Єдиний унікальний номер 201/6160/15-к
Номер провадження 1-кп/201/252/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого автослюсарем у ПП «Піскун», не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у сховище.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю і показав, що з 2010 року неофіційно працював у потерпілого ОСОБА_6 автослюсарем в гаражі та займався ремонтом автомобілів. Із потерпілим у них склалися нормальні відносини, але в останній час він погано виплачував заробітну плату. В лютому 2015 року у нього захворіла донька та він потребував певних коштів на її лікування. У зв`язку із чим, він звернувся до потерпілого із проханням виплатити заробітну плату, на що отримав відмову. Тоді він вирішив вкрасти грошові кошти із сейфу у гаражі, де працював та від якого у нього були ключі. З цією метою, 27 лютого 2015 року, вночі приблизно о 00 годин, він прибув до приміщення гаражу, розташованого по АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ключа відчинив врізний замок вхідних дверей та зайшов до приміщення. Підійшов до сейфу, ввів пароль, який був йому відомий, відкрив сейф та взяв грошові кошти у сумі 930 євро та 500 доларів США, після чого зірвав блок сигналізації, з метою інсценування проникнення у приміщення іншою особою та з місця скоєння злочину зник. Частину вкрадених грошових коштів витратив на лікування доньки, а частину залишив собі, та в подальшому повернув потерпілому. При цьому не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні розмір спричиненої ним матеріальної шкоди потерпілому, ні вину. В скоєному щиро розкаявся. Також додав, що на даний час матеріальна шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено ОСОБА_4 дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у сховище, тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, працює автослюсарем у ПП «Піскун», одружений, має на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується із позитивної сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Відповідно до положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.
Разом із цим, суд враховує, що позбавлення волі на певний строк є одним з найбільш суворого покарання, яке може бути застосоване лише тоді, коли у суду є переконання, що призначення більш м`якого покарання не буде впливати на виправлення та перевиховання обвинуваченого, а виходячи з проаналізованих даних про особу ОСОБА_4 у їх сукупності, у суду такого переконання не виникло, тому суд приходить до висновку, з урахуванням ступеню тяжкості скоєного останнім кримінального правопорушення, його особи та обставини, що пом`якшують покарання, які приведені вище, про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним постійного та обов`язкового контролю, тобто із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України до основного покарання у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 витрат по проведенню судово-трасологічної експертизи у розмірі 613 (шістсот тринадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до положень ст. 76 КК України обов`язки:
· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;
· періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнути з ОСОБА_4 витрат по проведенню судово-трасологічної експертизи у розмірі 613 (шістсот тринадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок на користь держави.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1