Справа № 199/4017/13-к
ВИРОК

іменем України

18 квітня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Дяченко І.В.

при секретарі - Профорук В.О.

за участю прокурора - Красикова О.М.

обвинуваченого - ОСОБА_1

потерпілої - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000136 від 27.01.2013року за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Дніпропетровська, українця, гр. України, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1, проживаючого АДРЕСА_2, працюючого ІТЦ "Контакт", раніше не судимого,-

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 26.01.2013 року близько 18-10 годині, керуючи технічно справним автомобілем "Деу Ланос", реєстраційний номер НОМЕР_1, належним гр. ОСОБА_3, рухався по бульварній частині Набережної Малиновського з боку Мосту №2 в напрямку Мерефо-Херсонського мосту в місті Дніпропетровську, буксирував на гнучкому зчеплені сані, які рухались в некерованому стані.

ОСОБА_1, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, вибрав не небезпечну швидкість під час якої сані які рухались на гнучкому зчепленні прикріпленні до задньої частини автомобіля яким він керував, перестали повторювати траєкторію руху транспортного засобу, що буксирує, в наслідок чого в районі будинку №13-а по вул. Маршала Малиновського сані змістилися в ліво і збили з ніг ОСОБА_2

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_2 заподіяні тілесні ушкодження у виді: заритого осколкового перелому лівої ключиці у середній третині зі зміщенням уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1112е від 20.03.2013 року, відносяться до тілесним ушкоджень середньої тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров'я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_1, управляючи автомобілем Деу Ланос, порушив вимоги п. 23.6 Правил дорожнього руху України, який свідчить:

п. 23.6. - "Буксирування немеханічного транспортного засобу повинно здійснюватися лише на жорсткому зчепленні за умови, що його конструкція забезпечує буксируваному транспортному засобу повторення траєкторії руху транспортного засобу, що буксирує, незалежно від величини поворотів", - невиконання якого знаходиться в причинному зв'язку з наслідками, що наступили.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 провину визнав повністю та показав, що він 26.01.2013 года приблизно в 18-00годині керував технічно справним автомобілем Деу Ланос держномер НОМЕР_1, який належить його другу ОСОБА_3 В автомобілі знаходився зі своїми друзями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Приїхавши на бульварну частину Набережної Малиновського в м. Дніпропетровську, вони вирішили покататися на санях. Вони дістали сані з багажника, прив'язали до задньої частини автомобіля буксировочним тросом, після чого він сів за кермо автомобіля, а його друзі сіли на сані. Він почав рух по бульварної частині вул.Маршала Малиновского в напрямку ресторану "Ревьера" зі швидкістю 5-10 км/г. Під*їзжаючи до ресторану "Ревьера", він побачив, що зліва від його автомобіля стоять дві людини. Він пригальмував і подав їм звуковий сигнал, після чого продовжив рух. Коли він їх проїхав і почав розвертатися, то побачив, що один з пішоходів лежить на землі. Він відразу ж під'їхав до них і почав з'ясовувати що сталося, після чого йому сказали, що його сані збили жінку. В цей час підійшли його друзі і відразу ж запропонували допомогу, на що вони відповіли згодою і вони повезли жінку в 6-у міську лікарню. У скоєному щиро кається. Просив суворо не карати. Він повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілій.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами:

-поясненнями потерпілої ОСОБА_2, яка у судовому засіданні пояснила, що 26.01.2013 року близько 18-10 годині вона знаходилась на бульварної частині вул. М.Малиновського біля ресторану "Рев*єра", де вона підробляла у той вечір. Знаходилась вона на відстані 50 метрів від ресторану. Стояла розмовляла зі своїм чоловіком. Під час розмови вона побачила, що з боку кафе "Пікнік" рухається автомобіль з вимкнутим світлом фар. Вона цьому не придала уваги. Цей автомобіль проїхав мимо їх і в цей момент вона відчула сильний удар по ногам, після чого впала. К ній почали сходитися люди, котрі допомогли піднятися і казали, що її збило санями, які були прив'язані до автомобіля. Водій автомобіля підійшов до неї і запропонував поїхати в лікарню, на що вона згодилась і вони поїхали в 6-ю міську лікарню, де їй повідомили що у неї закритий осколковий перелом лівої ключиці у середній третині зі зміщенням уламків. Вона лікувалась, їй робили операцію. Обвинувачений їй допомагав, повністю виплатив матеріальну шкоду.

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 27.01.2013 року та планом схемою до нього (а.с. 6-15);

- довідкою № 956 з 6-ї міської клиничної лікарні м. Дніпропетровська, згідно якої потерпілої ОСОБА_2 виявлений діагноз - закритий осколковий перелом лівої ключиці ( а.с. 16);

- висновком експерта № 1112е від 20.03.2013 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у виді: заритого осколкового перелому лівої ключиці у середній третині зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров'я (а.с. 62-64);

- висновком судово- автотехнічної експертизи № 70/27-226 від 26.03.2013 року, згідно якої: в даній дорожній обстановці водій автомобіля "Деу" ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 23.6 Правил дорожнього руху.

Технічна можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду в даній дорожній обстановці для водія автомобіля "Деу" ОСОБА_7 визначалася шляхом виконання ним вимог п.23.6 Правил дорожнього руху.

При заданому механізмові події, дії водія автомобіля "Деу" ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.23.6 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв'язку з настанням події даної ДТП. (а.с. 67-68).

Дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, та викликало спричинення потерпілій ОСОБА_2 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 заявила цивільний позов про стягнення з підсудного ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 30000 гривень та витрат на послуги адвоката 500 гривень.

Підсудний ОСОБА_1 позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, в частині відшкодування витрат на послуги адвоката визнав.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з підсудного ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяной в наслідок злочину, підлягає частковому задоволенню, вимоги про стягнення витрат на послуги адвоката задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язана вчинити необхідні дії для його негайного відновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не учиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276, ст. 280 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

У зв'язку з характером і глибиною душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалістю в результаті отриманої травми, життєвих хвилювань, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості, суд вважає суму 30000 гривень в якості компенсації моральної шкоди явно завищеною і з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілої підлягає стягненню сума в розмірі 15000гривень. В задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 500 гривень, суд вважає, що відсутні підстави для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі.

Питання граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу регулюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011, згідно з яким розмір відповідної компенсації не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, з 01.01.2012 року граничний розмір зазначеної компенсації становить 429 гривень 20 коп. за годину роботи, та наприкінці 2012 року становив суму 453 гривні 60 коп.

Проте на підтвердження цих витрат адвокатом потерпілою ОСОБА_2 не було надано суду доказів, які б свідчили про кількість витраченого ним часу у справі щодо надання правової допомоги як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду. За таких обставин в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Призначаючи покарання ОСОБА_1, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу, обставини, що пом*якшують та обтяжують покарання.

До обставин, пом*якшуючих покарання ОСОБА_1, суд відносить те, що він повністю визнав свою провину, щиросердно розкаявся у скоєному, повністю відшкодував матеріальну шкоду.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ОСОБА_1 задовільно характеризується, раніше не скоював злочини, має постійне місце проживання, працює, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, тому, з огляду на викладене, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді обмеження волі та з застосуванням правил ст. 75 КК України

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Обговорюючи питання про застосування додаткової міри покарання - позбавлення права керування транспортними засобами - суд враховує те, що злочин скоєно з необережності, відсутні будь-які факти залучення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, керування транспортним засобом є джерелом забезпечення його, членів його сім'ї та можливості для відшкодування моральної шкоди потерпілої, думку потерпілої і вважає можливим до обвинуваченого додаткову міру покарання не застосовувати.

Керуючись ст. ст. 369,370,371,373,374 КПК України, суд -

ПРИСУДИВ :

ОСОБА_1 визнати винуватим у пред*явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнити від призначеного покарання, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і на підставі ст. 76 КК України виконувати покладені на нього обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з'являтися на реєстрацію до органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень.

У задоволенні цивільного позову в іншій частині- відмовити.

На вирок суду учасники процесу мають право надати апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: