Дата документу Справа № 321/580/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №321/580/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1403/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження №0000637 від 15 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Мелітополі Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановила:
05 червня 2015 року прокурор прокуратури Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у вигляді особистого зобов`язання. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, та призначити новий розгляду у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує на допущені судом істотні порушення вимог КПК України, за наявності яких неможливо було ухвалити законне рішення по справі. Зазначає про порушення судом вимог ст.ст.352, 353 КПК України щодо приведення представника потерпілого ОСОБА_9 до присяги, встановлення даних про її особу, а також попередження її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

За вироку суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 02 грудня 2014 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, на території Михайлівського району Запорізької області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mersedes-Benz» моделі «108D», р/н НОМЕР_1 , рухався по автошляху Харків Сімферополь з м.Мелітополя у напрямку м.Василівка Запорізької області, обравши швидкість руху керованому ним транспортному засобу 70 км/год. На 370 км вказаної а/д, порушив вимоги п.12.1 ПДР України, не врахувавши стан дорожнього покриття, вкритого сніговим накатом та льодом, не впевнився в безпечній швидкості та безпечному керуванні транспортним засобом, не вжив заходів безпеки та не впоравшись з керуванням автомобіля, допустив ковзання керованого транспортного засобу, після чого змінив напрямок руху вправо з виїздом за межі проїзної частини на узбіччя та в кювет, де контактував з землею та допустив перекидання автомобіля. В результаті порушення вимоги п.12.1 ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками у вигляді спричинення пасажиру ОСОБА_10 , який на момент ДТП знаходився в автомобілі, тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_9 , які просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом порушені вимоги КПК України, які на думку прокурора є істотними, безпідставні.

Відповідно до ч.5 ст.44, ч.2 ст.59 КПК України, представник користується процесуальними правами особи, інтересів якої він представляє.

Згідно ч.2 ст.353 КПК України, допит потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбачених частинами другою, третьою, п`ятою чотирнадцятою статті 352 цього Кодексу.

Зі змісту зазначеного вбачається, що встановлення відомостей про особу потерпілого, та його представника, а також попередження його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, не відносить до тих обов`язкових дій, які повинен дотримуватися суд перед початком допиту як потерпілого, так і його представника.

Згідно журналу судового засідання від 26 травня 2015 року (а.с.33-38), а також аудіозапису вказаного засідання зафіксованого на технічному носії інформації, до початку допиту представника потерпілого ОСОБА_9 , суд, відповідно до ч.2 ст.352 КПК України, привів вказану особу до присяги, та провів допит з дотриманням вимог ч.3, ч.5-14 ст.352 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі щодо істотних порушень судом вимог КПК України, є безпідставними, та вони повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Представник потерпілого ОСОБА_9 дійсно була допитана судом. Її покази не стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, носять формальний характер. Ії покази стосувалися стану здоров`я потерпілого, який є її сином та призначення покарання.

Прокурор не заявляв клопотання про виключення як доказу її показань. Судом провадження розглянуто у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, тобто без дослідження доказів. Тому підстав вважати, що судом допущені істотні порушення вимог КПК, які позбавили суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, не має.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3