративної відповідальності, виключно позитивну характеристику з попереднього місця роботи та формально позитивну з місця проживання, його вік, сімейний стан має на утриманні двох малолітніх дітей, стан його здоров`я наявність 3 групи інвалідності загального захворювання, будучи дитиною був потерпілим від Чорнобильської катастрофи, про що має відповідне посвідчення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, думку потерпілих, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо необхідності призначення покарання в межах санкцій статей інкримінованих йому кримінальних правопорушень, і вважає, що саме таке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково, а саме в межах доведеності вини обвинуваченого, обґрунтуванням своїх позовних вимог, та з урахуванням вартості повернутих шести торгових вітрин.
Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 , суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, тривалістю відновлювального періоду, стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, а також виходить з принципу розумності та справедливості.
Враховуючи те, що у судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_9 у викраденні мобільних телефонів не була доведена, суд вважає за необхідне в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Процесуальні витрати в сумі 6978 грн. 70 коп., пов`язані з проведенням по справі судових експертизи, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Внесена за обвинуваченого застава в сумі 30 000 грн., яка не була звернена в дохід держави, підлягає поверненню застоводавцю.
Речові докази - 3 торгові вітрини, вилучені у ОСОБА_9 та 3 торгові вітрини, вилучені у ОСОБА_19 , які знаходяться у камері зберігання речових доказів ЧМВ УМВС України в Чернігівській області - повернути ОСОБА_6 ; зразки лакофарбових покрить, зразки фарби з прилавків знищити; а оригінали документів, диск для лазерних систем зчитування, флеш-носій інформації залишити в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд
ОСОБА_9 визнати винним та призначити йому покарання:
· по ст. 356 КК України у вигляді трьох місяців арешту;
· по ст. 125 ч. 2 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
Звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання за ст. 356 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
ОСОБА_9 за обвинуваченням по ст.ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 6978 грн. 70 коп. процесуальних витрат.
В задоволенні позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Речові докази шість торгових вітрин, які знаходяться у камері зберігання речових доказів ЧМВ УМВС України в Чернігівській області передати ОСОБА_6 ; зразки лакофарбових покрить, зразки фарби з прилавків знищити; а оригінали документів, диск для лазерних систем зчитування, флеш-носій інформації залишити в матеріалах кримінального провадження.
Внесену за ОСОБА_9 заставу в сумі 30 000 грн. повернути заставодавцю ОСОБА_56 .
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, який ухвалив судове рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_57 > Стебліна