справа 1 - 207 / 07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2007 року

Рівненський районний суд
Рівненської області

в особі головуючої судді Кушнір
Н.В.

при секретарі Хрусюк
Л.О.

з участю прокурора Ідрісова
P.M.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Рівному кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця,
громадянина України, з
ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацючого, розлученого,
на утриманні одна неповнолітня дитина,
проживаючого по ІНФОРМАЦІЯ_4,
раніше судимого

29.05.2006 року Рівненським районним судом Рівненської
області за ч.1 ст. 164 КК України до
обмеження волі строком на один рік із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на один
рік,

- у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України,

встановив:

ОСОБА_1, будучи
раніше судимим 29 травня 2006 року Рівненським районним судом Рівненської
області за ч.1 ст. 164 КК України до
обмеження волі строком на один рік із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на один
рік, під час відбуття покарання на шлях
виправлення та перевиховання не став,
злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на
утримання дитини / аліментів /.

Так, ОСОБА_1
згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 квітня
1998 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримування
неповнолітнього сина ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження в розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку щомісячно, але не
менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 4 березня 1998
року.

Працюючи в ІНФОРМАЦІЯ_6 на посаді ІНФОРМАЦІЯ_7з
17.04.2006 року до моменту звільнення, в
ІНФОРМАЦІЯ_8 на посаді ІНФОРМАЦІЯ_9 з 9.01.2007 року по 27.03.2007 року, ОСОБА_1 злісно ухилився від сплати аліментів.
Після звільнення з останнього місця роботи,
будучи здоровим та працездатним,
не працевлаштовувався,
продовжував не надавати допомоги та коштів на утримання дитини, при цьому був неодноразово попереджений про
кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів.

З 1 червня 2006 року по 1 травня 2007 року ОСОБА_1
заборгував ОСОБА_2 кошти по виплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3в
розмірі 2 602, 93 гр. та не погасив попередню заборгованість.

Підсудний в судовому
засіданні свою вину у скоєному визнав повністю і підтвердив встановлені судом
обставини.

По суті справи показав,
що під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2у них народився син ОСОБА_3. 30
квітня 1998 року судом Рівненського району його було зобов'язано виплачувати
аліменти на сина колишній дружині. Коли він працював, то виплачував аліменти, а,
переставши працювати, не
сплачував аліменти. 29 травня 2006 року Рівненським районним судом його було
засуджено за злісне ухилення від сплати аліментів. Після засудження двічі
влаштовувався на роботу в ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_8, звідки звільнявся за власним бажанням. Отриманні на даних роботах кошти не
використовував для погашення заборгованості по аліментах, в бухгалтерію даних підприємств не
повідомляв, що повинен сплачувати
аліменти. В подальшому не працевлаштовувався та на біржу праці не звертався.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає,
що вина підсудного у скоєному повністю доведена.

У зв'язку з тим,
що учасники судового розгляду не оспорюють фактичні обставини
справи, суд вважає за можливе визнати
дослідження доказів щодо цих обставин недоцільним. При цьому дані факти вважаються дослідженими
та встановленими в судовому засіданні,
оскільки сторони вважають, що
фактичні обставини справи доведені наявними у справі доказами, які не потребують дослідження у ході судового
розгляду справи. При цьому суд переконався у тому, що підсудний правильно розуміє зміст всіх
обставин справи, які б підлягали б
доказуванню і ним не заперечуються та сумнівів у добровільності та істинності
його позиції немає. Підсудному роз'яснено,
що він при відмові від дослідження доказів щодо фактичних обставин
справи буде позбавлений можливості оспорювати їх в апеляційному порядку.
Усвідомивши це, підсудний настояв на
істинності своєї позиції у визнанні вини і викладених обставинах справи.

Крім визнання підсудним своєї вини, його вина у скоєному підтверджується
зібраними по справі доказами,
дослідженими судом, зокрема
поясненнями потерпілої ОСОБА_2, яка
показала / а.с. 27 /, що вона перебувала
у законному шлюбі з підсудним і у них народився син ОСОБА_3. 30 квітня 1998
року згідно рішення судуОСОБА_1 було зобов'язано виплачувати аліменти. За
злісне ухилення від сплати аліментів 29.05.2006 рокуОСОБА_1 було засуджено.
Після судимості він заборгованість не погасив і продовжив не виплачувати
аліменти, вихованням сина не займається
та допомоги не надає. Заборгованість в цілому становить 8 101, 94 гривень. Дані
обставини підтверджуються довідкою розрахунку ДВС у Рівненському районі / а.с.
27 /, поданням державного виконавця ДВС
у Рівненському районі ОСОБА_4 / а.с. 32 /,
копією виконавчого листа від 30 квітня 1998 року про стягнення зОСОБА_1
аліментів на користь ОСОБА_2 / а.с. 7-8 /,
довідкою Департаменту державної виконавчої служби у Рівненському
району, про те, що станом на травень 2007 року за ОСОБА_1
рахується невиплачена заборгованість в розмірі 8 101, 94 гривень, куди включена заборгованість після судимості
/ а.с. 23 /, копією вироку Рівненського
районного суду Рівненської області від 29 травня 2006 року про засудження
ОСОБА_1за ч.1 ст. 164 КК України / а.с.
9 /, копіями трудових книжок на його
прізвище / а.с. 36-40 /.

Таким чином, судом
встановлено, що ОСОБА_1, будучи раніше судимим за злочин, передбачений цією статтею, злісно ухиляється від сплати встановлених
рішенням суду коштів на утримання дитини / аліментів /, тому його дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 164 КК України.

При обранні виду та визначенні міри покарання суд враховує, що злочин,
в якому обвинувачується підсудний,
згідно ст. 12 КК України є
злочином невеликої тяжкості, він
негативно характеризується за місцем проживання, є здоровим та працездатним, але не працевлаштованим, раніше судимий, але належних висновків для себе не зробив і
знову скоїв умисний злочин.

Обставин, що обтяжують та пом'якшують покарання
підсудного, суд не вбачає.

Як встановлено судом,
підсудний судимий 29.05.2006 року Рівненським районним судом Рівненської
області за ч.1 ст. 164 КК України до
обмеження волі строком на один рік із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на один
рік, даний злочин скоєно після постановления
вироку, але до
повного відбуття покарання за попереднім вироком, тому остаточне покарання призначається на
підставі ч.1 ст. 71 КК України.

На підставі наведеного та
керуючись ст. 323, 324,
335 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст. 164 КК України і призначити покарання у
вигляді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ч.1
ст. 71 КК України частково приєднати покарання, невідбуте за попереднім вироком Рівненського
районного суду Рівненської області від 29 травня 2006 року у вигляді одного
місяця обмеження волі і остаточне покарання визначити у вигляді обмеження волі
строком на два роки один місяць.

Запобіжний захід підсудному до вступу вироку в законну
силу залишити попередній-підписка про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський районний суд протягом 15 діб з моменту
його проголошення.