АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/2471/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/131/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 04 березня 2015 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000811 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня, відбуває покарання у АДРЕСА_1 , раніше судимий -
- 15 березня 2006 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по ст.ст.198, 187 ч.4, 70 КК України до 10 років позбавлення волі
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ст.391 КК України до 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднано покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 15 березня 2006 року у вигляді 1 дня позбавлення волі і до остаточного відбуття покарання призначено 1 рік 1 день позбавлення волі.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України за наступних обставин.
ОСОБА_6 , засуджений 15 березня 2006 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.198, ч.4 ст.187, 70 КК України до 10 років позбавлення волі. З 15 січня 2014 року по теперішній час відбуває покарання в Софіївській виправній колонії №45 с. Макорти вул. Центральна, 1 Софіївського району Дніпропетровської області, відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі, якому 11 грудня 2014 року повідомлено про підозру у вчиненні правопорушення, за таких обставин.
ОСОБА_6 відбуваючи міру покарання в Софіївській ВК №45 13.10.2014 року порушив розпорядок дня установи виконання покарань передбачений п.31 «Правил внутрішнього розпорядку» (далі ПВР), за що постановою начальника Софіївської ВК №45 засудженого було поміщено до ПКТ строком на 2 місяці та 8 днів.
ОСОБА_6 став на шлях злісної непокори законним вимогам адміністрації Софіївської виправної колонії №45, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань та іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій, відповідно до ст.391 КК України .
Так, ОСОБА_6 маючи умисел на триваючу злісну непокору законним вимогам адміністрації Софіївської виправної колонії №45, перебуваючи в ПКТ №1 вказаної установи в с. Макорти, вул. Центральна, 1 Софіївського району Дніпропетровської області, реалізуючі свій умисел, знаючи, що відповідно до п. 29 ПВР та ст.107 КВК України, засуджені зобов`язані утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії та те, що засудженим заборонено завдавати шкоду державному майну, в період часу з 21.00 год. 17.11.2014 року по 05.00 год. 18.11.2014 року (точний період часу слідством встановити не сталося можливим) завдав шкоди державному майну, а саме: пошкодив вхідні грати, метал яких деформовано та ліжко, металевий каркас якого також було вигнуто, що було виявлено черговим помічником начальника установи майором внутрішньої служби ОСОБА_9 в присутності молодшого інспектора ВНіБ прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_10 о 08.15 год. 18.11.2014 року при візуальному огляді ПКТ №1.
Задля з`ясування обставин та детального огляду вказаної камери засудженого ОСОБА_6 було тимчасово переведено до іншої камери ПКТ та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Цього ж дня, о 10:40 годині після повернення до камери ПКТ №1, засуджений ОСОБА_6 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на злісну непокору законним вимогам та протидію адміністрації установи виконання покарань у законному здійсненні її функцій, діючи в порушення п.29 ПВР та ст.107 КВК України, почав умисно пошкоджувати обладнання ПКТ №1, а саме: ногами розбив санітарну перегородку туалету збивши при цьому настінний кахель, яким закидав санітарний вузол, погнув металевий каркас спального ліжка, пошкодивши (відігнувши) запірні пристрої, які фіксують ліжка у вертикальному положенні, наносячи неодноразові удари ногами по вхідним гратам погнув їх, далі виказуючи злісну непокору законним вимогам адміністрації установи відкрито, демонстративно у зухвалій формі кидав шматками цегли у вхідні двері камери, з метою перешкодити представникам адміністрації в проведенні огляду вказаного приміщення, чим вчинив протидію адміністрації Софіївської ВК №45 у законному здійсненні її функцій. На неодноразові зауваження молодшого інспектора внутрішнього нагляду і безпеки Софіївської ВК №45 ОСОБА_11 , щодо припинення пошкодження майна установи, ОСОБА_6 не реагував, вказані дії продовжувались до 11:15 год. 18.11.2014 року, за що 24.11.2014 року на ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Далі ОСОБА_6 було переведено до ПКТ № 3 Софіївської ВК № 45 за вищевказаною адресою.
Після чого, продовжуючи вчиняти злісну непокору законним вимогам адміністрації Софіївської ВК №45 та іншу протидію адміністрації у здійсненні її функцій, перебуваючи в ПКТ №3 Софіївської виправної колонії №45 в с. Макорти, вул. Центральна, 1 Софіївського району, в ніч з 18.11.2014 року на 19.11.2014 року, використовуючи спеціальний одяг встановленого зразку зв`язав його та протягнув між вхідними гратами та ліжком, заблокувавши таким чином вхід до приміщення вказаної камери, з метою перешкоджання адміністрації Софіївської ВК №45 здійснювати свої законні функції, а саме проведення щоранкового огляду ПКТ.
Крім того, будучи проінструктованим, що відповідно до п.1 ч.2 параграфу №29 ПВР засуджені повинні дотримуватись розпорядку дня установи, що затверджений наказом начальника Софіївської ВК №45, 19.11.2014 року о 05:10 год. під час команди «Підйом» залишався на своєму спальному місці. Після неодноразових усних зауважень, щодо виконання команди «Підйом», розблокування входу до камери та виходу з ПКТ №3, зроблених черговим помічником начальника установи ОСОБА_9 та черговим помічником начальника установи ОСОБА_12 , засуджений ОСОБА_6 почав виражатися нецензурними словами, погрожувати представникам адміністрації Софіївської ВК №45 фізичною розправою та у відкритій демонстративній та зухвалій формі відмовився від виконання наполегливих, неодноразово висловлених законних вимог представників адміністрації.
Вказані дії продовжувались з 05:10 год. 19.11.2014 року до 11:20 год. 19.11.2014 року, після того, як ОСОБА_6 почув, що адміністрацією Софіївської ВК №45 прийнято рішення про розрізання металевих грат камери та примусовий вивід засудженого. Далі ОСОБА_6 розв`язав ланцюг із одягу та вийшов із приміщення ПКТ №3. За вказане порушення на ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Далі продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на триваючу злісну непокору законним вимогам адміністрації Софіївської ВК №45, знаючи, що відповідно до п.29 ПВР та ст.107 КВК України засудженим забороняється мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, установлені додатком №7 ПВР, перебуваючи в ПКТ №3 Софіївської ВК №45 в с. Макорти, вул. Центральна, 1 Софіївського району, під час проведення режимного заходу «Відбій» о 20:50 год. 25.11.2014 року, при видачі спальної білизни, намагався взяти зайве простирадло, але отримавши відмову від молодшого інспектора ВНіБ прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_13 , в демонстративній та зухвалій формі кинув спальні речі на підлогу та відмовився їх отримувати. При цьому в нецензурній формі висловлювався на адресу представника адміністрації Софіївської ВК №45 - молодшого інспектора ВНіБ прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_13 , на неодноразові зауваження останнього щодо припинення висловлюватися нецензурними словами в його бік та отримати постільну білизну не реагував, за що на ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Продовжуючи вчиняти злісну непокору законним вимогам адміністрації Софіївської ВК №45, в порушення п. 29 ПВР та ст.107 КВК, знаючи, що засудженим забороняється наносити собі тілесні ушкодження, 22.11.2014 року о 13.35 год. перебуваючи в ПКТ №3 за вказаною вище адресою, власноруч заточеною алюмінієвою ложкою, яку він залишив після обіду, наніс собі пошкодження правого передпліччя у вигляді чотирьох подряпин розміром від 1 до 1,5 сантиметрів, за що на ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до ДІЗО строком на 10 діб.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій за ст.391 КК України, посилається на ті обставини, що він не згоден з призначеною йому мірою покарання, в зв`язку з тим, що між ним та прокурором було складено угоду про визнання винуватості, в якому було узгоджене покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, а вироком суду першої інстанції йому було призначено покарання у вигляді 1 року 1 дня позбавлення волі.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області без змін.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, підтримав викладені в апеляційній скарзі вимоги про скасування оскаржуваного вироку та просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 злочину при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ст.391 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України (в редакції 2012 року) апеляційним судом не переглядаються.

Згідно ч.1 ст.472 КПК України, в угоді про визнання винуватості, крім іншого, зазначаються узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди.

Із змісту статей 471, 472 КПК України, вбачається, що сторони угоди про визнання винуватості зобов`язані узгоджувати міру покарання. Аналіз статті 65 КК України свідчить, що домовленості сторін угоди при узгоджені покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, якщо підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК України.

Вищевказане також зазначено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 року про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод та в доповненні до нього №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2006 року, ОСОБА_6 був засуджений за ст.ст.198, 187 ч.4 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Термін відбуття покарання відраховується з 21 грудня 2004 року з моменту фактичного його затримання. Таким чином, строк відбуття покарання у обвинуваченого сплинув 21 грудня 2014 року (а.с.41-43).

Злочин обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено в період часу з 17.11.2014 року до 25.11.2014 року, тобто в період відбування покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 вищезазначеної стаття також встановлено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_6 був затриманий 17 грудня 2014 року (а.с.44-47).

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, затвердивши угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 та застосувавши при цьому до нього положення ст.71 КК України, правильно застосував норми діючого законодавства про кримінальну відповідальність.

Крім того, як було встановлено колегією суддів при вивченні матеріалів справи, а саме звукозапису судового засідання від 25 грудня 2014 року, судом першої інстанції в повній мірі були виконані вимоги ст.474 КПК України.

Головуючим суддею було з`ясовано у обвинуваченого, в присутності його захисника ОСОБА_8 , чи укладення угоди є добровільним (4-5 хвилини звукозапису). Також обвинуваченому було роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди (7 хвилина звукозапису).

Крім того, головуючим суддею роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику, що в зв`язку з тим, що злочин обвинуваченим було вчинено в період відбування ним покарання за попереднім вироком, у відношенні нього повинна бути застосована ст.71 КК України. Обвинувачений та його захисник пояснили, що вони розуміють вказану обставину та не заперечують проти застосування до ОСОБА_6 ст.71 КК України (9-10 хвилини звукозапису).

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_6 , засудженого за ст.391 КК України залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

________________________________________________________________________________________________________________________

Провадження №11-кп/774/131/к/15 Суддя І інстанції ОСОБА_1

Категорія ст.391 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2