Справа № 11 - 603,2007 рік Головуючий
у І - інстанції: Чолан М. В.
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року червня місяця 01 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гавриша В. М.,

суддів: Бурди К. І., Голубенко Н. В.,

за участю прокурора Кашициної О. Є.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області
від 28 березня 2007 року.

Цим
вироком

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина
України, з професійно - технічною освітою, працюючого, раніше не судимого

засуджено до обмеження волі за:

·
ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки;

·
ч. 1 ст. 129 КК України на 1 рік.

Згідно зі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання
у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням
на нього відповідно до ст. 76 КК України обов'язку: повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь:

·
держави в особі головного фінансового
управління Полтавської облдержадміністрації - 941 грн. 20 коп.;

·
ОСОБА_2 - 1 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди;

·
ОСОБА_3 -
5 000 грн. та 2 519 грн. 76 коп. в рахунок відшкодування відповідно
моральної та матеріальної шкоди.

2

По справі відповідно до положень ст. 81 КПК України вирішено долю речових
доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 28 травня 2006 року,
близько 22 години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, біля
залізничного переїзду на вул. Леніна в смт. Машівка Полтавської області, умисно
наніс один удар кухонним ножем по руці ОСОБА_3, спричинивши йому тілесні
ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я у
вигляді різаної рани нижньої третини правого передпліччя з пошкодженням
ліктьової та променевої артерії, ліктьового нерву, згиначів пальців та кисті
правого передпліччя, післятравматичної нейропатїї ліктьового нерва.

Після чого, засуджений підійшов до своєї колишньої дружини ОСОБА_2, яка в
цей час чергувала на залізничному переїзді, з кухонним ножем, яким наніс удар
ОСОБА_3, та схопивши її за руку, приставив ніж до горла, висловлюючи погрози
вбивством, які вона сприймала реально.

В апеляції засуджений вважає вирок незаконним та необгрунтованим,
посилаючись на те, що в ході досудового та судового слідства не добуто доказів
його вини у скоєнні злочинів, висновки суду, викладені у вироку не відповідають
фактичним обставинам справи, тому просить вирок скасувати та закрити
провадження по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, міркування прокурора про законність
вироку та безпідставність апеляції, перевіривши матеріали справи та доводи,
наведені в апеляції, приходить до висновку, що апеляція не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Сформульовані у вироку висновки про винність засудженого у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 129 КК України відповідають
фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні
та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну та об'єктивну
оцінку в їх сукупності та взаємозв'язку. При перевірці матеріалів справи
встановлено, що органами досудового слідства у справі додержано вимог ст. 22 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об'єктивної
істини.

ОСОБА_1, незважаючи на невизнання своєї вини, впродовж досудового слідства
на неодноразових допитах, а також під час відтворення обстановки та обставин
події, відтворюючи деталі вчиненого, наводив дані щодо своєї участі в
заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_3 Показання
засудженого зводилися до того, що саме від його дій спричинено потерпілому
різану рану руки.

Достовірність цих показань підтверджуються показаннями
потерпілого ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, які є сталими, послідовними, даними, що
містяться у протоколах огляду місця події, відтворення обстановки

3

та обставин події, як з участю засудженого, так і
потерпілого, а також у висновках судово - медичних експертиз, а тому посилання
в апеляції на те, що висновки суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні ним умисного
середньої тяжкості тілесного ушкодження не підтверджуються зібраними у справі
доказами є безпідставними.

Мотивуючи висновки про винність засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочинів суд
обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_2, які дали
детальні свідчення щодо часу, місця, способу, знаряддя скоєння злочинів,
вказавши, що ОСОБА_1 умисно замахнувся рукою, в якій був ніж на ОСОБА_3,
внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження.

Не заслуговують на увагу доводи засудженого про те, що показання потерпілої
ОСОБА_5, які викривають його у вчиненні злочинів, дані нею під впливом ОСОБА_3,
оскільки з матеріалів справи вбачається, що вона була очевидцем умисного
спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 і в своїх первинних
показаннях після доставления потерпілого до лікарні, в цей же день в
умовах, коли виключався будь-який вплив на неї з боку потерпілого вказала, що
ініціатором сутички та нанесення удару ножем був саме ОСОБА_1 ( а. с. 10-11 ).
А тому, за таких обставин, колегія суддів вважає, що в застосуванні засобів
захисту з боку засудженого не було необхідності. Як стверджує потерпіла
засуджений розмахував ножем перед її обличчям та шиєю, тобто всі його дії
свідчили про реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози. Аналогічні
показання вона давала в ході досудового і судового слідства.

В обґрунтування своєї невинуватості апелянт посилається на висновок
додаткової судово - медичної експертизи за № 1784, з якої випливає, що
показання дані ним в порядку ст. 194 КПК України не суперечать об'єктивним
судово - медичним даним експертизи ОСОБА_3, а відтак вони не спростовані ( а.
с. 140 ).

Між тим, зазначений висновок експертизи стверджує вину ОСОБА_1, а не
спростовує її, оскільки механізм утворення та локалізація тілесних ушкоджень у
потерпілого, вказані при відтворенні засудженим, повністю співпадають з судово
- медичними даними експертизи ОСОБА_3

Водночас показання винного, дані ним в ході відтворення обстановки і
обставин події злочину щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень суперечать
даним, одержаним при судово - медичній експертизі ОСОБА_1 в частині кількості
та локалізації тілесних ушкоджень ( а. с. 167 ).

Так, в ході цієї слідчої дії ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_3 наніс йому перший удар двома пальцями лівої руки в ділянку очей, другий
удар - у щелепу зліва ( а. с. 121 ). Фактично в засудженого виявлені тілесні
ушкодження на обличчі, грудній клітці та правому стегні ( а. с. 89 ).

4

В зв'язку з цим, привертає увагу постанова Машівського районного суду від
29. 05. 2006 року, на підставі якої за вчинення правопорушення, передбаченого
ст. 185 КУпАП - злісну непокору законній вимозі працівників міліції при виконанні
ними службових обов'язків - на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді 10 діб адмінарешту (а. с. 187 ).

З досліджених місцевим судом показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
випливає, що при затриманні ОСОБА_1 до нього відповідно до Закону України « Про
міліцію » застосовувались прийоми рукопашного бою та спеціальний засіб -
наручники, внаслідок чого він ударився обличчям та тулубом об підлогу в
під'їзді будинку ( а. с. 45, 46, 47 ). Як вбачається з протоколу судового
засідання ці обставини засуджений не заперечував.

З показань потерпілих, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не
вбачається, що ОСОБА_3 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_1 Не
підтверджується це і висновком судово - медичної експертизи за № 138,
відповідно до якої в засудженого не виявлено тілесних ушкоджень, характерних
для самооборони (а. с. 90).

Отже, наведені дані свідчать про те, що ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження
після сутички з ОСОБА_3, що спростовує його твердження про посягання на нього
потерпілого.

Доводи апелянта про те, що як досудовим, так і судовим слідством не добуто
доказів про погрозу вбивством є неспроможними, про що свідчать показання
ОСОБА_2, наведені в цій ухвалі, показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_10,
в яких йдеться про те, що потерпіла кричала про допомогу,
плакала, повідомила їм, що ОСОБА_1 бив її по обличчю, приставляв ніж до горла (
а. с. 41 - 42 ). В суді вони ствердили, що при під'їзді до переїзду почули крик
жінки про допомогу, яка розповіла ОСОБА_10, що засуджений погрожував їй ножем, в його руці
вони бачили ножа ( а. с. 272 - 273 ). Як видно з матеріалів справи, ці особи є
мешканцями м. Полтави. З підсудним та потерпілими до даної події знайомі не
були, вони не заінтересовані в наслідках розгляду справи, а тому їх показання є
об'єктивними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, оскільки
узгоджуються з іншими доказами, зібраними по справі.

За таких обставин, не встановлено підстав для задоволення апеляції
засудженого. Вирок відповідає вимогам ст.ст. 323, 327 КПК України. Даних про
те, що у справі допущені порушення кримінально - процесуального законодавства,
які б могли бути підставою для скасування вироку не вбачається.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає загальним засадам
призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

5

Отже, вирок суду є законним і підстав" для його зміни
чи скасування немає.

З огляду на наведене та керуючись ст.ст. 365,
366 КПК України колегія суддів апеляційного суду, - .

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1залишити без задоволення, а
вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 28 березня 2007 року
щодо нього - без зміни.