Провадження № 1-кп/127/976/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2015 р. за № 0003532 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2015 р. біля 18.10 год. ОСОБА_5 перебував на трамвайній зупинці «БК Зоря», розташованої поблизу будинку № 4 по вул. 50-р. Перемоги, і помітив свою колишню дружину ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_6 . В ході розмови на ґрунті між особистих неприязних відносин між ними виникла суперечка, яка переросла у сварку. Під час конфлікту, що виник, ОСОБА_5 намагався забрати малолітню дитину з собою, а ОСОБА_4 дитину не віддавала. Після цього у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , показуючи свою явну фізичну перевагу, умисно наніс два удари кулаком в область обличчя ОСОБА_4 , а коли та впала на землю, наніс ще декілька ударів ногою в область тулуба. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_5 у ОСОБА_4 виникли згідно з висновком судово-медичної експертизи № 714 від 03.06.2015 р. тілесні ушкодження у вигляді забитої рани лобної ділянки, синців у правій скронево-лобній ділянці і на межі лівої сідниці зі стегном, які виникли від дії тупого твердого предмету і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та суду пояснив, що 02.06.2015 р. він перебував на трамвайній зупинці. Поряд проходила його колишня дружина з дитиною і він почав розмову з дитиною. Син почав говорити йому неприємні речі й потерпіла почала зупиняти сина. Він не стримався і наніс потерпілій два удари в обличчя. Потерпіла не падала і він більше їй ударів не наносив.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 02.06.2015 р. у вечірній час вона забрала з садочка дитину. Коли вона проходила повз зупинку, вони побачили її колишнього чоловіка, який почав говорити до сина, останній злякався обвинуваченого і ховався за неї. Обвинувачений почав тягнути сина за руки. Вона з обвинуваченим розмови не починала. Обвинувачений наніс їй удари кулаком в обличчя. Від нанесених ударів вона впала. Вона не пам`ятає, чи наносив обвинувачений їй удари після падіння, а також чи намагалась вона втекти. Зі слів сусідів їй відомо, що після падіння обвинувачений наносив їй удари.

Судом також було досліджено й інші докази, зібрані у справі, а саме:

-висновок експерта № 714 від 03.06.2015 р., відповідно до якого у ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани лобної ділянки, синців у правій скронево-лобній ділянці і на межі лівої сідниці зі стегном, які виникли від дії тупого твердого предмету і відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 від 22.06.2015 р., згідно з яким останній розповів про перебіг конфлікту між ним та потерпілою, показав на статистові спосіб нанесення потерпілій удару;

-протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_4 від 10.06.2015 р., відповідно до якого остання розповіла про перебіг конфлікту між нею та обвинуваченим, після чого статист за її поясненнями показав на спосіб нанесення ударів потерпілій;

-протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_7 від 10.06.2015 р., відповідно до якого останні розповіли про перебіг конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, після чого статист за їхніми поясненнями показав на спосіб нанесення ударів потерпілій.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій. Так, обвинувачений в судовому засіданні не заперечував нанесення удару в обличчя потерпілої, дані його показання узгоджуються з показаннями потерпілої а також показаннями та обставинами, викладеними обвинуваченим під час проведення з ним слідчого експерименту. Потерпіла в судовому засіданні також повідомила, що від нанесеного удару вона впала, однак не може сказати, чи бив її обвинувачений, коли вона лежала. З протоколів проведення слідчого експерименту з потерпілою та зі свідком ОСОБА_7 , які в судовому засіданні сторонами кримінального провадження не оспорювались, випливає, що після падіння потерпілої обвинуваченим було нанесено потерпілій декілька ударів в область тулуба. Механізм утворення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень узгоджується з висновком проведеної судово-медичної експертизи, згідно з якою у потерпілої було виявлено легкі тілесні ушкодження, як в області обличчя, так і на межі лівої сідниці зі стегном.

З огляду на викладене суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Однак, суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 , зважаючи на роз`яснення, надані у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», у вчиненому не розкаявся та завдану потерпілій шкоду не відшкодував. Посилання сторони обвинувачення на ту обставину, що потерпілою раніше ініціювалось кримінальне переслідування обвинуваченого у зв`язку з умисним легким тілесним ушкодженням суд відповідно до ч. 1 ст. 88 КПК України до уваги не приймає.

Обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілої щодо виду та міри покарання для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді громадських робіт.

Потерпілою в ході досудового розслідування було заявлено цивільний позов, відповідно до якого вона просить стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок вчинення відносно неї злочину вона зазнала фізичного болю та страждань, приниження честі та гідності.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Аналізуючи доводи потерпілої, суд вважає, що потерпіла внаслідок вчинення відносно неї кримінального правопорушення зазнала моральних страждань, оскільки зазнала фізичного болю у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень, однак потерпілою не мотивовано, з чого вона виходила, оцінуючи завдану їй шкоду в межах п`яти тисяч, а тому враховуючи характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої, ступінь вини підсудного, його ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 100 (ста) год. громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. моральної шкоди.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: