Справа № 11 - 175/07 Головуючий
по І інстанції Бачинський В.Л.
ст. 115 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Луцьк 16
березня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

голову
ючого-судді: Хлапук
Л.І.

суддів: Пазюка
О.С., Матвієнко Н.В.

з участю
прокурора: Гарбуза
В.В.

захисників: ОСОБА_1,
ОСОБА_2

потерпілого: ОСОБА_3

засудженого: ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого на
вирок Луцького міськрайонного суду від 18 січня 2007 року, яким ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель АДРЕСА_1, українець, громадянин України, з
середньою освітою, неодружений, згідно ст. 89 КК України судимості не має, -

засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 (десяти)
років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу
засудженому ОСОБА_4 залишено попередню - утримання під вартою.

Строк відбуття покарання засудженому рахувати з моменту постановления вироку,
зарахувавши в цей строк перебування під вартою з 02 жовтня 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 3 033 (три тисячі
тридцять три) грн. матеріальної шкоди, 70 000 (сімдесят тисяч) грн. моральної
шкоди та 700 (сімсот) грн. витрат пов'язаних з наданням юридичної допомоги.

Стягнуто в доход держави з
засудженого ОСОБА_4 50 (п'ятдесят) грн. витрат за проведення судово -
психіатричної експертизи. Вироком вирішено долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Даним вироком ОСОБА_4 визнаний винним і засуджений за те, що 30 вересня
2006 року, біля 23 год.,
знаходячись в приміщенні літньої кухні будинку АДРЕСА_2, під час конфлікту
з ОСОБА_5, з метою вбивства, наніс останньому удар ножем в шию, від якого
потерпілий помер на місці події.

В поданій
апеляції засуджений просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії з
ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України. Стверджує, що умислу на позбавлення життя
потерпілого у нього не було, а ОСОБА_5 сам напав на нього. Обороняючись,
засуджений взяв зі столу ніж, на який потерпілий, сам і настромився. Також
вважає, що розмір моральної шкоди слід зменшити, оскільки у скоєному є вина
самого потерпілого.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, засудженого та
захисників, які апеляцію підтримали, міркування прокурора та потерпілого про
залишення апеляції без задоволення а вироку без змін, вивчивши матеріали справи
колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція до задоволення не підлягає.

Висновки суду
про винність ОСОБА_4 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК
України підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому
засіданні доказами та вірно кваліфіковані.

Доводи викладені
в апеляції засудженого про те, що під час конфлікту з потерпілим, він перебував
у стані необхідної оборони не заслуговують на увагу і спростовуються
матеріалами кримінальної справи.

З показань
свідка ОСОБА_6 вбачається, що 30.09.2006 року, в процесі сварки, яка виникла
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останній
взяв зі столу ніж і наніс удар в шию потерпілому, від якого він помер. При
цьому, будь-якого посягання, яке б загрожувало життю засудженого зі сторони
ОСОБА_5 не було, чим спростовуються твердження винного про захисний характер
його дій.

Підстав не
вірити показанням свідка у суду не було, оскільки вони послідовні, співпадають
і підтверджуються матеріалами справи.

Судом
обгрунтовано не взято до уваги твердження засудженого про те, що потерпілий сам
наткнувся на ніж, оскільки вони є непослідовними і спростовуються наявними у
справі доказами, крім того удар ножем був нанесений після того, як потерпілий
вдарив рукою в груди і необхідності в захисті ножем не було.

З висновку судово-медичної
експертизи від 22.11.2006 року №
840 ~ вбачається, що саме
нанесення потерпілому тілесного ушкодження у вигляді проникаючої в гортань
колото-різаної рани шиї з пошкодженням правої сонної артерії перебуває у
прямому причинному зв'язку зі смертю ОСОБА_5

Врахувавши
вищенаведене та всі обставини вчиненого діяння в їх сукупності, характер дій
засудженого, знаряддя злочину - ніж, локалізацію нанесеного тілесного
ушкодження потерпілому - у життєво важливий орган, глибину каналу ножового
поранення, яка згідно висновку експерта становить 10 см., суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про наявність умислу у винного на позбавлення
життя ОСОБА_5

На ствердження цього висновку свідчить і те, що засуджений, спричинивши
удар ножем у життєво важливий орган потерпілому, а відповідно припускав
можливість настання його смерті, залишив останнього на місці події, не вчинивши
ніяких дій на запобігання цьому. Така поведінка свідчить про охоплення умислом
винного смерті ОСОБА_5

Не перебував засуджений і в стані сильного душевного
хвилювання під час скоєння злочину. Даний факт був предметом ретельної
перевірки у суді і не знайшов свого ствердження.

Згідно висновку психолого-психіатричної експертизи
засуджений в той час не перебував в стані фізіологічного афекту і був осудним.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає доведеною винність
засудженого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні засудженому міри покарання
судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
засудженого, його негативну характеристику по місцю проживання, обтяжуючі його
покарання обставини, до яких суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного
сп'яніння.

Покарання ОСОБА_4 суд призначив в межах санкції статті, за яку він
засуджений, воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і є необхідним та
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов вирішено у відповідності до чинного законодавства, розмір
грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з врахуванням характеру
злочинного діяння, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого з
врахуванням вимог розумності та справедливості.

Підстав
для зміни вироку суду по обставинах, викладених в апеляції, колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України колегія суддів судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Луцького міськрайонного суду від 18 січня 2007 року відносно ОСОБА_4
залишити без змін, а апеляцію засудженого - без задоволення.