Справа № 426/1278/13-к
Провадження № 11кп/782/9/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційні скарги старшого прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6

на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 19 січня 2015 року, яким засуджений

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Севєродонецька Луганської області, громадянин України, не одружений, не працюючий, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1

за ч.3 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на шість років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної залишено у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов прокурора в інтересах КУ «Старобільске РТМО» задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь КУ «Старобільске РТМО» 3 565 гривень 83 коп.

Цивільні позови заявлені потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 відповідно до ч.1 п.5 ст.207 ЦПК України залишені без розгляду.

Судові витрати по справі за проведення судових експертиз технічного стану транспортного засобу № 2122-18 і № 2123 від 29.11.2012 року у розмірі 2 456 гривень, комплексної судово-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 2124-19 від 03.12.2012 року у розмірі 2 358 гривень 40 коп., а всього у сумі 4 810 гривень 40 коп. стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави згідно з ч.2 ст.124 КПК України.

Доля речових доказів по справі вирішена.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 20.08.2012 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_6 , який згідно з переліком захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, затвердженим наказом МОЗ України від 24.12.99 р. №299 є непридатними до керування транспортними засобами, керуючи автомобілем «MITSUBISHI OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автошляху «Чугуїв-Мілове» в районі м.Старобільск Луганської області у напрямку від м.Старобільск до м.Сватове.

В цей час ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що він має захворювання на цукровий діабет тяжкої форми (інсулінозалежний) відчув погіршення самопочуття та зупинив автомобіль для прийому лікарського препарату «Актрапід», передозування якого може спричинити настання гіпоглікемії і який за своїми фармакологічними властивостями, згідно інструкції до нього, може впливати на здатність керувати транспортними засобами та механізмами.

Зробивши ін`єкцію препарату для покращення самопочуття, та розуміючи можливість наслідків застосування цього препарату у вигляді настання гіпоглікемії, ОСОБА_6 після покращення самопочуття, проявивши злочинну недбалість, продовжив керування автомобілем, рухаючись у тому ж напрямку.

20.08.2012 року, приблизно об 11 годині 40 хвилин, на 168 км 200 м автошляху «Чугуїв-Мілове» в районі с.Містки Сватівського району Луганської області під час руху у водія ОСОБА_6 раптово виник хворобливий стан у вигляді гіпоглікемії, що супроводжувався розладом свідомості, позбавлення його можливості своєчасного відчуття недугу та вчинення цілеспрямованих дій.

В результаті настання хворобливого стану, ОСОБА_6 втратив контроль над керуванням транспортного засобу та виїхав на зустрічну смугу руху, на ліве по ходу його руху узбіччя, де сталося зіткнення с зустрічним автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався під керуванням ОСОБА_10 .

В результаті зіткнення автомобіля водій ОСОБА_10 і пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 111/1 від 13.10.2012 року смерть ОСОБА_10 настала від тупої травми грудної клітини з комплексом зовнішніх і внутрішніх її ушкоджень, внаслідок масивної внутрішньої крововтрати, можливо в строк і за обставин, встановлених слідством, що підтверджується однаково вираженим характером крововиливів в місцях ушкоджень, морфологічними ознаками давності ушкоджень, їх масивністю та відповідним характером, кількістю пошкоджень, характерної їх локалізацією.

Висновком судово-медичної експертизи № 112/1 від 13.10.2012 року встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від тупої поєднаної травми грудної клітки, черевної порожнини, тазу і кінцівок внаслідок травматичного шоку, можливо в строк і за обставини, встановлених слідством, що підтверджується однаково вираженим характером крововиливів в місцях ушкоджень, морфологічними ознаками давності ушкоджень, їх масивністю та відповідним характером, кількістю пошкоджень, характерної їх локалізацією.

Проведеною комісійною судово-медичною експертизою № 314/376 від 15.11.2012 року встановлено, що під час перебування ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділені Старобільского РТМО з 21 серпня по 06 вересня 2012 року йому встановлено діагноз: «Цукровий діабет 1 типу, інсулінозалежний, важка форма, стадія декомпенсації» і лікарями описані «Синці області верхніх, нижніх кінцівок, тулуба і голови».

Дані представленої медичної документації, результати обстеження, свідчать про те, що ОСОБА_6 страждає на цукровий діабет (1 тип, важка форма, стадія декомпенсації, лабільна течія) з розвитком пізніх ускладнень (діабетична дистрофічна сенсомоторна поліневропатія нижніх кінцівок; діабетична ангіопатія нижніх кінцівок; непроліферативна діабетична ретикулопатія обох очей).

Для захворювання, яким страждає ОСОБА_6 (1 тип), характерним ускладненням є гіпоглікемія - зниження рівня глюкози в крові нижче нормального значення, яке супроводжується рядом нейроглікопенічних симптомів, таких як зниження здатності до концентрації уваги, дезорієнтація, головний біль, запаморочення, парестезії, порушення координації рухів, розлади зору; диплопія (двоїння в очах), вогнищева неврологічна симптоматика, неадекватна поведінка; амнезія, епілептиформні нападки, глибоке порушення свідомості (кома).

Це ускладнення може виникати через передозування цукрознижувальних препаратів, супутніх захворювань, незвичного фізичного навантаження або недостатнього харчування та інше.

Згідно з даними представленої медичної документації, раніше до подій 20.08.2012 року, у ОСОБА_6 мали місце випадки розвитку гіпоглікемічних станів, що супроводжувались втратою свідомості.

Таким чином, перед застосуванням препарату «Актрапід» ОСОБА_6 усвідомлював настання можливих наслідків у вигляді гіпоглікемічної коми.

Відповідно до п.29. «б» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Порушення ОСОБА_6 вказаного пункту Правил дорожнього руху України в частині керування транспортним засобом у хворобливому стані є причиною настання даної дорожньо-транспортної події та її наслідків.

В апеляційних скаргах:
прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність провини, кваліфікацію дій та призначене основне покарання прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Згідно з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судом роз`яснено, що додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ч.3 ст.286 КК України, суд згідно зі ст.69 КК України може не призначити лише за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

Але, суд у вироку не навів жодної обставини, яка б дозволила не застосовувати до ОСОБА_6 додаткове покарання. Питання не застосування додаткового покарання жодним чином судом в цій частині не вмотивовано.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та вироку суду, ОСОБА_6 скоїв тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України, що заподіяло смерть двох осіб. При постановленні вироку судом першої інстанції ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не застосовано;

обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок в частині призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання призначеного за ч.3 ст.286 КК України з випробуванням та встановити іспитовий строк, або застосувати положення ст.84 КК України.

Вважає, що під час скоєння кримінального правопорушення він знаходився у стані неосудності, не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, оскільки момент пригоди не пам`ятає внаслідок свого хворобливого стану тому, що страждає цукровим діабетом (1 тип, важка форма, стадія декомпенсації, лабільна течія) з розвитком пізніх ускладнень (діабетична дистрофічна сенсомоторна поліневропатія нижніх кінцівок, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, непроліферативна діабетична ретикулопатія обох очей).

Для захворювання, яким він страждає характерним ускладненням є гіпоглікемія - зниження рівня глюкози в крові нижче нормального значення, яке супроводжується рядом нейроглікопенічних симтомів, таких, як зниження здатності до концентрації уваги, дезорієнтація, головний біль, запаморочення, парестезії, порушення координації рухів, розлади зору, диплопія (двоїння в очах), вогнищева неврологічна симптоматика, неадекватна поведінка, амнезія, епілептиформні нападки, глибоке порушення свідомості (кома).

Під час досудового слідства і судового розгляду питання щодо визначення його осудності не вирішувалося, відповідні експертизи не призначалися.

При призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, суд не прийняв до уваги, що він є інсулінозалежним, постійно потребує медикаментозного лікування, останнім часом дуже часто перебуває на стаціонарному лікуванні, крім того має батьків-інвалідів, які також потребують допомоги та догляду.

Ці обставини є винятковими і судом до уваги прийняті не були.

Санкція ч.3 ст.286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що надає можливість суду звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Крім того, з урахуванням стану його здоров`я, при призначенні покарання суд мав можливість врахувати положення ст.84 КК України та звільнити від покарання за хворобою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винність обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, при обставинах викладенних у вироку, повністю доказана сукупністю зібраних по справі доказів, яким суд дав належну оцінку.

Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ст.286 ч.3 КК України.

Доказанність вини і правильність кваліфікації дій не заперечується і в апеляційних скаргах.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установленних у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.374 КПК України в мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви призначення покарання, а в резолютивній частині, коли призначається більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, при зазначенні обраної судом міри покарання робиться посилання на статтю 69 Кримінального кодексу України.

Санкція ч.3 ст.286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ч.3 ст.286 КК України, суд згідно зі ст.69 КК України може не призначити лише за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

Разом з тим, суд у вироку, в порушення вимог ст.374 КПК України не навів жодної обставини, яка б дозволила не застосовувати до ОСОБА_6 додаткове покарання. Питання не застосування додаткового покарання жодним чином судом в цій частині не вмотивовано.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування або зміни вироку.

Крім цього, колегія суддів не вбачає декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому відсутні підстави для застосування ст.69 КК України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі застосування більш суворого покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 більш суворого покарання, що є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

При призначенні покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин, особу винного, який є інвалідом 2 групи, має непрацездатних батьків, позитивно характеризується за місцем проживання, а також обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та призначає йому покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , що під час скоєння кримінального правопорушення він знаходився у стані неосудності, внаслідок свого хворобливого стану тому, що страждає цукровим діабетом з розвитком пізніх ускладнень, є безпідставними.

Також колегія суддів не вбачає підстав для застосування відносно ОСОБА_6 ст.84 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Сватівського районного суду Луганської області від 19 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 за ст.286 ч.3 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 за ст.286 ч.3 КК України покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Взяти ОСОБА_6 під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 02 червня 2015 року.

На вирок можуть бути подані касаційні скарги учасниками судового провадження безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий
Судді: