АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/284/15-к Номер провадження 11-кп/786/363/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003161 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Семенівка Полтавської обл., який проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов прокурора прокуратури м. Кременчука ОСОБА_10 в порядку ст. 128 КПК України в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_11 , залишено без розгляду з правом звернення в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 100 000 грн..

Вирішено питання про долю речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винуватим і засуджений за те, що він, 17 жовтня 2014 року приблизно 19-45 год., керуючи автомобілем ЗАЗ-1102 д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись при ввімкненому міському електроосвітленні по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Московської м. Кременчука зі сторони перехрестя вул. Московська та пр. Ярославський в напрямку перехрестя вул. Московська - вул. Київська, по крайній правій смузі, в порушення п.16.9 Правил дорожнього руху під час напрямку стрілки зеленого кольору на таблиці, встановленої на рівні червоного сигналу світлофора, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_11 , яка рухалася по пішохідному переходу на дозволений зелений сигнал світлофора зліва направо відносно напрямку руху автомобіля внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною автомобіля в праву частину тіла ОСОБА_11 ..

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження від яких настала її смерть.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2015 року щодо нього, застосувавши при призначенні йому покарання положення статті 75 КК України. При цьому обвинувачений зазначає, що вину визнав у порушенні правил безпеки дорожнього руху внаслідок чого було спричинено смерть ОСОБА_11 , останній він надав першу допомогу (намагався зупинити кров) та викликав їй швидку допомогу, допоміг санітарам завантажити потерпілу в машину швидкої допомоги та поїхав зі швидкою до міської лікарні де віддав матері потерпілої на ліки 600 грн., повністю відшкодував матеріальну шкоду, це витрати на лікування у розмірі 23 000 грн., із 100 000 грн. стягнутих судом на користь ОСОБА_7 він сплатив 3 000 грн., на даний час він офіційно працює, а тому зможе повністю відшкодувати стягнуті кошти судом та допомагати сім`ї потерпілої.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати та постановити новий, яким позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди на суму 300 000 грн. задовольнити повністю.

При цьому потерпіла зазначає, що суд не в повній мірі врахував її моральні страждання, які вона перенесла у зв`язку зі смертю своєї дочки та залишення без матері її неповнолітньої дитини, яку вона повинна матеріально забезпечити для життя, навчання і створення необхідних умов для її подальшого життя та здоров`я. Судом не враховано того, що обвинувачений визнав свою винуватість у повному обсязі, розкаявся і не заперечував проти задоволення цивільного позову на суму 300 000 грн..

Крім того потерпіла зазначає проте, що суд, призначивши покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців на якому вона як потерпіла не наполягала порушує її конституційні права, оскільки не дає змоги обвинуваченому, відшкодувати шкоду, яку він бажає їй відшкодувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: потерпілої та її представника, які просили стягнути з обвинуваченого 300 000 грн. моральної шкоди і не позбавляти волі обвинуваченого; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та просив задовольнити його апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив частково задовольнити апеляційну скаргу потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційному порядку обвинуваченим та потерпілою не оспорюються як і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного покарання, то, на думку колегії суддів, вони є слушними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, а також дані про особу засудженого.

Між тим, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання, недостатньо врахував обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної матеріальної шкоди), відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію потерпілої про те, щоб обвинуваченого не позбавляти волі, оскільки останній, перебуваючи у місцях позбавлення волі не зможе їй опікуну неповнолітньої дитини померлої ОСОБА_11 матеріально допомагати та недостатньо врахував те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив перебуваючи у тверезому стані, відразу після вчинення злочину викликав швидку допомогу, надавав ОСОБА_11 першу медичну допомогу - зупиняв кров, допоміг санітарам завантажити потерпілу в машину швидкої допомоги та поїхав зі швидкою до міської лікарні де віддав матері потерпілої на ліки 600 грн., які мав при собі, повністю відшкодував матеріальну шкоду - це витрати на лікування у розмірі 23 000 грн., із 100 000 грн. стягнутих судом на користь ОСОБА_7 він сплатив 3 000 грн. і призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, колегія суддів установила, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодовував матеріальну шкоду та відшкодовує стягнуту судом моральну шкоду ( за два місяці після ухвалення вироку - 7 000 грн.), відсутність обставин, які обтяжують покарання. Крім того, колегія суддів ураховує те, що після ухвалення вироку обвинувачений офіційно працевлаштувався (а. п. 144), думку потерпілої висловлену у суді першої та апеляційної інстанцій про призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів уважає можливим застосувати положення ст. 75 України й звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції щодо останнього підлягає зміні.

Доводи потерпілої в апеляційній скарзі щодо безпідставної відмови у задоволенні її цивільного позову про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі є обґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. При вирішенні цивільного позову, суд повинен керуватися нормами ст.ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 23, 1166-1168 ЦК України.

Згідно з статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, у тому числі фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).

Вивчивши законність прийнятого рішення судом першої інстанції щодо вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів уважає, що судом не дотримано вимоги закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення завданої моральної шкоди частково, а саме стягнувши із обвинуваченого ОСОБА_9 100 000 грн. суд врахував, що потерпіла втратила свою рідну доньку, у якої залишився неповнолітній син -онук потерпілої, опікуном якого визнана ОСОБА_7 , фактичні обставини ДТП і те, що внаслідок ДТП був порушений нормальний уклад життя потерпілої ОСОБА_7 , погіршився стан її здоров`я, а також врахував особу обвинуваченого та визнав, що такий розмір моральної шкоди відповідає принципам розумності та справедливості.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки розмір стягнутої судом моральної шкоди з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 не відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, що понесла потерпіла, яка є опікуном неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , а також вимушених змін, що сталися у їх житті.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок винних дій ОСОБА_9 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху внаслідок чого було спричинено смерть ОСОБА_11 ..

Колегія суддів уважає, що потерпілій ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду внаслідок перенесення сильних душевних страждань, у зв`язку із смертю дочки (ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України), оскільки вона втратила близьку людину, що є непоправимою втратою.

Приймаючи до уваги обсяг страждань, яких зазнала потерпіла внаслідок втрати дочки та залишенням без матері її онука, неповнолітнього сина ОСОБА_11 , опікуном, якого є ОСОБА_7 і те, що обвинувачений у суді першої та апеляційної інстанцій погодився на відшкодування завданої його діянням моральної шкоди у розмірі 300 000 грн., колегія суддів вважає за необхідне збільшити стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 з урахуванням принципів розумності та справедливості з 100 000 грн. до 300 000 грн., задовольнивши позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_9 в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 408 КПК України, так як збільшення стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, приходить до переконання про необхідність зміни вироку суду також в частині цивільного позову та часткового задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 ..

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції на 4 роки 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покласти обов`язки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
· повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;
· періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Збільшити стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 з 100 000 грн. до 300 000 грн., задовольнивши позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_9 в повному обсязі.

У решті вирок суду залишити без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4