У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вищий спеціалізований суд України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у судовому засіданні 22 травня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1, не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6: на користь потерпілої ОСОБА_5 15 018 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 1 квітня 2015 року вирок змінено в частині вирішення цивільного позову, збільшено суму стягнутої з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди до 40 000 грн.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 13 лютого 2005 року о 06.00 год. під час бійки з ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, якби діяв з більшою обачністю, завдав лівою рукою один удар в обличчя ОСОБА_7, внаслідок якого потерпілий впав та вдарився лівою частиною голови об асфальтне покриття, що було покрито кригою, чим заподіяв ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому призвели до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважають, що дії ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування були безпідставно перекваліфіковані з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України. Стверджують, що ОСОБА_6 у судовому засіданні висловлював нечітку позицію щодо обставин кримінального правопорушення, а тому суд не мав розглядати провадження за спрощеною процедурою в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Крім того, суд не роз'яснив потерпілим суть, особливості та правові наслідки застосування цієї норми закону. Зазначають, що призначене покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_6 впродовж 9 років переховувався від слідства, є занадто м'яким, а розмір моральної шкоди має бути збільшений до 80 000 грн. Просять скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається із долучених копій судових рішень, ОСОБА_6 згідно обвинувального акту обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. В судових дебатах потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтримали пред'явлене досудовим розслідуванням обвинувачення і просили суд визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Тому судовий розгляд проведений у межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення.

Також суд правомірно визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження. Як убачається з ухвали апеляційного суду, суд ретельно з'ясував у всіх учасників судового провадження, зокрема, і у потерпілих, чи правильно вони розуміють зміст обставин, зазначених у ч. 3 ст. 349 КПК України, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз'яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, що підтверджується журналом судового засідання та матеріалів технічної фіксації судового процесу.

Даних на підтвердження того, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або істотно порушено кримінальний процесуальний закон, у касаційній скарзі не наведено.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог закону, з врахуванням викладених у скарзі обставин, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Збільшуючи розмір суму відшкодованої моральної шкоди до 40 000 грн., апеляційний суд виходив з характеру дій ОСОБА_6, принципів розумності і справедливості, а також враховуючи те, що на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 добровільно вже сплатив 20 000 грн.

Під час апеляційного розгляду доводи, наведені потерпілими в апеляційній скарзі, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10