Справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
квітня 2007 року м.
Івано-Франківськ.

Тисменицький
районний суд Івано-Франківської області в

складі:

головуючого
судді Струтинського
P.P.,

секретаря Бардюк
Л.В.,

з участю
прокурора Каляндрук
А.В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду
кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та жителя АДРЕСА_1, студента третього
курсу ВПУ № 13, м. Івано-Франківська, українця, гр. України, не одруженого,
військовозобов'язаного, не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ст. 190
ч. 2 КК України, -

встановив :

підсудний
ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, шляхом обману та
зловживання довір'ям, повторно заволодів чужим майном. Вказаний злочин
підсудний вчинив при наступних обставинах.

13
листопада 2006 року приблизно о 11 год.
підсудний перебував на території подвір'я школи в с.Ст. Лисець,
Тисменицького району, де зустрів свого племінника ОСОБА_2 Діючи умисно,
підсудний з метою незаконного заволодіння чужим майном, під надуманим приводом
викликаним ніби-то терміновою необхідністю зателефонувати до знайомого,
попросив у перебуваючого в омані ОСОБА_2 мобільний телефон марки «Нокіа-6030»
вартістю 575 грн. з чохлом вартістю 15 грн., при цьому не маючи наміру на його
повернення останньому. 15 листопада 2006 року під приводом того, що ніби-то
акумуляторна батарея мобільного телефону розрядилась, підсудний шляхом обману
та зловживання довір'ям потерпілого, заволодів належним останньому зарядним
пристроєм, вартістю 50 гривень. В подальшому привласнений шахрайським способом,
мобільний телефон, чохол до нього та зарядний пристрій ОСОБА_2 продав
невстановленій слідством особі за 230 грн., а виручені від реалізації кошти
використав на власні потреби.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, підсудний наприкінці листопада 2006 року приблизно о
24 годині біля кафе «Левада» розташованого в с. Ст.Лисець, Тисменицького району, зустрів свого знайомого
ОСОБА_3, з яким разом повертався додому в смт. Лисець, Тисменицького району. По
дорозі ОСОБА_2, діючи умисно, з метою
незаконного заволодіння чужим
майном, під надуманим приводом викликаним

ніби-то
терміновою необхідністю зателефонувати до знайомого попросив у перебуваючого в
омані ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Сіменс-С75», вартістю 600 грн., в якому
знаходилась сім картка стартового пакету «Діджус», вартістю 25 грн., при цьому
не маючи наміру на його повернення останньому. Пійшовши до будинку АДРЕСА_2,
ОСОБА_3 виніс із своєї квартири АДРЕСА_3 зарядний пристрій, вартістю 25
гривень, який ОСОБА_2 разом з мобільним телефоном привласнив. На вимогу ОСОБА_3
повернути належне йому майно, ОСОБА_2 через деякий час віддав йому зарядний
пристрій та сім карту. В подальшому привласнений шахрайським способом,
мобільний телефон та зарядний пристрій до нього ОСОБА_2 продав невстановленій
слідством особі за 100 грн., а отримані від реалізації кошти використав на
власні потреби.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, ОСОБА_2 в середині грудня 2006 року приблизно о 18
годині в м. Івано-Франківську зустрів свого знайомого ОСОБА_4, з яким разом
приїхали в кафе «Левада» розташоване в с.
Ст. Лисець, Тисменицького району, де розпивали алкогольні напої. Знаходячись в
середині приміщення вищезазначеного закладу, ОСОБА_2 перебуваючи в стані
алкогольного сп»яніння, діючи умисно, з метою незаконного заволодіння чужим
майном, під надуманим приводом викликаним ніби-то терміновою необхідністю
зателефонувати до знайомого, попросив у перебуваючого в омані ОСОБА_4 мобільний
телефон марки « Сіменс-CXV75»,
вартістю 600 грн., в якому знаходилась сім картка стартового пакету
«Діджус», вартістю 25 грн. Скориставшись відсутністю потерпілого, який вийшов з
приміщення кафе на вулицю, підсудний привласнивши вказаний мобільний телефон з
місця події скрився. В подальшому привласнений шахрайським способом, мобільний
телефон ОСОБА_2 продав невстановленій слідством особі за 80 грн., а отримані
від реалізації кошти використав на власні потреби.

В
судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненні пред'явленого йому в
обвинуваченні злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся та вибачившись
перед потерпілими дав суду показання в яких повністю підтвердив факт скоєння
ним вищенаведених у вироку своїх неправомірних діянь. Підсудний просить суд
суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що вищезазначені
неправомірні діяння були скоєні ним внаслідок скрутного матеріального
становища, а також і те, що всі заподіяні ним збитки відшкодовані потерпілим в повному
обсязі в добровільному порядку.

Дослідження
фактичних обставин справи було обмежено лише допитом підсудного.

Крім
повного визнання вини підсудним ОСОБА_2, його вина доведена зібраними по справі
під час досудового слідства доказами, які підсудний не оспорює і вважає їх
дослідження в судовому засіданні недоцільним.

Таким
чином, даючи оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд вважає, що
дії підсудного ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ст. 190 ч. 2 КК України, так як
він перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, шляхом обману та зловживання
довір'ям, повторно заволодів чужим майном.

Вирішуючи
питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної
небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини справи, що пом'якшують
і обтяжують його відповідальність.

До
обтяжуючих обставин суд відносить вчинення підсудним злочину в стані
алкогольного сп'яніння.

До
пом'якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся,
активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні збитки відшкодував потерпілим в
повному обсязі в добровільному порядку, раніше не судимий, по місцю проживання
характеризується позитивно.

Окрім
того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує і
думку потерпілих та
їх законних представників щодо
несуворості

призначуваного
останньому покарання, не пов'язаного із обмеженням чи позбавленням волі.

З
врахуванням всіх вищеперелічених обставин, суд приходить до переконання, що
виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції його від
суспільства, а тому вважає за доцільне призначити підсудному покарання у
вигляді мінімального штрафу передбаченого санкцією вищезазначеної статті
Закону.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд,-

засудив :

ОСОБА_2
визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України та
призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

До
набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_2
залишити без змін - підписку про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду на протязі
п'ятнадцяти діб - з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляції чи
апеляційного подання через Тисменицький районний суд.