Справа № 404/4/13- к
Номер провадження 1-кп/404/16/13
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2013 року Кіровський районний суд міста Кіровограда в складі:

головуючого судді Завгороднього Є.В.,

при секретарі судового засідання Ткачук Л.О.,

за участю прокурора Петручка В.В.,

обвинуваченої ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді кримінальну справу відносно:

ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кіровограді, громадянки України, українки, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працевлаштованої, не заміжньої, не маючої утриманців, зареєстрованої у квартирі АДРЕСА_1 раніше судимої:

- вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29.10.2002року по ч.1 ст.185 КК України, до 1року позбавлення волі;

- вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28.12.2003року по ч.3 ст.185,69 КК України, до 1року 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13.10.2006року по ч.2 ст.185 КК України, до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.02.2012року по ч.1 ст. 185 , ч.2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, умовно-достроково звільненої строком на 6місяців 10днів згідно постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.07.2012року,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185КК України, ч.3 ст.357 КК України

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, при наступних обставинах:

28.09.2012року, приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_2 запросив ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1, де вони разом вживали алкогольні напої. ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп»яніння усвідомлювала, що ОСОБА_2 також знаходиться у стані алкогольного сп»яніння і за речами не слідкує, тому вирішила повторно таємно викрасти майно у нього. З корисних спонукань, узяла з підлоги належний ОСОБА_2 мобільний телефон «Samsung Galaxy», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №2031 від 19.12.2012року, складає 2300грн. і таємно переклала телефон у кишеню власної куртки, в яку на той час була вдягнена. З місця вчинення кримінального правопорушення зникла, чужим майном розпорядилася на власний розсуд.

Крім того, 25.01.2013року, приблизно о 16:00 годині у приміщенні залу для відвідувачів кафе «Аннушка» по вулиці Попова у місті Кіровограді ОСОБА_1 у стані алкогольного сп»яніння, діючи умисно, із корисливих спонукань з метою таємного викрадення майна, попросила свою знайому ОСОБА_3 зателефонувати по належному потерпілій мобільному телефону «Самсунг-гелексі GT-S 5830», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №127 від 07.02.2013року складає 1085грн 58коп. в якому знаходилася карта пам»яті ємністю 2Гб., вартістю 65грн., карта оператора мобільного зв»язку «Джинс», яка для потерпілої матеріальної цінності не складає, на рахунку якої залишались 43грн., а також чохол вартістю 55грн. Тримаючи мобільний телефон у руках, розуміючи протиправність своїх дій, ОСОБА_1 таємно від оточуючих відвідувачів кафе і власника телефону з викраденою річчю з місця вчинення злочину зникла. Викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 1248грн. 58коп.

Допитана у судовому засіданні в якості обвинувачуваної ОСОБА_1 вину по інкримінованим їй кримінальним правопорушенням передбаченим ч.2 ст.185 КК України визнала повністю, розкаялася і показала, що дійсно 28.09.2012року, приблизно о 18:00 годині, вона із знайомим ОСОБА_2 вживала в його квартирі АДРЕСА_1, алкогольні напої. Коли ОСОБА_2 не спостерігав за належним йому телефоном, який лежав на підлозі, вона таємно підібрала з підлоги мобільний телефон «Samsung Galaxy», переклала собі в кишеню і вийшла з помешкання потерпілого, одразу ж продала телефон за 100грн., так-як у неї існувала потреба у грошових коштах. Також 25.01.2013року, приблизно о 16:00 годині, вона з приміщення залу для відвідувачів кафе «Аннушка» по вулиці Попова у місті Кіровограді у своєї знайомої ОСОБА_3 викрала телефон марки «Самсунг», повідомивши їй, що хоче зателефонувати з її телефону. Одержавши телефон, вийшла з кафе і назад не поверталася, телефон вимкнула, а згодом продала.

Крім визнання вини самою обвинуваченою ОСОБА_1, її вина у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185 КК України повністю підтверджується у сукупності з іншими зібраними та перевіреними у судовому засіданні доказами:

По епізоду таємного викрадення майна ОСОБА_2:

Допитаний у судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_2 повідомив, що 28.09.2012року, приблизно о 18:00 годин, він запросив ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1, де вони разом вживали алкогольні напої. Належний йому мобільний телефон «Samsung Galaxy», лежав на видному місці у кімнаті. Через 5 хвилин після того, як ОСОБА_1 пішла з квартири, він виявив відсутність телефону, негайно набрав власний номер з іншого телефонного апарату, але використовуваний ним номер вже був відключений. Через деякий час ОСОБА_4 зізналася йому що дійсно вона викрала його телефон, на підтвердження чого написала розписку і залишила йому в якості застави паспорт громадянки України на її ім»я у зеленій обкладинці, гроші за телефон обіцяла повернути.

Оглянутим у судовому засіданні оригіналом розписки від 04.12.2012року, за умовами якої ОСОБА_1 визнала грошове зобов»язання перед потерпілим і зобов»язалася його виконати у наступні 25 днів. При цьому розмір зазначеного нею грошового зобов»язання повністю співпадає із вартістю викраденого мобільного телефону ОСОБА_2, вартість якого зазначена потерпілим у позовній заяві, тобто зазначений доказ неупереджено і беззастережно свідчить про визнання обвинуваченою факту скоєного нею таємного викрадення мобільного телефону у ОСОБА_2

а.с.21.

Змістом протоколу огляду місця події від 04.12.2012року під час якого у потерпілого ОСОБА_2 були вилучені: розписка і паспорт громадянки України НОМЕР_1 від 20.03.2007 року на ім»я ОСОБА_1, яка з метою забезпечення виконання нею боргових зобов»язань спрямованих на відшкодування шкоди завданої від раніше викраденого телефону, залишила в якості застави власний паспорт у зеленій обкладинці.

(а.с.20)

По епізоду таємного викрадення майна ОСОБА_3:

Допитана у судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_3 показала, що 25.01.2013року, приблизно о 16:00 годині у приміщенні залу для відвідувачів кафе «Аннушка» по вулиці Попова у місті Кіровограді святкувала з колегами «День Тетяни», випадково зустріла знайому-ОСОБА_1, яка приєдналася до компанії, а згодом попросила зателефонувати з належного їй мобільного телефону «Самсунг-гелексі GT-S 5830», в якому знаходилися: карта пам»яті ємністю 2Гб., вартістю 65грн., карта оператора мобільного зв»язку «Джинс», яка для неї матеріальної цінності не складає, на рахунку якої залишались 43грн., а також чохол вартістю 55грн. Тримаючи мобільний телефон у руках, ОСОБА_1 вийшла з зали і не повернулася, намагання додзвонитися до неї бажаних наслідків не дали. У подальшому ОСОБА_1 особисто повідомила їй, що вона продала телефон.

Тотожними показами свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, (а.с.37,39,42).

Окрім того, орган досудового слідства також пред»явив громадянці ОСОБА_1 обвинувачення у тому, що 08.12.2012 року, приблизно о 18:00 години, вона у квартиріАДРЕСА_1, незаконно заволоділа паспортом громадянина України на ім»я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданого 09.04.1997року.

Перераховані дії обвинуваченої ОСОБА_1 безпідставно кваліфіковані по ч.3 ст.357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом, оскільки у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення передбаченого ч.3 ст.357 КК України. До такого обґрунтованого переконання суд дійшов з огляду на наступні обставини:

Обов'язковим елементом складу даного кримінального правопорушення, а відтак і частиною предмета доказування по справі, є суб»єктивна сторона, яка характеризується по вказаному кримінальному правопорушенню виключно прямим умислом спрямованим на заволодіння паспортом.

За результатами зафіксованими у протоколі огляду місця події від 12.12.2012року, у громадянки ОСОБА_1 вилучений у зеленій обгортці паспорт виданий на ім»я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданий 09.04.1997року. (а.с.37)

Згідно тотожних за змістом пояснень, наданих у судовому засіданні як потерпілим ОСОБА_2, так і обвинуваченою ОСОБА_1, вбачається, що обидва їх паспорти громадян України, обгорнуті у зовні однакові зелені обкладинки. (Вказаний факт об»єктивно підтверджується результатами зафіксованими у протоколі огляду місця події від 12.12.2012року.) Також учасники спірних правовідносин підтвердили, що ОСОБА_1 04.12.2012 року у приміщенні квартириАДРЕСА_1, з метою забезпечення повернення грошових коштів за вартість викраденого телефону, власноручно написала потерпілому розписку і залишила у цьому ж помешканні у володінні ОСОБА_2 власний паспорт громадянки України у зеленій обкладинці. Коли ж остання 08.12.2012року у черговий раз прийшла у квартиру потерпілого, то вирішила повернути собі власний паспорт у зеленій обкладинці, але через зовнішню схожість помилково взяла чужий паспорт.

Відповідно до п.23 Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992року "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон", забороняється вилучення у громадянина паспорта, крім випадків, передбачених законодавством України, зокрема забороняється взяття паспорта у заставу.

Тобто, коли ОСОБА_1 повертала у своє володіння належний їй паспорт громадянки України, остання діяла абсолютно правомірно, відповідно до вимог наведеної норми Закону. Через те, що ОСОБА_1 у момент заволодіння паспортом ОСОБА_2 помилково вважала, що паспорт належить їй, така її поведінка виключає наявність прямого умислу на заволодіння чужим паспортом. Матеріали провадження не містять належних, допустимих і об»єктивних доказів, які можуть засвідчити протилежне, тому по ч.3 ст.357 КК України ОСОБА_1 слід виправдати, а провадження у цій частині закрити, через відсутність в її діях складу цього кримінального правопорушення.

Суд переконаний у правдивості свідчень ОСОБА_2 і ОСОБА_1, про повідомлені ними обставини вибуття паспорта з володіння ОСОБА_2, оскільки вказані особи дали тотожні пояснення про паспорт, проте по епізоду таємного майна мають істотні розбіжності. Між потерпілим і обвинуваченою існують суттєві суперечки, крім того потерпілий ОСОБА_2 заявив цивільний позов про відшкодування шкоди від таємного викрадення майна. Сукупність цих обставин вказує про відсутність змови між сторонами по спірним правовідносинам щодо паспорту, а зайвий раз підтверджує поверхове і однобічне провадження досудового слідства по кримінальному провадженню у цій частині.

Аналізуючи зібрані по справі та досліджені і перевірені у судовому засіданні докази у їх сукупності та взаємному зв»язку, розглядаючи справу у межах пред'явленого обвинувачення, суд вважає повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні нею кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185 КК України, кваліфікуючими ознаками яких є: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно.

ОСОБА_1 необхідно виправдати по ч.3 ст.357 КК України, у зв'язку з відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення. Провадження у цій частині обвинувачення слід, закрити.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд керувався вимогами ст.65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_1 вчинила кримінальні правопорушення середньої тяжкості, умисні і закінчені.

За місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштована, законного джерела доходу і заробітку не має, утриманців не має, не заміжня, на обліку у лікаря-психіатра, не перебуває. Вчинила кримінальні правопорушення у період умовно-дострокового звільнення.

Обставинами, які пом'якшують покарання ОСОБА_1, суд визнає її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинувачуваної ОСОБА_1, суд визнає рецидив вчинення умисних кримінальних правопорушень, вчинення кримінальних правопорушень особою, яка перебуває у стані алкогольного сп»яніння.

Із урахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваної, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі в межах інкримінованої їй санкції статті, з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого перевиховання обвинувачуваної, профілактики та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, так і особі обвинувачуваної, оскільки не зважаючи на те, що ОСОБА_1 була умовно-достроково звільнена, остання у цей час допустила вчинення нових умисних корисливих злочинів. Шкоду не відшкодувала, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала, тому за глибоким переконанням суду її виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. При вказаних фактах, суд переконаний у відсутності підстав для застосування відносно неї положень ст.69,75 КК України. Обвинуваченій ОСОБА_1 на підставі ст.71 КК України необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.02.2012року.

За правилами ст.ст. 23,1166 ЦК України, суд частково задовольняє вимоги цивільного позивача ОСОБА_2 у розмірі прямої дійсної шкоди заподіяної внаслідок таємного викрадення мобільного телефону «Samsung Galaxy», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №2031 від 19.12.2012року, складає 2300грн. При цьому у висновку експерта зазначена дійсна ринкова вартість речі з урахуванням коефіцієнту її фізичного зносу. Цивільний позивач не надав доказів про інший розмір вартості викраденого у нього мобільного телефону.

Згідно ст.124 КПК України суд стягує з ОСОБА_1 в дохід держави 392грн. процесуальних витрат по кримінальному провадженню за проведення двох судово-товарознавчих експертиз.

Відповідно до положень ст.100 КПК України, речовий доказ:паспорт виданий на ім»я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданий 09.04.1997року, що був переданий на відповідальне зберігання потерпілому, залишити власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України,

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_1 визнати винною у пред»явленому обвинуваченні по ч.2 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

ОСОБА_1 виправдати по ч.3 ст.357 КК України, у зв'язку з відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення. Провадження у цій частині обвинувачення, закрити.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати частину не відбутого покарання за вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.02.2012року та остаточно призначити ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди від злочину задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2300грн. майнової шкоди завданої від злочину. У решті вимог щодо заявленого розміру майнової шкоди, відмовити. Потерпіла ОСОБА_3 не заявляла вимог майнового характеру про відшкодування шкоди.

Обраний судом відносно обвинувачуваної ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави за проведення судово-товарознавчої експертизи 392грн. процесуальних витрат.

Речовий доказ: паспорт виданий на ім»я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданий 09.04.1997року, що був переданий на відповідальне зберігання потерпілому,- залишити ОСОБА_2

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд міста Кіровограда протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда Є. В. Завгородній