ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Справа № 1-273/08

06 листопада
2008 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого
- судді Карабаня В.М.,

при
секретарі - Серебряковій М.М.,

за
участю прокурора - Панова В.Є., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м.
Києва кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Пятигори, Тетіївського
району, Київської області, громадянина
України, українця, освіта
середньо-спеціальна, одруженого, тимчасово
не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1, будучи
неодноразово засудженим, а саме:
29.10.1999 року Старокиївським районним судом м. Києва за ст. ст. 140 ч.
2, 141 ч. 2 КК України 1960 р.
до 3-х років позбавлення волі;
29.05.2003 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 296 ч. 1
КК України 2001
р. до позбавлення
волі строком на 1 рік 6 місяців;
27.02.2007 року Броварським
міськрайонним судом Київської області за ст. 186 ч. 1, ст. 286 ч. 1, ст. 190 ч. 2 КК
України 2001 року
до позбавлення волі строком на
3 роки, у вчиненні злочину передбаченого
ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1.,
будучи неодноразово засудженим, а саме: 29.10.1999 року Старокиївським районним судом м. Києва за ст. ст. 140 ч. 2,
141 ч. 2 КК України 1960 р. до
3-х років позбавлення волі; 29.05.2003 року Дніпровським
районним судом м. Києва за ст. 296 ч. 1 КК України
2001 р. до
позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців і маючи непогашену та не
зняту у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став,
належних висновків для себе не зробив і повторно вчинив новий злочин.

ОСОБА_1., 07.11.2006 року, приблизно о 17 год. 30 хв., знаходячись в каб.
№3 Державної виконавчої служби Печерського району м. Києва, що розташована по
вул. Різницькій, 11-б у м. Києві, вирішив повторно заволодіти чужим майном, що
належало ОСОБА_2. Реалізуючи свій
злочинний умисел ОСОБА_1. попрохав свого знайомого ОСОБА_2 скористатися його мобільним телефоном «Нокіа
7610» нібито зателефонувати знайомому, на що останній погодився. Взявши
мобільний телефон та запевнивши власника, що через декілька хвилин повернеться,
вийшов в коридор. Повторно заволодівши чужим майном шляхом зловживання довірою,
що належало ОСОБА_2., а саме мобільним телефоном «Нокіа 7610», вартістю 1700 грн. 00 коп., зі
стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 грн. 00 коп., а
всього загальною вартістю 1 725 грн. 00 коп., ОСОБА_1. залишив місце вчинення
злочину і в подальшому мобільний телефон не повернув та розпорядився ним на
власний розсуд.

Допитаний в ході судового слідства ОСОБА_1. свою вину у вчиненому злочині
визнав повністю, щиро розкаявся і показав суду, що 07.11.2006 року, приблизно о
17 год. 30 хв., знаходився в приміщенні Державної виконавчої служби Печерського
району м. Києва, у свого
знайомого ОСОБА_2 Він попрохав
ОСОБА_2 скористатися його мобільним телефоном,
щоб зателефонувати знайомому, на що ОСОБА_2погодився. Взявши мобільний телефон
він вийшов в коридор, оскільки до кабінету зайшли якісь люди. Вийшовши в
коридор він вирішив телефон не повертати. Після цього, він того ж дня продав
вказаний телефон на станції метро «Лісова» невідомому раніше чоловікові за 300
грн. Покази
підсудного дані під час судового слідства є послідовними та об'єктивними і
такими, що не змінювались протягом досудового та судового слідства і тому
приймаються судом як такі, що відповідають фактичним обставинам справи.

За згодою сторін
судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази
свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового слідства по справі,
стосовно фактичних обставин справи, які правильно розуміє підсудний та інші
сторони, і які ніким не оспорювались. Відповідно
до ч. 3 ст. 299 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів у
справі, обмежившись допитом підсудного та дослідженням матеріалів кримінальної
справи, що характеризують його особу.

Тому суд
обмежився дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують
особу підсудного, і дійшов до висновку про те, що дії підсудного за ч. 2 ст.
190 КК України кваліфіковано правильно, як заволодіння чужим майном шляхом
зловживання довірою, вчинене
повторно.

При призначенні
підсудному міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину
та його особу, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до
ст. 66 КК України обставинами, що пом'якшують покарання винного, є його щире
каяття у вчиненому.

Відповідно до
ст. 67 КК України обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає,
що виправлення підсудного можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому
необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Потерпілий
ОСОБА_2., який постановою від 15.03.2008 року був визнаний цивільним позивачем,
направив на адресу суду заяву у якій вказав, що матеріальних претензій до
ОСОБА_1 не має, а тому цивільний позов
по справі необхідно залишити без задоволення. Міру
запобіжного заходу підсудному до вступу вироку в законну силу слід залишити без
змін у вигляді триманні під вартою. Питання
з речовими доказами суд вирішує у відповідності до ст. 81 КПК України. На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.
190 КК України та призначити йому покарання у виді 1
(один) рік позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_1 слід обраховувати починаючи з 08.10.2008
року, відповідно до вимог ст. 72 КК України.

Речові докази, а
саме барсетку та обкладинку від посвідчення водія, які знаходяться на
зберіганні в камері схову Печерського РУ ГУ МВС України м. Києві - знищити.

Цивільний позов
ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Міру запобіжного
заходу засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити без змін з
утриманням під вартою у Київському СІЗО
№ 13.

На вирок може
бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти діб з
моменту його проголошення.

Суддя В. Карабань