Справа № 1-165/08
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року Бериславський районний суд
Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сіянка В.М.

за участю:

секретаря Третьякової
Т. М.

прокурора Ільїної
О. В.

потерпілої: ОСОБА_1

представника
потерпілої: ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Бериславі Херсонської області кримінальну справу
по обвинуваченню:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Садок Великоолександрівського району
Херсонської області, громадянина України, освіта неповна середня, не
працюючого, одруженого, раніше не судимого в силу статті 89 КК України,
мешканця АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 125 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_4 02.07.2006 року близько
21.00 години, знаходячись у с. М. Горького Бериславського району Херсонської області,
біля будинку АДРЕСА_2, на ґрунті давніх неприязних відносин з його сусідкою
потерпілою ОСОБА_1, припиняючи бійку між його дружиною ОСОБА_5 та потерпілою
ОСОБА_1, шляхом застосування фізичної сили, з метою спричинення тілесних
ушкоджень потерпілій, умисно наніс декілька ударів рукою в область правого
плеча потерпілої, в результаті чого їй було спричинене легке тілесне ушкодження
у вигляді крововиливів правого плеча.

Допитаний в судовому засіданні підсудний своєї вини в інкримінованому йому
злочині не визнав та показав, що дійсно 02.07.2006 року у ввечері знаходився у
своєму будинку АДРЕСА_1, коли в хату забіг його онука та сказав йому, що
потерпіла б'є його дружину ОСОБА_5 Він вискочив на вулицю і побачив, що
потерпіла з його дружиною вчепилися у волосся одна одній. Підбігши до них, він
почав кричати потерпілій, щоб вона відпустила його дружину, але потерпіла на це
обізвала його нецензурною лайкою. Потім, з метою припинити фізичне знущання над
своєю дружиною з боку потерпілої, він знаходячись ззаду за своєю дружиною
вхопив потерпілу за дві руки, застосувавши фізичну силу відчепив руки
потерпілої від волосся його дружини та відштовхнув потерпілу, в результаті чого
потерпіла впала на землю. Жодних ударів він потерпілій не наносив.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, незважаючи на невизнання
підсудним своєї вини, суд вважає, що вина підсудного у вчиненому злочині
підтверджується наступними доказами в їх
взаємозв'язку:

· показаннями потерпілої ОСОБА_1, яка у судовому засіданні
показала, що 02.07.2006 року близько 21.00 години вона перебувала у себе вдома
в будинку АДРЕСА_2, а її малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпросилися у неї
піти поїсти шовковиці по-сусідству. Через деякий час вона почула крики дітей,
вискочила на вулицю. Її син ОСОБА_7 йшов додому і плакав, на запитання пояснив,
що його побила ОСОБА_5 Коли висловила ОСОБА_5 свої невдоволення з приводу її
поведінки, остання налетіла на неї, схопила за волосся, а вона у відповідь
схопила за волосся ОСОБА_5 і вони стали смикати за волосся одна одну. Через
деякий час підійшов підсудний і не розбираючись двічі вдарив її по шиї. Від
останнього удару у неї підкосилися ноги і вона впала на землю. Після цього вона
прибігала до будинку підсудного та намагалися поцілити у нього цеглиною. Потім
вона звернулася до міліції та пройшла разом зі своїм сином медичне освідування
на предмет визначення ступеню спричинених тілесних ушкоджень.

· показаннями свідка ОСОБА_5, яка в судовому засіданні показала, що за 2-3
дні до конфлікту діти потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_7 побили її онука, у зв'язку
з чим побачивши на вулиці дітей потерпілої 02.07.2006 року вона почала робити
їм зауваження з цього приводу. Після чого діти потерпілої мовчки пішли додому.
через деякий час зі свого двору вибігає потерпіла ОСОБА_1 та кидає у її бік
шиферину, після чого хватає її за халат. Вона почала відштовхувати від себе
потерпілу, але остання схопила її за волосся і потягла по вулиці. в цей час
підбіг її чоловік - підсудний ОСОБА_4 та розчепив їх. Після цього потерпіла
прибігала до їхнього будинку та намагалися поцілити у них цеглиною.

· показаннями свідка ОСОБА_7, який в судовому засіданні показав, що
02.07.2006 року він разом зі своєю сестрою ОСОБА_6 їли шовковицю на вулиці. В
цей час до них підійшла ОСОБА_5, яка схопила його за ногу та почала бити. Він
зіскочив зі шовковиці та побіг кликати свою матір (потерпілу). Матір вибігла на
вулицю і вони зчепилися з ОСОБА_5 за волосся. Потім вийшов підсудний та тричі
вдарив матір з правого боку по шиї.

· показаннями свідка ОСОБА_6, яка в судовому засіданні дала показання,
аналогічні показанням свідка ОСОБА_7.

· показаннями свідка ОСОБА_8, який в судовому засіданні підтвердив, що
02.07.2006 року потерпіла ОСОБА_1 зверталася до нього як до начальника опорного
пункту з приводу того, що підсудний її побив, на що він їй порадив звернутися
до міліції.

· показаннями свідка ОСОБА_9, яка в судовому засіданні показала, що ті
клінічні наслідки травми хребта, які вона лікує у потерпілої могли виникнути та
проявитися також в результаті перенесеної потерпілою травми до 02.07.2006 року
і яка погодилася із висновком комісійної судово-медичної експертизи.

· заявою від 03.07.2006 року потерпілої ОСОБА_1 про притягнення підсудного до
кримінальної відповідальності за спричинені їй тілесні ушкодження (а. с. 2);

· розпискою підсудного від 07.07.2006 року про те, що він розкаюється у тому,
що наніс потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження (а. с. 43);

· висновком комісійної судово-медичної експертизи від 24.09.2007 року № 68,
згідно якого крововиливи правого плеча, лівого стегна спричинені тупими
предметами, відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли виникнути
02.07.2006 року (а. с. 144-147).

При цьому суд відкидає як доказ висновок судово-медичної експертизи від
19.07.2006 року № 25/112 (а. с. 26), не бере його до уваги при постановленні
вироку та надає перевагу висновку комісійної судово-медичної експертизи від
24.09.2007 року № 68, оскільки висновок судово-медичної експертизи від
19.07.2006 року № 25/112 спростовується висновком комісійної судово-медичної
експертизи, при проведенні якої потерпіла була оглянута в поліклінічних умовах
лікарями та експертами вищого класу та з більшим стажем роботи, ані ж експерт
Щербак Д. О., який проводив експертизу від 19.07.2006 року, під час провадження
комісійної експертизи був досліджений висновок рентгенолога, опис
рентгенограми, медичні картки потерпілої під час її стаціонарного лікування,
амбулаторна картка потерпілої, показання потерпілої у судовому засіданні та на
досудовому слідстві, висновок магніто резонансної томографії, під час якої
клінічний діагноз в медичній карті потерпілої № 3098 «Забиття шийного відділу
спинного мозку легкої ступені», який був покладений в основу судово-медичної
експертизи експертом Щербаком Д. О. при визначенні ступеню тілесних ушкоджень,
не обґрунтований та не підтвердився.

Суд, при постановленні вироку не бере до уваги показання свідка ОСОБА_10,
даних нею у судовому засіданні, так як вони не впливають на суть пред'явленого
підсудному обвинувачення за ст. 125 ч. 1 КК України та на обвинувачення
підсудного, підтримуване потерпілою, за ст. 122 ч. 1 КК України.

При цьому показання підсудного про те, що він не наносив потерпілій ударів
не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, спростовуються показаннями
потерпілої, свідків ОСОБА_7., ОСОБА_6, які суд вважає правдивими, оскільки як в
судовому засіданні, так і на досудовому слідстві потерпіла та ОСОБА_7 і свідки
давали послідовні показання про те, що підсудний наніс потерпілій декілька
ударів в область шиї, відштовхнув потерпілу, в результаті чого вона впала, які
узгоджуються з іншими матеріалами кримінальної справи, в тому числі
підтверджуються власноручно написаною розпискою підсудного, в якій він визнає
факт спричинення ним потерпілій тілесних ушкоджень (а. с. 43).

Не визнання підсудним своєї вини у
вчиненні інкримінованого йому злочину суд розцінює як обраний ним спосіб
захисту, з метою уникнути покарання за вчинений ним злочин.

Суд вважає, що вина підсудного знайшла своє підтвердження у судовому
засіданні. Злочинні дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст.125 ч.1 КК України як
умисне легке тілесне ушкодження.

При цьому суд не погоджується з думкою підсудного та його захисника ОСОБА_3
про необхідність виправдання підсудного за відсутністю складу злочину, з тих підстав,
що підсудний наніс легке тілесне ушкодження потерпілій неумисно, а в наслідок
необережності, відштовхнувши потерпілу від своєї дружини, в результаті чого
потерпіла впала та в результаті падіння отримала тілесні ушкодження легкої
ступені, оскільки в ході судового та досудового розгляду справи було
встановлено, що підсудний умисно наніс потерпілій декілька ударів рукою в праве
плече, що підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_7., ОСОБА_6,
розпискою потерпілого, висновком комісійної судово-медичної експертизи.

При цьому суд не погоджується з доводами потерпілої та її представника про
наявність в діях підсудного складу злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК
України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є
небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті
121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я. в
обґрунтування своєї позиції по справі та підтримуючи обвинувачення за ст. 122
ч.1 КК України потерпіла посилається на висновок судово-медичної експертизи від
19.07.2006 року № 25/112 (а. с. 26), який суд відкинув як доказ та який
спростовується висновком комісійної судово-медичної експертизи від 24.09.2007
року № 68, відповідно до якого морфологічних, клінічних, рентгенологічних ознак
і МРТ дослідженням хребта потерпілої, що підтверджують травму хребта та
спинного мозку, яка сталася 02.07.2006 року не встановлено. Дана травма виникла
внаслідок раніше перенесеної травми до 02.07.2006 року.

Таким чином висновком комісійної судово-медичної експертизи не підтверджено
спричинення потерпілій в результаті винних дій підсудного тілесних ушкоджень
середнього ступеню тяжкості, а має місце спричинення легких тілесних ушкоджень,
за спричинення яких передбачена відповідальність саме за ст. 125 ч.1 КК
України.

Спричинення підсудним потерпілій легкого тілесного ушкодження у вигляді
крововиливу лівого стегна підлягає виключенню із обвинувачення, оскільки в
результаті судового розгляду та на досудовому слідстві не підтверджено винність
підсудного у спричиненні потерпілій саме цього ушкодження. Більше того
потерпіла у судовому засіданні показала, що саме ОСОБА_5 завдала їй декілька
ударів по ногам під час того, як вони зчепилися між собою.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дану на особу позитивну
громадську характеристику, не відшкодування завданих збитків, вік підсудного і
стан його здоров'я, і вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції
статті у вигляді штрафу, оскільки особа підсудного не є суспільно небезпечною,
підсудний має стабільний дохід у вигляді пенсії та має можливість сплатити
штраф.

Обставин, що пом'якшують або обтяжують покарання підсудного судом не
встановлено.

Цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню. Підлягає
частковому задоволенню заявлена до відшкодування матеріальна шкода у розмірі
20,06 грн. (а. с. 62), яка полягає у понесенні потерпілою витрат на
судово-медичне освідування та послуги банку за перерахування коштів експертній
установі (19,06 грн. + 1 грн.). В решті заявлена до відшкодування матеріальна
шкода задоволенню не підлягає, оскільки витрати потерпілої на придбання ліків
пов'язані перед усім з лікуванням травми спинного мозку та хребта, які підсудний
не спричиняв. Крім того, надані потерпілою в якості доказів понесення витрат
чеки та інші платіжні документи (а. с. 62-64) на загальну суму 406,28 грн. не є
належними доказами понесення потерпілою витрат, оскільки не відповідають
вимогам, які ставляться до фінансових (платіжних) документів, не підтверджують
понесення цих витрат саме потерпілою та не знаходяться у причинно-наслідковому
зв'язку із винними діями підсудного.

В результаті злочину потерпілій також було спричинено моральну шкоду, яка полягає
у фізичному болю, душевних стражданнях, тривалості відновлення попереднього
стану потерпілої з урахуванням її віку. При визначенні розміру відшкодування
нанесеної потерпілій моральної шкоди, суд враховує тривалість та характер
страждань потерпілої, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього
стану, стан її здоров'я, матеріальний та сімейний стан сторін, ступінь вини
підсудного у спричиненій моральній шкоді, та вважає позов в цій частині
підлягаючим задоволенні частково, в сумі 1000 гривень, з урахуванням принципу
розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної
шкоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Також з підсудного на користь
потерпілої підлягає стягненню з підсудного сума понесених потерпілою витрат на
правову допомогу в розмірі 900 гривень (а. с. 59, 60, 191).

Судові витрати по справі (а. с. 28) підлягають стягненню з підсудного.

Керуючись ст.ст. 321-324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК
України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 510 (п'ятсот десять) гривень.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу
залишити підписку про невиїзд.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 20,06 грн. матеріальної шкоди, 1000 (одну тисячу) гривень в якості
відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 900 гривень витрат на надання
правової допомоги, а всього 1920 (одну тисячу дев'ятсот двадцять) гривень 06
копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Херсонського обласного бюро судово-медичної
експертизи 33 грн. 34 коп. судових витрат.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Херсонської області
протягом п'ятнадцяти діб з часу його проголошення, шляхом подачі апеляції через
Бериславський районний суд.

Суддя В. М. Сіянко