УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі:

головуючого Дембовського С.
Г.,суддів Колесниченка В. М. і Мороза М.
А.,за участю прокурора
Чупринської Є. М.,

розглянувши в судовому засіданні 13
листопада 2014 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційною
скаргою прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом апеляційної
інстанції, на ухвалу Апеляційного суду
Донецької області від 25 березня 2014 року
щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а:

Вироком Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 21 листопада 2013 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
раніше неодноразово судимого, останній
раз - вироком Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки
від 29 березня 2012 року за ч. 3
ст. 185 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 роки і 6
місяців,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 9 років із конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом часткового
приєднання до призначеного покарання
не відбутої частини покарання за
попереднім вироком, ОСОБА_5 визначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 9 років і 6 місяців із
конфіскацією всього майна, яке є його
власністю.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,
такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 9 років із конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

Цим же вироком також засуджено ОСОБА_7,
щодо якого касаційну скаргу не подано.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 визнано винними та
засуджено за те, що вони 12 березня 2012
року близько 12 години, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, за попередньою
змовою між собою, маючи умисел на
заволодіння чужим майном, проникли до
будинку АДРЕСА_1, де із застосуванням
насильства вчинили на ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9 розбійний напад
і заволоділи їх майном на суму 785
гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 25 березня 2014 року вирок
щодо засуджених змінено, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 пом'якшено покарання за ч. 3 ст. 187
КК України на 7 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є їх
власністю, та ОСОБА_5 на підставі ч. 4 ст.
70 КК України визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк 7 років і 6 місяців із
конфіскацією всього майна, яке є його
власністю. В решті вирок щодо
засуджених залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про скасування ухвали суду
апеляційної інстанції у зв'язку з
невідповідністю призначеного судом
покарання ступені тяжкості злочину та
особі засуджених внаслідок м'якості з
направленням справи на новий
апеляційний розгляду. Зазначає, що
апеляційний суд, пом'якшуючи ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 покарання, належним чином не
врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, дані про особи засуджених та
скоєння злочину щодо осіб похилого
віку.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора про залишення без
задоволення поданої скарги,
перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що вона не підлягає
задоволенню.

Висновок суду щодо доведеності
винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
вчиненні ними злочину, за який їх
засуджено, та правильність
кваліфікації їх дій, у касаційній
скарзі прокурора не оспорюється

Доводи прокурора про
безпідставність пом'якшення
апеляційним судом засудженим
покарання, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 2
ст. 65 КК України особі, яка вчинила
злочин, має бути призначене покарання
необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України
покарання має на меті не тільки кару, а
й виправлення засуджених.

Як убачається з матеріалів
кримінальної справи, апеляційний суд,
ухвалюючи рішення про пом'якшення
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання, послався
на їх позитивні характеристики з місця
проживання, що ОСОБА_6 уперше
притягується до кримінальної
відповідальності, наявність на
утриманні малолітньої дитини, щире
каяття, що визнано пом'якшуючими
покарання обставинами та призначив
засудженим покарання в межах санкції ч.
3 ст. 187 КК України.

На думку колегії суддів призначене
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання за своїм
розміром є необхідним і достатнім для
виправлення засуджених та
попередження нових злочинів.

За таких обставин касаційна скарга
прокурора не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінально -
процесуального закону, які були б
підставою для зміни або скасування
судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15
розділу XI «Перехідні положення» КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції залишити без
задоволення, а ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 25 березня 2014
року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - без зміни.

С у д д і:

С. Г. Дембовський В. М. Колесниченко М. А.
Мороз