АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «Агровіт» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , та, в межах кримінального провадження № 0000967 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, накладено арешт на корпоративні права, а саме на: частку номінальною вартістю 7920000,00 грн., що становить 99% статутного капіталу ТОВ «Агровіт», яка належить компанії AgreinManagementLimitedта на частку номінальною вартістю 80000,00 грн., що становить 1% статутного капіталу ТОВ «Агровіт», яка належить компанії AgreinFinance Limited. Заборонено державному реєстратору Реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області здійснювати державну реєстрацію змін до установчих документів, а також змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно ТОВ «Агровіт».

Відповідно до ухвали, слідчий суддя наклав арешт на корпоративні праваз метою недопущення зникнення або втрати цього майна, чи настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
В апеляційній скарзі директор товариства просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог КПК України, оскільки слідчий суддя не взяв до уваги вимог закону, які свідчать про те, що арешт може бути накладено лише на майно підозрюваного, особи, яка нестиме цивільну відповідальність за дії підозрюваного, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, однак ТОВ «Агровіт», як вказує апелянт, не має жодного із вищезазначених процесуальних статусів та відносно службових осіб товариства відсутні докази вчинення злочину. Клопотання слідчого, як зазначає апелянт, не відповідає вимогам КПК України, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, що належить ТОВ «Агровіт», слідчий суддя зазначив, що в провадженні СВ прокуратури м. Києва знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000967 від 04 липня 2014 року за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Розслідування ведеться за фактом того, що невстановлені службові особи ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2» за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом підробки документів до реєстраційно-установчих документів вказаного товариства заволоділи чужим майном в особливо великому розмірі, а саме часткою статутного капіталу в розмірі 45,45% вказаного товариства, яка належить Gresdale Holdings Limited (м. Нікосія, Кіпр).

Також слідчий суддя зазначив, що в Україні існує група компаній у сфері виробництва сільськогосподарської продукції, що створена з 100 % участю іноземних компаній. Загалом структура бізнесу включає 40 господарських товариств, які пов`язані між особою господарсько-фінансовими відносинами та відносинами контролю, до якого входить, в тому числі, і ТОВ «Агровіт».

Орган досудового розслідування, як вказав слідчий суддя, вважає, що певне коло осіб мають на меті привласнити майно цього підприємства, всупереч волі іноземних інвесторів.

Встановивши зазначені фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність арештувати частки статутного капіталу ТОВ «Агровіт», що належать іноземним компаніям з метою недопущення відчуження або втрати, чи настання інших негативних наслідків.

Разом з тим, з викладених в ухвалі слідчого судді фактичних обставин кримінального провадження, в рамках якого ставиться питання про накладення арешту на майно ТОВ «Агровіт», взагалі не можна віднайти логічного і правового взаємозв`язку між об`єктивною стороною злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та майном ТОВ «Агровіт».

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 191 КК України, характеризується вчиненням дій, пов`язаних з привласненням, розтратою, заволодінням чужого майна, а при одночасній кваліфікації таких дій за ст. 366 КК України вчиненням їх шляхом службового підроблення.

Привласнення вважається закінченим з моменту вилучення майна й отримання винним можливості розпорядитися ним як свої власним. Момент закінчення розтрати збігається з моментом витрачання чужого майна. Заволодіння чужим майном вважається закінченим з моменту отримання можливості розпорядитися ним на власний розсуд особою, яка незаконно обернула майно на свою користь чи на користь інших осіб.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що мало місце, шляхом підроблення документів, заволодіння майном статутним капіталом в розмірі 45,45%, що належить ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2». Будь-яких даних про те, що певна особа, шляхом підроблення документів, привласнила, розтратила, заволоділа майном ТОВ «Агровіт» в ухвалі слідчого судді не міститься. Відповідно, не міститься в ухвалі і переліку цього майна, не вказано даних про особу, яка вчинила протиправні дії та способу їх вчинення.
Посилання в ухвалі на те, що певні особи мають на меті в майбутньому привласнити майно цього підприємства, не утворює собою закінчених складів злочинів, передбачених за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, за якими проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Крім того, в ухвалі слідчого судді немає посилань на те, хто, в розумінні ст. 55 КПК України, є потерпілим у кримінальному провадженні, чи звертався потерпілий з відповідною заявою про вчинення злочину щодо нього або з заявою про залучення як потерпілого у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі директор ТОВ «Агровіт» не підтверджує факту вчинення протиправних дій службовими особами товариства щодо майна товариства і зі змісту ухвали слідчого судді спростувати ці твердження не видається можливим.

Тому, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочинів відносно майна ТОВ «Агровіт» в ухвалі слідчого судді, всупереч вимогам ст.132 КПК України, є недоведеним.
Вимоги закону щодо перевірки достатності доказів, що вказують на вчинення злочинів, слідчим суддею взагалі залишені поза увагою, чим також порушено вимоги ст. 132, ст. 173 КПК України. В ухвалі не наведено посилань на жоден доказ вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та не проаналізовано докази в контексті тих обставин кримінального провадження, які мають відношення до діяльності і майна ТОВ «Агровіт».
В результаті такого підходу до вирішення клопотання, залишилося не з`ясованим слідчим суддею і питання про можливий розмір шкоди, завданої злочином та наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, як того вимагає ч. 2 ст. 173 КПК України.
Що стосується доводів клопотання та даних ЄРДР з приводу обставин кримінального провадження і місця ТОВ «Агровіт» у ньому, то слід зазначити, що в них також з достатньою повнотою не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину.

Зі змісту даних ЄРДР щодо обставин вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, вбачається, що службові особи групи «Агрейн», а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 разом з іншими невстановленими особами, за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинили дії щодо відсторонення іноземних інвесторів, внесли всупереч їх волі зміни до статутних документів, з метою рейдерського захоплення, привласнення та розкрадання майна ряду підприємств, в тому числі і ТОВ «Агровіт».

У витягу з ЄРДР щодо обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, зазначено, що, з метою заволодіння майном та майновими правами групи компаній «Агрейн», службові особи ряду товариств, в тому числі, і ТОВ «Агровіт» разом з іншими невстановленими особами склали завідомо неправдиві документи з використанням підроблених печаток іноземних компаній групи «Агрейн», зокрема протоколи загальних зборів учасників, зміни до статуту, які в подальшому були подані за місцем державної реєстрації зазначених суб`єктів господарювання. Внаслідок цього державними реєстраторами до Єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб були внесені офіційні дані на підставі неправдивих відомостей, які надавали новоствореним органам управління компанії «Агрейн» - наглядовим радам, в склад яких увійшли самі вищезазначені службові особи підприємств та особи, підконтрольні ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , можливість здійснювати розкрадання майна підприємств.

Тобто, в ЄРДР вказано, що певними встановленими та невстановленими особами шляхом службового підроблення, вчинено дії направлені на привласнення майна ряду товариств, в тому числі і ТОВ «Агровіт». Однак, в ЄДРД не зазначено: при яких конкретно обставинах мало місце вчинення таких дій, як закінченого злочину, тобто у чому полягали дії, передбачені об`єктивною стороною злочину - при яких обставинах було фактично незаконно вилучено майно ТОВ «Агровіт» та отримано реальну можливість ним розпорядитися. Не вказано і розмір шкоди, що настала внаслідок вчинення протиправних дій щодо майна товариства.

Також в ЄРДР вказано, що дії пов`язані зі службовим підробленням, були вчинені невстановленими особами за участю службових осіб ТОВ «Агровіт», однак не зазначено, які саме службові особи товариства вчинили такі дії та в чому саме вони полягали.

Тобто, зміст даних ЄРДР містить настільки абстрактний, неконкретизований опис обставин кримінального провадження, який не дозволяє дійти однозначного висновку, що дійсно мала місце подія вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України щодо майна ТОВ «Агровіт».
Зміст клопотання слідчого щодо обставин злочинів містить невідповідності з даними ЄРДР, і також не характеризуються наявністю сукупності фактів, які б в обов`язковому порядку охоплювали всі істотні обставини кримінального провадження і містили аналітичну прив`язку до конкретних осіб та подій, що стосується діяльності ТОВ «Агровіт».

Клопотання, містить загальний опис обставин кримінального провадження, які не мають прямого стосунку до майна ТОВ «Агровіт». Єдина інформація, яка міститься у клопотанні та безпосередньо стосується ТОВ «Агровіт» полягає в тому, що певні особи, отримавши повне управління над рядом підприємств, в тому числі над ТОВ «Агровіт», всупереч волі іноземних інвесторів, здійснили розкрадання належних іноземним компаніям матеріальних цінностей та прибутків підприємств. Однак жодних конкретних даних про те, які дії, передбачені об`єктивною стороною злочину ст.. 191 КК України, вчинено саме щодо майна ТОВ «Агровіт», у клопотанні не має, тобто у клопотанні не зазначено при яких обставинах було фактично незаконно вилучено майно ТОВ «Агрістейт» та отримано реальну можливість ним розпорядитися.

Крім того, об`єктивна сторона злочину, яка міститься в диспозиції ст. 191 КК України, не передбачає відповідальності за вчинення таких протиправних дій, як «рейдерське захоплення» та «розкрадання», як вказано у клопотанні і ЄРДР, тобто дії осіб кваліфіковані не у відповідності до положень КК України.

Не міститься у клопотанні і посилань на достатні докази тих обставин, на які посилається слідчий. Єдиними доказами, на які послався слідчий при мотивуванні клопотання, стали пояснення свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Разом з тим, як вбачається з клопотання, свідок ОСОБА_24 вказав, що йому стало відомо про те, що мало місце, шляхом підроблення документів, заволодіння майном статутним капіталом в розмірі 45,45%, що належить ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2». Будь-яких даних з приводу обставин, які мають відношення до ТОВ «Агровіт», свідок не вказав.

Тобто, висновки слідчого щодо обставин, на які він посилається, ґрунтуються виключно на показання свідка ОСОБА_25 . Однак, у клопотанні не зазначено, яке відношення зазначена особа має до діяльності ТОВ «Агровіт», з яких достовірних джерел їй стало відомо про обставини, які вона повідомляє, якими документальними даними підтверджується вчинення дій, на які вона вказує. Не долучено слідчим відповідних документальних даних і до матеріалів клопотання. В тому числі, не міститься у клопотанні посилань на пояснення потерпілих від цього злочину, які б підтверджували пояснення свідка, що майно ТОВ «Агровіт» належало їм, однак певні особи привласнили, незаконно заволоділи чи розтратили його. Такий стан доказів, який є у розпорядженні органу досудового розслідування, не може слугувати законною підставою для застосування надто обтяжливого заходу забезпечення кримінального провадження.

Ті обставини, що у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі також підтверджує те, що орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Враховуючи вищевикладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст.. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст.. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів не вбачає.

Не встановлено належним чином, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні слідчого, правової підстави для накладення арешту на майно ТОВ «Агровіт».

Так, визначаючи правову підставу для накладення арешту, слідчий суддя та слідчий вказали, що корпоративні права підприємства мають бути арештовані з метою попередження їх незаконного відчуження або втрати чи настання інших наслідків, що можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Разом з тим, зміст ст. 170 КПК України, яка визначає підстави для накладення арешту на майно, не містить такої підстави, а тому відповідне формулювання не може бути визнано правовим та таким, що відповідає законній меті обмеження права власності особи. «Недопущення настання наслідків, що можуть перешкодити кримінальному провадженню», на що послався слідчий суддя та слідчий є складовою певної правової підстави, яку слідчому судді та слідчому з урахуванням обставин кримінального провадження слід визначити у своїх процесуальних документах, а не є самостійною підставою для накладення арешту.

Таким чином, слідчий та слідчий суддя не навели у клопотанні наявність законної мети (правової підстави) для накладення арешту на майно, не дотримавшись цим самим вимог ст. ст.171, 173 КПК України.

Крім того слід вказати, що враховуючи те, що за матеріалами клопотання відсутні підстави вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення злочинів відносно майна ТОВ «Агровіт» та належні докази вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з майном ТОВ «Агровіт», наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна цього товариства, взагалі спростовується.
З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо встановити тих обставин, яке відношення майно ТОВ «Агровіт» має до розслідуваних злочинів, чи мало місце реальне посягання та нього та за відсутності доказів такого посягання і не наведення правової підстави для арешту майна, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно ТОВ «Агровіт», що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

Крім того, слід наголосити, що мали місце й інші істотні порушення процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядається за участю власника майна. Не прибуття цих осіб не перешкоджає розгляду клопотання. Тобто, слідчий суддя має право розглянути клопотання за відсутності власника майна, однак при цьому в матеріалах провадження мають міститися дані про належне повідомлення цієї особи про дату та час розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів судової справи, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про арешт майна без участі власника майна та за відсутності даних про те, що власник майна був належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання. В матеріалах судової справи міститься лише копія повідомлення, адресована ТОВ «Агровіт», про те, що 01 вересня 2014 року відбудеться судове засідання по розгляду клопотання, проте немає даних про вручення відповідного повідомлення адресату.

Таким чином, розгляд клопотання було проведено з порушенням прав власника майна на захист, що призвело до однобічності судового розгляду та незаконності судового рішення.

Відповідно до змісту ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Статтею 38 КПК України, яка дає визначення органам досудового розслідування, передбачено, що органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи: органів внутрішніх справ, органів безпеки, органів, що здійснюються контроль за додержанням податкового законодавства, органів бюро розслідувань (повноваження якого на даний час виконують органи прокуратури відповідно до Перехідних положень КПК України).

Виходячи з цього, а також на підставі системного аналізу зазначених норм КПК України, можна зробити висновок, що органом досудового розслідування є не сам по собі слідчий підрозділ, а відповідний орган внутрішніх справ, безпеки чи прокуратури, до складу якого входить слідчий підрозділ.

При таких обставинах, фактичне місце знаходження структурного підрозділу взагалі не має правового значення при вирішенні питання щодо місця розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки підсудність визначається не за фактичним місцем знаходження слідчого підрозділу, а за місцем знаходження відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

У даному випадку досудове розслідування у кримінальному провадження, в рамках якого внесено клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проводиться слідчим відділом прокуратуру м. Києва. Прокуратура м. Києва, як юридична особа, територіально знаходиться під юрисдикцією Печерського районного суду м. Києва.

Тобто, слідчий повинен був звернутися з клопотанням про арешт майна у цьому кримінальному провадженні до Печерського районного суду м. Києва, однак, порушивши вимоги ст. 132 КПК України, звернувся з відповідним клопотанням за місцем розташування слідчого підрозділу. Слідчий суддя, в свою чергу, також не врахував положення ст. 132 КПК України, безпідставно прийняв клопотання слідчого для розгляду по суті порушених у ньому питань, чим порушив правила підсудності розгляду клопотання.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга власника майна задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «Агровіт» ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2014 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , та, в межах кримінального провадження № 0000967 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, накладено арешт на корпоративні права, а саме на: частку номінальною вартістю 7920000,00 грн., що становить 99% статутного капіталу ТОВ «Агровіт», яка належить компанії Agrein Management Limitedта на частку номінальною вартістю 80000,00 грн., що становить 1% статутного капіталу ТОВ «Агровіт», яка належить компанії AgreinFinance Limited, скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , яке погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення, в межах кримінального провадження № 0000967 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, арешту на корпоративні права, а саме на: частку номінальною вартістю 7920000,00 грн., що становить 99% статутного капіталу ТОВ «Агровіт», яка належить компанії AgreinManagementLimitedта на частку номінальною вартістю 80000,00 грн., що становить 1% статутного капіталу ТОВ «Агровіт», яка належить компанії AgreinFinance Limited.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 11-сс/796/1803/2014 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_26
Доповідач ОСОБА_1