Справа №
11-37/2007 року Головуючий у 1 інстанції Орел І.І.
Категорія ст. 125 КК Доповідач Гавриш В.М.
УХВАЛА Іменем України

2007 року січня
місяця « 10 » дня
Колегія суддів судової палати в криміналь­них
справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого
Гавриша В.М.

Суддів Кисіль А.М.Орлової Н.Ф.

засудженої ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві
кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої
ОСОБА_1 на ви-рок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2006 року.

установила:

Цим вироком ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження, уродженка та жителька с. Харсіки Чорнухинського району
Полтавської області, Українка, громадянка України,
розлучена та має на утриманні двох неповнолітніх
дітей, не пра­цююча у зв'язку з доглядом за
дитиною, раніше не судима

засуджена за ст. 125 ч.2 КК України до 60 годин громадських робіт.

Одночасно із засудженої стягнуто на користь
потерпших ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рахунок відшкодування матеріальних
збитків відповідно 70
грн.45 коп. та 36 грн. 95 коп., в рахунок
відшкодування моральних збитків відповідно 500 грн. та 600
грн., а всього 1 207
грн. 40 коп.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
уродженець с Бондарі,
а житель с. Харсіки Чорнухинського району
Полтавської області, українець громадянин України, одруже­ний, не працюючий, раніше не судимий,

та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уродженка та жителька с Харсіки Чорнухинського району Полтавської області, Українка, громадянка України, працююча агро­номом Чорнухинської стації захисту рослин, раніше
не судима

виправдані за ст.
125 ч. 2 КК
України, ж вказав суд, за недоведеністю їх участі у вчиненні цього злочину.

За вироком суду
ОСОБА_1 визнана винною в тому, що 4
липня 2005 ро­ку, в
с Харсіки
Чорнухинського району, близько 13
години, біля господарства подружжя ОСОБА_3, з якими знаходиться родинних
стосунках (племінниця), за­тіяла сварку з приводу місця випасу гусей, після
чого, на грунті давніх неприя­зних
відносин, умисно стала наносити їм удари дерев"яною палицею та руками,
внаслідок чого обом потерпілим заподіяла легкі тілесні ушкодження, що потяг­ли
короткочасний розлад здоров"я.

Одночасно під
час бійки самій ОСОБА_1 були заподіяні аналогічні за тяжкістю тілесні
ушкодження, однак суд, посилаючись на недоведеність вини ОСОБА_4 у їх
спричиненні та правомірності дій у їх заподіянні ОСОБА_3, що знаходився в стані
необхідної оборони себе і дружини, виправдав обох за ст. 125 ч. 2 КК України, за
недоведеністю участі у скоєнні цього злочину.

В апеляції
адвоката ОСОБА_2, з поданими доповненнями до неї, ставиться питання про зміну вироку у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам по справі, оскільки вони є суперечливими та
упередженими, а тому захисник засудженої ОСОБА_1 просить її виправдати за
відсутністю складу злочину, оскільки, на його думку, саме вона знаходилася в
стані необхідної оборони, визнати винними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винними у вчиненні
злочину передбаченого ст. 125
ч. 2 КК
України, стягнути з них заподіяну мате­ріальну
та моральну шкоду, а у задоволенні їх цивільних позовів відмовити.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, виступ засудженої ОСОБА_1, яка підтримала
апеляцію повністю, перевіривши матеріали справи та об­говоривши мотиви
апеляції, колегія суддів не знаходить підстав до її задово­лення, але вважає вирок підлягаючим змінам
виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність обвинувачення у умисному заподіяння за­судженою
ОСОБА_1 потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 легких тілес­них ушкоджень, які потягли
короткочасний розлад здоров"я, грунтується на доказах, що містяться в
матеріалах кримінальної справи, в тому числі показан­нях потерпілих, свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6,
а також висновках судово-медичних експертиз.

Зокрема,
свідки-очевидці підтвердили, що саме ОСОБА_1 4 липня 2005
року затіяла бійку, умисно наносила удари дерев"яною палицею
потерпілій ОСОБА_4, а при спробі захистити дружину, цією ж палицею, била
потерпі­лого ОСОБА_3

/а. с. 79
-80/

Аналогічні
показання в суді давали самі потерпілі, /а. с. 73-74/

За висновком
судово-медичних експертиз подружжю ОСОБА_3 твердим продовгуватим предметом були
заподіяні легкі тілесні ушкодження, які спри­чинили короткочасний розлад
здоров"я, при цьому експертом не виключаєть­ся, що вони заподіяні в строк
та при обставинах на які указали ОСОБА_4 та ОСОБА_3

/а. с. 11,12/

Фактично час, місце, обставини, причини і мотиви конфлікту, що завер­шився
бійкою в своїх заявах, скаргах та в судовому засіданні не заперечувала і сама
засуджена.

Наведене свідчить про вірність висновку суду про
доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України і
вказані її злочинні дії, за цією статтею кваліфікував вірно.

Обгрунтовано суд дійшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_4 у
вчиненні аналогічного злочину відносно самої ОСОБА_1, оскільки та­кий висновок
також грунтується на матеріалах справи.

Як убачається з першої ж письмової заяви поданої ОСОБА_1 до право­охоронних
органів, остання просила притягнути до кримінальної відповідаль­ності ОСОБА_3
за умисне нанесення їй тілесних ушкоджень 4
липня 2005 року в 13-00, при цьому про
причетність до цього ОСОБА_4 нічого не вка­зувала.

7а. с 1.8/

При зверненні до медичних закладів, ОСОБА_1 аналогічно
викладала обставини отримання тілесних
ушкоджень лікарям, що зафіксовано в медичній документації та яка в
подальшому стала предметом дослідження судово-медичними експертами.

/а. с. 28, 52/

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи, а
тому числі комі­сійної, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний
розлад здо­ров"я ОСОБА_1, утворилися від дії тупих предметів, по давності
заподіяння можуть відповідати 4 липня 2005 року та при обставинах на які
вказує остання.

/а. с. 28-29, 84-88 /

В свою чергу факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 категорично заперечують, а свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не
підтверджують.

Таким чином, по справі відсутні будь-які дані, які б з беззаперечністю та об'єктивністю свідчили про причетність ОСОБА_4 до
нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, а тому твердження апелянтів про необгрунтоване
її ви­правдання є безпідставним.

Безпідставним є також апеляція і в частині виправдання
судом ОСОБА_3, оскільки аналіз обставин справи та вище приведених доказів по
ній, свід­чать про правомірність його дій, які полягають в особистому захисті
та захисті дружини від суспільно небезпечного посягання з боку засудженої, без
переви­щення її меж, що, з врахуванням
наслідків та у відповідності до положень ст. 36 КК
України і роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.
п. 1,2,10 постанови
« Про судову
практику у справах про необхідну оборону »
від 26 квітня 2002 року, не утворює
складу злочину, а тому виключає криміна­льну відповідальність.

Поряд з цим, вірно обгунтувавши в мотивувальній частині
вироку мотиви виправдання ОСОБА_3,
в резолютивній частині вироку суд припустився

помилки стосовно мотивів виправдання, а тому вирок, в цій
частині підлягає уточненню.

По справі
колегія суддів не вбачає таких порушень кримінально-процесуального
законодавства, які можна вважати істотними та таким, що вплинули на повноту,
всебічність і об"єктивність її розгляду, в тому числі і при призначенні за
клопотанням апелянтів комісійної судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_1, висновки якої ними не
оспорюються.

Торкаючись
питання вирішення судом цивільних позовів потерпілих, ко­легія суддів вважає, що судом не в повній мірі
враховані засади справедливості, виваженості та розумності, тривалість і
тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих
стосунках потерпілих, характер і обсяг фізичних, душевних і мора­льних їх
страждань, а також майновий і матеріальний стан засудженої.

Як убачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1, розлучена, має на утри­манні двох неповнолітніх дітей, одне з яких є інвалідом з дитинства, не
працює, з 2003 року
перебуває на обліку, як безробітна в Чорнухинському центрі за­йнятості та як
одинока мати і малозабезпечена сім"я в Управлінні праці та со­ціального захисту населення Чорнухинської
райдержадміністрації, аліменти на дітей отримує в незначних сумах і не
своєчасно, раніше не судима, характери­зується позитивно.

/а. с. 33,
93-100/

Беручи до уваги перелічені обставини, а також відсутність тяжких наслід­ків,
колегія суддів вважає за необхідне, в порядку ст. 365 КПК України,
змен­шити розмір стягнутих із засудженої ОСОБА_1 грошових коштів на користь
потерпілих, в рахунок відшкодування завданої їм моральної шкоди до 150 грн. накожного.

В іншій частині,
підстав для зміни вироку, як це ставиться в апеляції, ко­легія суддів не вбачає, а тому апеляцію захисника
ОСОБА_2 слід залиши­ти без задоволення.

Керуючись ст.ст. 362,
365, 366 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок в порядку ст. 365 КПК України змінити.

Вважати ОСОБА_3
виправданим за ст. 125 ч. 2 КК України за
відсутністю в його діянні складу злочину.

Зменшити розмір стягнення з засудженої ОСОБА_1 на користь
потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди до 150 грн. на кожного.

В решті
вирок Чорнухинського районного суду від 20
червня 2006 року
стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.