Справа № 135/171/15-к
Провадження №11-кп/772/533/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2015 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 квітня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, до арешту працюючого приватним підприємцем, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 05.12.2008 Барським районним судом Вінницької області за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.5, 209 ч.3, 304, 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2009 вирок Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2008 змінено, зокрема ст. 209 ч. 3 КК України скасовано, засуджений за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.5, 304 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

в с т а н о в и в :
До Ладижинського міського суду Вінницької області звернувся засуджений ОСОБА_8 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке мотивоване тим, що він відбув більше 2/3 строку покарання, за час відбування покарань щиро розкаявся у скоєних злочинах, став на шлях виправлення, має дисциплінарні стягнення, але вони не носять злісного характеру, має два заохочення від адміністрації установи відбування покарань, також просить врахувати, що його дружина не працює та отримує державну допомогу на неповнолітніх дітей, здійснює догляд за особою похилого віку та отримує за це невелику компенсацію.

Розглянувши клопотання, суд відмовив в його задоволенні за недоведеності виправлення засудженого.

Не погодившись з постановленим судовим рішенням, засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам судового провадження за клопотанням засудженого, що виразилось, зокрема, у тому, що судом при розгляді клопотання залишено поза увагою те, що ОСОБА_8 не має стягнень за злісні порушення режиму відбування покарання, одружений, подані на нього адміністрацією установи, де він відбуває покарання, характеристики носять формальний характер, просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_8 умовно-достроково звільнити від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_6 , який наполягав на залишенні ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.

Висновок суду про необхідність відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_8 обґрунтований, відповідає вимогам ст. 81 КК України, ч.1 ст. 6 КВК України та узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Так, в ході судового розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_8 , який раніше двічі судимий за вчинення умисних тяжких тотожних злочинів та втретє за вчинення особливо тяжкого умисного злочину проти власності, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів того, що він твердо став на шлях виправлення, про що свідчить його негативна характеристика та те, що він у 1999 та у 2005 р.р., відбуваючи покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 140 КК України 1960 року та злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, відповідно, умовно-достроково звільнявся від відбування покарання, знову вчинив злочини, передбачені ч.ч.3,5 ст. 185, 304 КК України, за час відбування покарання в Ладижинській ВК №39 за допущені порушення отримав 9 дисциплінарних стягнень, одне з яких у встановленому законом порядку не зняте та не погашене.
Крім того, суд вірно врахував також і те, що спостережною комісією 22.03.2012, 21.11.2013 та 09.12.2014 ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні щодо нього ст.ст.81, 82 КК України як такому, що не довів своє виправлення.
Отже, з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційних скаргах доводи є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 квітня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: (підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом: