АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/491/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/265/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - адвоката - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, пенсіонера, неодруженого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту його затримання - з 09 січня 2015 року.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

встановила:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинений ним за наступних обставин злочин.

ОСОБА_7 08 січня 2015 року близько 20 год. прийшов до себе додому, де в стані алкогольного сп`яніння знаходився його двоюрідний брат ОСОБА_9 , з яким вони спільно проживали у даному помешканні. Знаходячись в кімнаті, ОСОБА_9 почав висловлюватись нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_7 , вимагаючи гроші на придбані алкогольні напої, оскільки ОСОБА_7 отримував пенсію. Через те, що ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями, ОСОБА_7 відмовився давати кошти на випивку, внаслідок чого між ними розпочався словесний конфлікт. Під час суперечки ОСОБА_9 погрожував ОСОБА_7 фізичною розправою, взявши в руки сокиру, яка лежала біля ліжка. Для того, щоб уникнути конфлікту, ОСОБА_7 вийшов з будинку, чекаючи поки ОСОБА_9 заспокоїться та засне.

Повернувшись через 20 хв. до будинку, ОСОБА_7 зайшов в кімнату та побачив, що ОСОБА_9 ще не спить. Помітивши ОСОБА_7 , ОСОБА_9 продовжив з ним конфлікт, під час якого висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Злякавшись такої поведінки, ОСОБА_7 вибіг з будинку для того, щоб ОСОБА_9 заспокоївся та заснув. Близько 21 год. ОСОБА_7 повернувся до будинку та зайшов у кімнату, де знаходився ОСОБА_9 , який вже спав. Коли ОСОБА_7 вирішив також лягти спати, то ОСОБА_9 прокинувся та знову розпочав словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 підійшов до ліжка, на якому лежав ОСОБА_9 , взяв сокиру та почав наносити її лезом численні удари в ділянку голови ОСОБА_9 , чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді численних ран, із руйнуванням кісток мозкового і лицевого черепа та речовини головного мозку, внаслідок чого наступила смерть ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та юридичної кваліфікації своїх дій, просить вирок суду змінити, застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити призначене йому покарання до 2 років 6 місяців позбавлення волі. В обґрунтування поданої ним апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі обставини справи, які могли б вплинути на призначене йому покарання. Просить врахувати, що він повністю визнав свою вину, сприяв розкриттю кримінального правопорушення і щиро розкаявся, а кримінальне правопорушення скоїв внаслідок систематичних погроз та неправомірної поведінки потерпілого по відношенню до нього.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які, навівши мотиви, аналогічні викладеним в апеляції, просять вирок суду змінити у зв`язку з суворістю призначеного покарання, застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання; думку прокурора, який вирок суду першої інстанції просить залишити без зміни, оскільки вважає законним та обґрунтованим, а покарання обране обвинуваченому ОСОБА_7 таким, що повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину і є достатнім та необхідним для його виправлення та перевиховання; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на наступне.

Висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом і в апеляції не оскаржується..

Відповідно до з ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Як слідує із змісту вироку Тернопільського міськрайонного суду від 21 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 , покарання обвинуваченому призначено відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з додержанням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу винного, а також всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що злочин вчинений ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, який становить підвищену суспільну небезпеку; особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, спосіб та характер вчинення злочину і обґрунтовано мотивував своє рішення щодо необхідності призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, місцевий суд врахував також всі пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі і ті, про які ОСОБА_7 вказує у своїй апеляційній скарзі - визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, а також похилий вік обвинуваченого ОСОБА_7 , віктивну поведінку потерпілого ОСОБА_9 та думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суворо його не карати і призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 у виді семи років позбавлення волі повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі засудженого, узгоджується із санкцією статі обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, застосування ст. 69 КК України і пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, про що останній ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст. ст. 408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування, про що ставить питання апелянт, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2