АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0011047 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 квітня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, звільненого від покарання 30 жовтня 2014 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та на нього покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
________________________________________
Справа №11-кп/796/400/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд у вироку, 23 серпня 2014 року приблизно о 15 годині ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку №3 по вул. Хорольській в м. Києві, зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок, вартістю 6000 гривень, тим самим відкрито викрав чуже майно та завдав останній матеріальної шкоди на вказану суму. В подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання призначеного вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2013 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Своє прохання прокурор обґрунтовує тим, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом не враховано підвищену суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та зазначено лише обставини, які відносяться до загальної характеристики обвинуваченого, однак не дають підстав вважати, що виправлення і перевиховання даної особи можливе без ізоляції від суспільства. ОСОБА_6 не займається суспільно-корисною працею та вчинив новий корисливий злочин протягом іспитового строку, встановленого вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2013 року, тобто не бажає ставати на шлях виправлення і, не маючи коштів для існування, єдиним джерелом для їх отримання обрав злочинний шлях.

Крім того, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_6 від відбуття покарання оскаржена прокуратурою в апеляційному порядку.

Тому, прокурор вважає, що судом при призначенні покарання безпідставно застосовано ст. 75 КК України та не застосовано ст. 71 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, у зв`язку з чим, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинуваченого, який категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за цим злочином, місцевий суд врахував тяжкість вчиненого ним злочину, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має постійне місце проживання, виражає міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується. При цьому суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , його щире каяття, а також добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , районний суд не встановив.
З урахуванням цього суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі не в мінімальних межах, передбачених санкцією частини 1 статті 186 КК України, та про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується та вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за даний злочин дотримався вимог ст. 65 КК України, оскільки встановив наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та вмотивовано, встановивши відсутність у ОСОБА_6 зв`язків з антигромадськими елементами, його спосіб життя, наявність членів родини, характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і давали підстави для висновку про необхідність призначення йому більш суворо покарання, на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Тому доводи прокурора про призначення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України покарання, яке не відповідає ст. 65 та ч. 2 ст. 50 КК України, та про неправильне застосування до нього ст. 75 КК України, слід визнати непереконливими.

Крім того, як встановлено в засіданні суду апеляційної інстанції, за той час, який сплинув від моменту винесення районним судом останнього вироку і до теперішнього часу, ОСОБА_6 у вчиненні будь-яких протиправних дій помічений не був, неофіційно працює продавцем на ринку «Троєщина», що свідчить про те, що призначене йому судом першої інстанції покарання виявилося необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Твердження прокурора, що при призначенні ОСОБА_6 покарання зазначено лише обставини, які відносяться до загальної характеристики обвинуваченого, як то тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, що наведені вище, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, що й було враховано судом при призначенні ОСОБА_6 покарання.

Водночас, прокурор вказує не неврахування судом при призначенні покарання підвищеної суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке ОСОБА_6 вчинив протягом іспитового строку, встановленого вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2013 року, у зв`язку з чим ставить питання про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 71 КК України.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2013 року на підставі ч. 1 ст. 78 КК України.

На підтвердження тієї обставини, що прокуратурою оскаржена ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року або вона є скасованою, будь-яких даних прокурором не надано, а тому відповідно до п. 1 ст. 89 КК України, ОСОБА_6 вважається таким, що не має судимості за вказаним вироком.

Враховуючи погашення попередньої судимості ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що прохання прокурора про призначення обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням ст. 71 КК України суперечить вимогам кримінального закону та роз`ясненням, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3