У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 р.
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді
Кульбаби
В.М.,

суддів
Бех М.О.,
Квасневської Н.Д.,

за участю прокурора Саленка
І.В.,

потерпілого
ОСОБА_1,

законного представника потерпілого
ОСОБА_2

розглянула у судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою потерпілого ОСОБА_1 на ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_3.

Вироком Баришівського районний суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
засуджено

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

- за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в
розмірі 100 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян, що становить 1700 грн.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України
ОСОБА_3 звільнено від призначеного
покарання у зв'язку із закінченням
строків давності притягнення до
кримінальної відповідальності.

Вироком вирішено цивільний позов та
долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 20 березня 2014 року вирок
щодо ОСОБА_3 скасовано. Звільнено
ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК
України на підставі ст. 49 КК України у
зв'язку з закінченням строків давності,
а провадження у справі закрито.

За вироком суду ОСОБА_3 засуджений за
те, що він 9 березня 2009 року приблизно о
1 год. 00 хв., перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння в с. Коржі
Баришівського району Київської
області по вул. Незалежності, 1, в
будинку культури, де відбувалось
святкування дня Восьмого березня, під
час сварки з ОСОБА_1 на ґрунті
неприязних відносин, виводячи
останнього з приміщення, умисно, з
метою заподіяння тілесних ушкоджень,
спрямував його головою у двері.
Внаслідок дій ОСОБА_3 ОСОБА_1 вдарився
головою об двері та, відчинивши їх,
опинився у холі, де засуджений ще
декілька разів вдарив його рукою по
голові, від чого останній впав та
втратив свідомість. Внаслідок умисних
дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_1
заподіяно легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1
порушує питання про скасування ухвали
апеляційного суду щодо ОСОБА_3 та
направлення справи на новий
апеляційний розгляд у звʼ?зку з
істотним порушенням
кримінально-процесуального закону.
Посилається на упередженість суду
апеляційної інстанції. Вважає, що
апеляційний суд безпідставно звільнив
ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності, оскільки він своєї
вини у вчиненні злочину не визнав.
Звертає увагу, що судовий розгляд
справи було розпочато до закінчення
строків давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
потерпілого та його законного
представника на підтримання
касаційної скарги, думку прокурора на
підтримання касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 обвинувачувався у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК
України, що відповідно до ст. 12 КК
України відноситься до категорії
злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК
України особа звільняється від
кримінальної відповідальності, якщо з
дня вчинення нею злочину і до дня
набрання вироком законної сили минуло 3
роки - у разі вчинення злочину
невеликої тяжкості.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 23
грудня 2005 року «Про практику
застосування судами України
законодавства про звільнення особи від
кримінальної відповідальності»,
звільнення особи від кримінальної
відповідальності відповідно до ст. 11-1
КПК України є обов'язковим.

З протоколу судового засідання
убачається, що захисник ОСОБА_4 у
судовому засіданні вказував про
необхідність закриття провадження у
справі щодо ОСОБА_3 у зв'язку з
закінченням строків давності. В своїй
апеляції на вирок захисник посилався
на те, що судом безпідставно
постановлено вирок, а не постанову про
закриття провадження у справі.

Частина 1 ст. 401 КПК України 1960 року
визначає, що в разі подачі апеляцій
вирок місцевого суду набирає законної
сили, якщо

його не скасовано, після розгляду
справи апеляційною інстанцією. Таким
чином, на час винесення ухвали
апеляційним судом, вирок вважався
таким, що не набрав законної сили.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року
передбачено, що вирок (постанова) в
усякому разі підлягає скасуванню, якщо
за наявності підстав для закриття
справи її не було закрито.

Згідно ст. 376 КПК України 1960 року,
апеляційний суд, встановивши
обставини, передбачені ст. ст. 6, 7, 7-1, 7-2,
8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, скасовує
обвинувальний вирок чи постанову і
закриває справу.

Невизнання особою винуватості у
вчиненні злочину та початок судового
розгляду справи до закінчення строків
давності не є перешкодою для
звільнення особи від відповідальності
та закриття справи.

Таким чином рішення апеляційного суду
ґрунтується на вимогах закону. Будь-які
дані, які б перешкоджали звільненню
ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності та закриттю
кримінальної справи на підставі ст. 49
КК України в матеріалах справи
відсутні.

Ухвала суду апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960
року.

Перевіркою матеріалів кримінальної
справи не встановлено таких обставин,
які б свідчили про упередженість або
зацікавленість суду апеляційної
інстанції при розгляді справи щодо
ОСОБА_3, не виявлено й інших порушень
вимог кримінально-процесуального
закону, що ставили б під сумнів
обґрунтованість та законність
постановленої щодо нього ухвали.

Керуючись статтями 394-396, 398
Кримінально-процесуального кодексу
України від 28 грудня 1960 року та
пунктами 11, 15 Перехідних положень
Кримінального процесуального кодексу
України від 13 квітня 2012 року, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 20 березня 2014 року щодо
ОСОБА_3 залишити без зміни.

С у д д і :

В.М. Кульбаба Н.Д. Квасневська М.О. Бех