АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ч.1 ст.115 О.Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2015 року по кримінальному провадженню № 0001328 за обвинуваченням

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, не одруженого, працюючого водієм ТОВ «НК КНГ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 118 КК України, за яке призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь потерпілої завдану злочином матеріальну шкоду в сумі 4750 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_13 про стягнення з обвинуваченого на її користь 200 000 грн. моральної шкоди відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_14 при перевищенні меж необхідної оборони за наступних обставин.

В нічний час 9 червня 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання у кв. АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_15 , став свідком розмови по мобільному телефону між останнім та потерпілим ОСОБА_14 з приводу повернення ним боргу ОСОБА_15 , на що той запропонував зустрітися та обговорити це питання.

Близько 00 год. 05 хв. 09.06.2014 року ОСОБА_7 підійшов до в`їзних воріт домоволодіння АДРЕСА_4 , де ОСОБА_14 відпочивав зі своїми знайомими.

Звідти одразу ж вийшов ОСОБА_14 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та без попередження наніс удар кулаком в обличчя обвинуваченого, а потім ще один удар правою ногою по лівій нозі ОСОБА_7 та 2-3 удари в обличчя, від чого останній позадкував та присів. Перебуваючи на землі, як вказано у вироку, ОСОБА_7 став відбиватися від потерпілого ногами, відступаючи у напрямку будинку № 32 по цій же вулиці. Потім ОСОБА_14 схопив обвинуваченого за шию. У цей час обвинувачений ОСОБА_7 намацав на дорозі колюче-ріжучий предмет за типом ножа, яким умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту, у виді смерті потерпілого ОСОБА_14 , перевищуючи межі необхідної оборони, наніс останньому чотири удари колюче-ріжучим предметом, спричинивши йому проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серцевої сорочки та правого шлуночка серця, колото-різаної рани лівої верхньої кінцівки, крововиливів за ходом ранових каналів, різаних ран обличчя та лівої верхньої кінцівки у кількості трьох та саден грудної клітки.

Смерть потерпілого ОСОБА_14 настала в результаті проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серцевої сорочки та правого шлуночка серця, що призвели до тампонади серця в порожнині серцевої сорочки кров`ю.

У поданих апеляціях:

- захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прохають вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, і закрити кримінальне провадження.

Як стверджується в апеляції захисників, матеріалами провадження доводиться, що ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_14 тільки тому, що змушений був оборонятися від його протиправних дій, а слідством не доведено спрямованість умислу обвинуваченого на заподіяння тілесних ушкоджень чи вбивство ОСОБА_14 . Вважають, що обвинувачений діяв у межах необхідної оборони від дій потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, і вказують, що місцевий суд неправильно оцінив висновки судово-медичних експертиз та покази самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 з цього приводу.

Вказують, що з показів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 достеменно, на думку апелянтів, доводиться, що ще до початку розмови з обвинуваченим потерпілий був налаштований на конфлікт, а задля нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченому взяв з собою предмет, пристосований для цього. Вважають, що при аналізі показань обвинуваченого та свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_15 щодо цього, суд безпідставно поставив їх під сумнів.

Вважають безпідставним стягнення на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальної шкоди на відшкодування витрат за поминальний обід в сумі 2400 грн. та благодійний внесок в сумі 250 грн.

- прокурор у кримінальному провадженні старший прокурор відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , прохає вирок щодо ОСОБА_7 скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження та, внаслідок цього, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку прокурора підлягає скасуванню вирок і в частині відмови потерпілим ОСОБА_10 і ОСОБА_13 у відшкодуванні заподіяної їм моральної шкоди.

Прохає ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим та засудити за ч.1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі

Обґрунтовуючи свою позицію щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд послався на показання самого обвинуваченого, потерпілих, свідків, досліджені документі, але при цьому, на думку апелянта, у вироку не проаналізовано показання самого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_19 . При цьому звертає увагу, що у вироку не міститься оцінки показань свідка ОСОБА_20 , не було надано оцінку даним протоколу від 09.06.2014 року огляду прибудинкової території №№ 27, 32 на вул. Лагоди щодо відсутності колючо-ріжучих предметів та даним висновків експерта №№ 639, 639а від 02.07.2014 року щодо наявності у загиблого ОСОБА_14 ушкоджень, характерних для захисту руками від ударів.

Звертає увагу на те, що при посиланні на акт судово-психіатричної експертизи № 362 від 11.07.2014 року ОСОБА_7 судом не наведено дослідницьку частину експертизи.

Акцентує увагу на відсутність зазначення відомостей, викладених у додатковому висновку експерта № 1017 від 01.08.2014 року за результатами судово-медичної експертизи обвинуваченого, згідно якого наявні у нього тілесні ушкодження знаходяться у ділянках, досяжних для само спричинення.

Також вважає, що судом безпідставно зроблено висновок про відсутність у обвинуваченого стану алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину, а також що судом не приділено належної уваги стійкому небажанню обвинуваченого відтворити механізм нанесення тілесних ушкоджень, що на думку апелянта вказує на нещирість його показань;

- потерпіла ОСОБА_10 , прохає вирок скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Прохає постановити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винуватим та засудити за ч.1 ст. 115 КК України, обрати відносно нього саму сувору міру покарання за санкцією даної статті та задовольнити її цивільний позов, стягнувши з ОСОБА_7 на її користь 500 000 грн. моральної шкоди.

Покликається на те, що суд першої інстанції не об`єктивно оцінив усі докази, зібрані по даному провадженню, що потягло безпідставну, на думку апелянта, перекваліфікацію дій обвинуваченого. В цілому, спираючись на такі ж аргументи, які наведені у апеляційній скарзі прокурора, вказує на безпідставність перекваліфікації дій обвинуваченого.

Окрім того, не погоджується з висновком суду про часткове задоволення її цивільного позову у зв`язку з тим, що її було позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_14 .

Вважає, що місцевим судом неправильно застосовано ст. 1200 УК України та не погоджується з висновком суду, що позбавлення батьківських прав позбавляє її права на відшкодування моральної шкоди.

До початку апеляційного розгляду захисниками обвинуваченого було подано заперечення на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 та заперечення на апеляційну скаргу прокурора, у яких ставиться питання про відмову в задоволенні заявлених цими апелянтами вимог за безпідставністю. Вважають, що дослідженими у суді доказами спростовуються доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої, а самі скарги не містять даних, які давали б підстави вважати наведені у них обґрунтування об`єктивними та істотними.

Інші учасники судового провадження вирок місцевого суду не оскаржували, заперечень на апеляційні скарги прокурора, потерпілої та захисників обвинуваченого не подавали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підтримання поданої ними апеляції та заперечення проти апеляцій сторони обвинувачення, пояснення прокурора ОСОБА_6 , а також, потерпілої ОСОБА_10 , які свої апеляції підтримували і пропонували апеляції сторони захисту залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, колегія суддів знаходить, що апеляції захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, а апеляція прокурора та потерпілої ОСОБА_10 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: 1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; 2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Як видно із досліджених апеляційним судом журналів судового засідання та аудіо запису судового процесу, зафіксованого технічними засобами, судом першої інстанції були досліджені усі докази, які надавалися стороною обвинувачення, зокрема, були допитані вказані прокурором свідки, досліджені висновки судових експертиз та інші докази, які за клопотанням прокурора були долучені до кримінального провадження.

Що стосується твердження прокурора про відмову судом у допиті свідка ОСОБА_21 , то вони не відповідають дійсності. Як видно із технічного запису перебігу судового провадження та долучених до кримінального провадження документів, вказаний свідок викликався у судове засідання кілька разів, останній раз 25 лютого 2015 року судом було постановлено ухвалу про її примусовий привід, однак він не був виконаний, а ОСОБА_21 написала до суду заяву, що у судове засіданні вона не з`явиться, так як про обставини справи їй нічого не відомо. Як видно, прокурор, заявляючи клопотання про допит названого свідка вказував, що вона може дати свідчення лише про те, що ОСОБА_7 носив при собі ніж. При цьому, очевидцем події вона не була. Враховуючи вище наведене та, що усупереч вимог ч.3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення не забезпечила присутність під час судового засідання вказаного свідка, тому суд з незалежних від нього обставин не зміг допитати ОСОБА_21 у даному кримінальному провадженні.

Це ж стосується твердження апеляції потерпілої ОСОБА_10 щодо залишення слідством і судом без експертного дослідження піднігтєвого вмісту потерпілого ОСОБА_14 на предмет наявності там епітелію шкіри обвинуваченого ОСОБА_7 .

Між тим, вказуючи у своїй апеляції на неповноту судового розгляду, прокурор а також потерпіла та її представник, як у поданих апеляційних скаргах, так і у засіданні апеляційної інстанції не заявили клопотання про дослідження доказів, які не досліджувалися, чи ті які були на їх думку досліджені не повністю.

У той же час відповідно до ч.3,4 ст. 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі, (розшукові) дії.

Під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення, або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, за яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового слідства. Суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора, якщо він не доведе, що слідчі (розшукові) дії, про проведення яких він просить, не могли бути перевірені під час досудового розслідування через те, що не були і не могли бути відомі обставини, які свідчать про необхідність їх проведення.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або, якщо вони стали відомі після ухвали судового рішення, що оскаржується.

Як видно, під час досудового слідства експертне дослідження піднігтьового вмісту ОСОБА_14 не проводилося, а клопотання з боку потерпілої чи іншої сторони з цього приводку не заявлялося. Не заявлялися такі клопотанні сторонами ні у поданих апеляціях, ні у засіданні апеляційної інстанції, хоча судовою колегією апеляційного суду ставилося це питання на обговорення.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що твердження прокурора та потерпілої у поданих ними апеляціях щодо неповноти досудового слідства не відповідає дійсності і суперечить приведеним вище нормам закону, та знаходить, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив надані йому докази, які давали можливість правильно кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 та призначити йому відповідно до скоєного злочину покарання.

Поряд із тим доводи прокурора та потерпілої щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого заслуговують на увагу.

Так, за змістом ст.ст. 409,411,420 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Як видно, суд першої інстанції в порушення вищенаведених норм Кримінального процесуального кодексу України, правильно встановивши фактичні обставини кримінального провадження зробив помилкові висновки, які не випливають із досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, за змістом ст. 36 КПК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Тобто, для перебування особи у стані необхідної оборони закон однозначно вказує на те, що стосовно такої особи було вчинене суспільно небезпечне посягання. Лише в такому випадку така особа має право на захист.

У разі, якщо такого посягання не було, то не може йти мова про необхідну оборону чи про перевищення її меж.

Як видно із досліджених доказів, які були надані стороною обвинувачення, судом першої інстанції правильно було встановлено, що в ніч на 9 червня 2014 року ОСОБА_15 затіяв конфлікт із потерпілим ОСОБА_14 з приводу повернення останньому боргу. У цей конфлікт, як видно із наведених доказів і на що вказав суд у вироку, втрутився обвинувачений ОСОБА_7 . Останній, після розмови з потерпілим про телефону визвався розібратися з приводу неповернення боргу, та саме з цією метою він разом з ОСОБА_15 близько 00 год. 05 хв. 09 червня пішов до домоволодіння АДРЕСА_4 , де ОСОБА_14 відпочивав зі своїми колегами по роботі в автомайстерні, та при цьому не був налаштований на будь-який конфлікт, з ким би то не було.

Викладаючи фабулу обвинувачення, суд першої інстанції залишив поза увагою важливі обставини, які були встановлені у судовому засіданні, але не знайшли відображення у вироку, на що слушно звернув увагу прокурор у поданій ним апеляційній скарзі.

Зокрема із показань обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та інших вбачається, що останній разом з потерпілим ОСОБА_14 працювали в автомайстерні, яку тримав ОСОБА_22 8 червня 2014 року в домоволодінні останнього по АДРЕСА_4 відбувалося гуляння з приводу «Зеленої неділі» з участю членів родини ОСОБА_23 та працівників майстерні. Серед них був і ОСОБА_14 .. Туди ж в проміжок між 20-21 годинами заходив і ОСОБА_15 , який через незначний проміжок часу залишив домоволодіння.

Убачається, що після цього ОСОБА_15 пішов до ОСОБА_7 у кв. АДРЕСА_3 , де вони разом з іншими особами гуляли, вживаючи пиво. Лише близько 24 години ночі, у ОСОБА_15 виникла думка пред`явити ОСОБА_14 претензію з приводу повернення боргу, у зв`язку з чим він подзвонив останньому по телефону. Як видно, його підтримав ОСОБА_7 та визвався тут же негайно вирішити цей конфлікт, вів розмову по телефону з потерпілим на підвищених тонах, про що у суді зазначила свідок ОСОБА_17 та фактично визнав це і обвинувачений ОСОБА_7 ..

Як засвідчили у судовому засіданні свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_19 та інші, після декількох телефонних розмов, ОСОБА_14 , який за висновком судово-медичної експертизи був у стані легкого алкогольного сп`яніння, був збентежений, та після чергового дзвінка, вийшов з подвір`я на вулицю, як пізніше було встановлено - до ОСОБА_7 , який разом із ОСОБА_15 підійшов туди.

За показаннями вказаних вище свідків, усіх, які були присутні у домоволодінні вбачається, і це відзначив у своєму вироку суд, що ОСОБА_14 вийшов із двору без сорочки в одних шортах та капцях, ножа у руках він не мав. За показаннями цих же свідків, досить швидко ОСОБА_14 повернувся у двір без капців, тримаючись рукою за груди, де попросив викликати швидку допомогу та впав на землю.

З огляду на це, суд прийшов до правильного висновку, що предмета схожого на ніж, в руках у ОСОБА_14 не було, його тримав в руках лише ОСОБА_7 , при цьому за висновками судово-медичної експертизи №639 та 639-а, останній наніс потерпілому вказаним предметом чотири пораненння у різні анатомічні частини тіла, а саме проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серцевої сорочки та правого шлуночка серця, колото-різаної рани лівої верхньої кінцівки, крововиливів за ходом ранових каналів, різаних ран обличчя та лівої верхньої кінцівки. Як вказано у висновку експерта, ушкодження на трупі ОСОБА_14 у виді різаних ран лівої верхньої кінцівки можна розцінювати як такі, що утворилися при захисті руками від ударів (а.с. 128- 134 т.2).

Згідно з протоколом огляду місця події, на місці, де було вчинено вбивство ОСОБА_25 , було виявлено лише одні його капці. Колюче-ріжучих предметів по типу ножа там виявлено не було (а.с. 109-127 т.2).

Такий висновок, крім показань свідків підтверджується і висновком судово-медичної експертизи № 1017, із якого вбачається, що на тілі ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку синців верхніх кінцівок, крововиливів шиї, саден правої кисті, забоїв виличної ділянки зліва та правого колінного суглобу, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук людини у тому числі і стиснуті у кулак, або інші предмети з подібною характеристикою, та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Поряд із тим вбачається, що на тілі обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень, подібних до таких, які мав потерпілий ОСОБА_14 , не було виявлено, хоча за твердженнями обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 той нібито повалив ОСОБА_7 та знаходився на ньому зверху, тримаючи однією рукою за шию, а іншою - тримав блискучий предмет. Такі показання, як неспроможні суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги як такі, що не відповідають дійсності.

Про те, що з боку ОСОБА_26 не було посягання на обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить і той факт, що свідок ОСОБА_15 , який разом із ним прийшов та був на місці події, так і не втрутився у бійку, яка вочевидь розпочалася на ґрунті виниклих неприязних взаємовідносин між ними, та при цьому ОСОБА_7 був готовий до такого розвитку подій, оскільки йшов на «розборки», хоча для цього не мав ні повноважень, ні достатньої інформації, щодо дійсної наявності у ОСОБА_14 боргу, оскільки за свідченнями свідків, які були присутні у домоволодінні, сам ОСОБА_15 , знаходячись незадовго до цього там, не пред`являв до ОСОБА_14 будь-яких претензій, хоча, як член колективу де працював, міг би звернутися до них для вирішення конфлікту, якщо такий мав місце.

Вбачається також, що обвинувачений ОСОБА_7 після того, як до нього вийшли свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , вказав, що потерпілий його перший ударив та не говорив, що у того був ніж, як він став про це стверджувати пізніше. Він також не виконав пропозицію свідка ОСОБА_17 залишатися на місці до прибуття працівників міліції, зник з місця події та не видав предмет, яким він заподіяв смертельне поранення потерпілому. Тобто очевидно, що ОСОБА_7 умисно приховував обставини вчиненого ним кримінального правопорушення та намагався викласти їх у вигідному для себе світлі, на що правильно вказано у висновку судової психіатричної експертизи (а.с. 154-164 т.2).

Таким чином аналіз досліджених апеляційним судом доказів, а саме показань свідків, обвинуваченого ОСОБА_7 , висновків судових експертиз, протоколу огляду місця пригоди обставин та інших доказів наданих стороною обвинувачення дає підстав зробити висновок, що він не був у стані необхідної оборони, а тому доводи апеляції сторони захисту є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.

З огляду на вище наведене колегія суддів апеляційного суду, дослідивши докази, які були надані суду першої інстанції, прийшла до висновку, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 було вчинено за наступних обставин.

Увечері 8 червня 2014 року у квартирі АДРЕСА_3 , де проживає обвинувачений ОСОБА_7 , зібралися його знайомі. Серед них, крім господаря квартири та інших був і його кум - свідок по справі ОСОБА_15 .. Під час розпиття спиртних напоїв (пива), ОСОБА_7 довідався від того, що співробітник ОСОБА_15 по спільній роботі в авто майстерні ОСОБА_14 має перед тим борг та з цього приводу він вів з останнім телефонні переговори. З метою повернення боргу та вирішення конфлікту він втрутився у нього та виріши негайно здійснити «розбору» з ОСОБА_14 , подзвонив тому та домовився про зустріч.

У цей час ОСОБА_14 перебував у домоволодінні АДРЕСА_4 , та відпочивав зі своїми колегами по роботі в авто майстерні.

Близько 00 год. 05 хв. 09.06.2014 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_15 підійшов до в`їзних воріт вказаного домоволодіння. Туди ж з двору вийшов і ОСОБА_14 .. При цьому конфлікт, який розпочався з словесної перепалки по телефону, переріс у бійку, під час якої ОСОБА_14 наносив удар кулаками в обличчя обвинуваченого, та ногою по лівій нозі ОСОБА_7 .. Коли вони попадали на землю, під час боротьби ОСОБА_14 схопив обвинуваченого за шию, а останній у цей час знайшов колюче-ріжучий предмет за типом ножа, яким умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті потерпілого, наніс останньому чотири удари у різні анатомічні частини тіла, спричинивши йому проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серцевої сорочки та правого шлуночка серця, колото-різаної рани лівої верхньої кінцівки, крововиливів за ходом ранових каналів, різаних ран обличчя та лівої верхньої кінцівки у кількості трьох та саден грудної клітки.

Смерть потерпілого ОСОБА_14 настала в результаті проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серцевої сорочки та правого шлуночка серця, що призвели до тампонади серця в порожнині серцевої сорочки кров`ю.

Під час бійки обвинуваченому ОСОБА_7 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку синців верхніх кінцівок, крововиливів шиї, саден правої кисті, забоїв виличної ділянки зліва та правого колінного суглобу.

Враховуючи наведені вище докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 мають кваліфікуватися за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство потерпілого ОСОБА_14 , вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 на ґрунті неприязних взаємовідносин, які переросли у обопільну бійку. При цьому обвинувачений, наносячи удар колюче-ріжучим предметом по типу ножа у груди потерпілого, де розташовані життєво важливі органи людини, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд призначає його відповідно до ст.65 КПК України у межах, установлених у санкцією статі Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочини, відповідно до положень Загальної частини, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та конкретні обставини.

Як видно, ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався позитивно характеризується, працює, має молодий вік, однак враховуючи, що він вчинив особливо тяжкий злочин, суд відповідно до санкції статі вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляції потерпілої ОСОБА_27 щодо неправильного вирішення судом цивільного позову у частині, що стосується відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Як видно, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди у сумі 200000 гривень унаслідок смерті її сина ОСОБА_14 , покликався на ст.1200 Цивільного кодексу України та ст. 166 Сімейного кодексу України, та вважав, що унаслідок позбавлення її батьківських прав рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 3 грудня 2002 року вона втратила майнові права, пов`язані з батьківством, та в інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, вказана у вироку як потерпіла ОСОБА_10 рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 3 грудня 2002 року позбавлена батьківських прав стосовно сина ОСОБА_14 (а.с.227 т.2).

За змістом ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав

втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Частиною другою статті 1168 Цивільного Кодексу України визначено,що моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сімєю.

Як видно із позовної заяви потерпілої, вона проживає у АДРЕСА_2 . (а.с. 9 т.1). У той же час із документів, що характеризують особу ОСОБА_14 вбачається. що він проживав у с. Щербані Полтавського району (а.с.204,240 т.2).

За змістом апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 видно, що у ній не оспорюється питання про позбавлення її батьківства та не наводяться обґрунтування щодо спільного проживання з нею ОСОБА_14 .. За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_10 в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди є правильним.

Обгрунтовано суд першої інстанції відмовив і у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування завданої їй моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_14 , оскільки вони не були одружені, проживали окремо, і не були пов`язані спільним побутом. З приводу відмови у задоволенні позову потерпіла ОСОБА_13 апеляцію не подавала, а в апеляції прокурора з цього приводу відповідні обґрунтування не наведені.

Долю речових доказів судом першої інстанції вирішено правильно.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.404,405, 407, 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду, -

З а с у д и л а:
Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення. Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 в частині юридичної кваліфікації та призначення міри покарання скасувати та ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (девять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 10 червня 2014 року.

В іншій частині вирок Октябрського районного суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 з дня вручення йому копії вироку.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3