Справа №1-490/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
серпня 2007 року Святошинський районний суд міста Києва

в
складі: головуючого - судді Почупайло
А.В.

при
секретарі Єрмак
Л. В.

за
участю прокурора Ковтонюк
П. А.

захисника Шаран
Л.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
що народився в с Велика
Мочулка Теплицького району, Вінницької
області, громадянина України, українця,
освіта середня, не
працюючого, не одруженого, зареєстрованого у АДРЕСА_1, проживаючого в АДРЕСА_2, не судимого,
у скоєнні злочину передбаченого ч. 1
ст. 187 КК України, -

встановив:

Підсудний
ОСОБА_1 , 06 лютого 2007 року, приблизно в 19 годин 15 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись у салоні
автомобіля "Деу-Сенс",
державний номер НОМЕР_1,
рухаючись по Кільцевій дорозі від вул.
Трублаїні до станції метро "Академмістечко" у м. Києві,
застосовуючи насильство, небезпечне
для життя та здоров'я, скоїв розбійний
напад на ОСОБА_2, з метою заволодіння
чужим майном та заволодів ним.

Так, підсудний ОСОБА_1 , 06 лютого 2007 року, разом зі своїм товаришем ОСОБА_3, знаходились в с В. Мочулка Теплицького району Вінницької області, куди ОСОБА_1
прибув на автомобілі "Деу-Сенс", державний номер НОМЕР_1,
який знаходився в його користуванні на підставі договору
оренди. Оскільки ОСОБА_1 вжив спиртні
напої, і знаходився в стані алкогольного
сп'яніння, то в зв'язку з необхідністю
слідувати в м. Київ, приблизно в 16 годин цього ж дня, за кермо вказаного автомобіля сів
ОСОБА_3, а ОСОБА_1 , сів на переднє сидіння для пасажира.

Проїжджаючи
біля м. Жашків Черкаської області, ОСОБА_1
та ОСОБА_3 побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_2, який стояв на узбіччі дороги та зупиняв
проїжджаючі автомобілі, з метою доїхати
до м. Києва. Побачивши ОСОБА_2, ОСОБА_1
запропонував ОСОБА_3 зупинити автомобіль, і підвезти ОСОБА_2 Коли ОСОБА_3 зупинив
автомобіль, то ОСОБА_2 сівши на заднє
сидіння в салон автомобіля, запитав
скільки це йому буде коштувати, на що
ОСОБА_1 відповів, що це питання вирішиться по приїзду до
м. Києва.

Прибувши
до м. Києва 06 лютого 2007 року, приблизно о 19 годині і, знаходячись на Одеській площі в м. Києві,
ОСОБА_1 почав вимагати від ОСОБА_2
сплатити йому за проїзд 100 гривень. Почувши таку суму, ОСОБА_2 відповів, що це набагато більше перевищує ту суму, за яку зазвичай платять проїхавши таку
відстань, через те відмовився сплатити
названу ОСОБА_1 суму.

Тоді
ОСОБА_1 , перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, вирішив
скористатися тим, що автомобіль, у салоні якого вони знаходились, рухається й ОСОБА_2 самостійно не міг вийти
із салону автомобіля, відкрито
заволодіти коштами, які знаходилися в
останнього. Тому, коли ОСОБА_2 попросив
зупинити автомобіль і випустити його,
ОСОБА_1 наказав ОСОБА_3 рухатись
далі та зупинитись в безлюдному місці.

Після
цього, ОСОБА_3, виконуючи вказівку ОСОБА_1 , керуючи автомобілем
"Деу-Сенс", державний номер
НОМЕР_1, слідуючи по Кільцевій дорозі, біля вулиці Трублаїні, що у Святошинському районі м. Києва,
з'їхав на узбіччя та зупинив автомобіль.

Одразу ж після цього, ОСОБА_1 реалізуючи свій злочинний умисел, пересів на заднє сидіння, де перебував ОСОБА_2, та застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров'я, навалився на останнього й затиснувши між
сидіннями, став наносити удари руками по
голові й тулубу. При цьому ОСОБА_1 , для
того щоб залякати ОСОБА_2 та подавити,
таким чином, опір, сказав ОСОБА_3 подати йому ніж. У цей час
ОСОБА_2, злякавшись того, що до нього можуть застосувати ніж та
заподіяти тілесні ушкодження, перестав
взагалі намагатись чинити опір, і надав
ОСОБА_1 можливість забрати в нього з
лівої внутрішньої нагрудної кишені піджака гаманець, з якого,
з метою обернення на свою користь і особистого збагачення, забрав гроші в сумі 1000 гривень, а гаманець повернув.

Після
того як ОСОБА_1 заволодів грошима, що належать ОСОБА_2, то ОСОБА_3 за вказівкою ОСОБА_4, проїхавши по пр-ту Палладіна за станцію метро
«Академмістечко», зупинив
автомобіль, де ОСОБА_1 випустив із салону автомобіля ОСОБА_2, після чого з місця скоєння злочину втік.

Згідно
висновку судово-медичної експертизи № 121/И від 12.03.2007 року, ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження у
вигляді: одного крововиливу на віках правого ока з переходом у скулову й
скронну області та ушибленої рани в латеральній частині нижнього віка правого
ока, які відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що спричинили собою
короткочасний розлад здоров'я на строк більше 6 днів, але менше 21 дня; по одному кровопідтіку
невираженої та овальної форми на передній поверхні правої вушної раковини, в шийній області справа, в скульній області зліва з переходом на нижнє
віко лівого ока, на передній поверхні
лівої вушної раковини; садини продовгуватої форми в лобній області зліва, травматичний відкіл каріїсно зміненого 3-го
зуба на нижній щелепі справа, слизова в
окружності зуба набрякла, які
відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний
у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1
свою вину в інкримінованому йому складі злочину, передбаченого ч. 1 ст.
187 КК України визнав частково й пояснив, що він неофіційно працює водієм таксі на
фірмі "Сімка". На даній фірмі він орендує автомобіль
"Деу-Сенс" д.н. НОМЕР_1. 06 лютого 2007 року, в обідній час, він разом зі своїм товаришем ОСОБА_3 на
вказаному автомобілі направлялись із с Велика Мочулка Теплицького району
Вінницької області до м. Києва. За
кермом автомобіля знаходився ОСОБА_3,
так як він випив пляшку пива. Протягом дороги, він пив також безалкогольне пиво. Рухаючись
по автомагістралі «Одеса-Київ» та проїжджаючи біля м. Жашків,
їх автомобіль зупинив незнайомий йому чоловік, як згодом він дізнався, це був ОСОБА_2, якого він вирішив підвезти й заробити
грошей, тому він сказав ОСОБА_3 зупинити
автомобіль. Підійшовши до автомобіля,
ОСОБА_2 запитав у нього, чи
підвезуть вони його до м. Києва, пояснивши,
що заплатить будь-яку названу ними ціну,
оскільки проблем із грошима в нього немає. Однак про конкретну ціну за
проїзд вони з ОСОБА_2 не домовлялись. Прибувши до м. Києва,
він сказав ОСОБА_2, що той
повинен заплатити за проїзд 100 гривень,
однак ОСОБА_2 відмовився заплатити вказану ціну й відповів, що заплатить не більше 15-20 гривень. Обурившись
на відмову ОСОБА_2, він пересів до
ОСОБА_2 на заднє пасажирське сидіння й став з'ясовувати, чому ОСОБА_2 відмовляється платити за проїзд.
Коли ОСОБА_3, який продовжував керувати
автомобілем, продовжив рух по Кільцевій
дорозі в напрямку станції метро «Академмістечко», то в ході розмови, між ним та ОСОБА_2 виникла суперечка із
приводу сплати за проїзд і він знову запропонував ОСОБА_2 сплатити за проїзд
100 гривень і розійтись мирно. Однак ОСОБА_2 знову відмовився й дістав свій
гаманець, оскільки, мабуть,
хотів сплатити за проїзд. У цей час він вихватив у ОСОБА_2 вказаний
гаманець і діставши звідти гроші в сумі 450 гривень, разом із ОСОБА_2, перерахував їх, після чого повернув ОСОБА_2 50 гривень, а 400 гривень забрав собі. Після цього, вони з ОСОБА_3 під'їхали до

зупинки громадського транспорту «станція метро Академмістечко» по пр-ту
Палладіна в м. Києві, де ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, а вони поїхали у власних справах.

У той
день він офіційно пасажирськими перевезеннями не займався, лічильник та рація в автомобілі були
відсутні, але він вважав, що ОСОБА_2 повинен був сплатити йому за
проїзд, як за перевезення „таксі".

Визнає, що забрав гроші в потерпілого, проте застосування насильства до потерпілого
заперечує.

Заявлений
потерпілим цивільний позов не визнав.

Не
дивлячись на те, що підсудний
ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому
злочині визнав частково, його вина
повністю підтверджується зібраними по справі доказами:

показами
допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_2, який показав,
що 06 лютого 2007 року йому необхідно було поїхати у відрядження до
м. Мукачево. В 21 годині 18 хвилин із
Київського вокзалу відходив транзитний поїзд Харків-Ужгород, який їде до м. Мукачево. Щоб встигнути на поїзд, він вирішив доїхати до м. Києва на попутному автомобілі, оскільки в той час, за розкладом,
автобусів на Київ не було. На трасі біля м. Жашків він зупинив автомобіль
"Деу-Сенс", темно-синього
кольору, д.н. НОМЕР_1,
який не був обладнаний позначками „таксі". За кермом
вказаного автомобіля сидів раніше незнайомий йому чоловік, як далі йому стало відомо, то був ОСОБА_3 На передньому сидінні пасажира
сидів раніше незнайомий йому чоловік, як
далі він довідався, то був ОСОБА_1 Коли вказаний автомобіль зупинився, через опущене скло передніх правих дверцят
він запитав у ОСОБА_1 , чи довезуть вони
його до м. Києва. ОСОБА_1 запитав скільки він за це сплатить, на що він відповів, що заплатить по загальному тарифу. Йому
відомо, що оплата за проїзд до Києва на
автобусі чи попутних автомобілях складає приблизно 15-20 гривень. Тоді
ОСОБА_1 сказав йому сідати до
автомобіля. При цьому він зі ОСОБА_1 не
домовлявся про конкретну ціну, яку він
повинен буде сплатити при приїзді до м.
Києва.

Якщо б
по дорозі була розмова про плату в розмірі 100 гривень, він би попросив вийти, оскільки така плата його не влаштовувала.
Коли вони доїхали до м. Біла Церква, він спитав у ОСОБА_3 куди саме останній їде
зі ОСОБА_1 На це ОСОБА_3 відповів, що вони їдуть на "Нивки" і спитав
куди їде він, на що він відповів, що йому необхідно до залізничного вокзалу.
ОСОБА_3 сказав, що відвезе його до
Московської площі, і він погодився, так як звідти зручно їхати до вокзалу.
Приблизно о 19 годині вони приїхали до м.
Києва. По дорозі до м. Києва він
розповів, що їде до м. Мукачево. В автомобілі ОСОБА_1 вживав горілку й пропонував йому, але він відмовився. При цьому ОСОБА_1 назвався ОСОБА_1, а ОСОБА_3 називав ОСОБА_4. Ще перед в'їздом у м. Київ ОСОБА_1
запропонував йому відвезти його до вокзалу, на що він відмовився, тому що не хотів, щоб люди через нього їхали в іншому напрямку
ніж їм потрібно. На Одеській площі, під
мостом, ОСОБА_1 сказав ОСОБА_3 зупинити автомобіль. Коли
ОСОБА_3 зупинив автомобіль, ОСОБА_1 сказав йому,
щоб він заплатив за проїзд 100 гривень. Він відмовився, так як ця сума була набагато більшою за
ту, на яку він розраховував. Тоді
ОСОБА_1 сказав ОСОБА_3 їхати на мі
ст. Він попросив зупинити
автомобіль, щоб вийти із салону на що
ОСОБА_3 сказав, що вони завезуть його до
місця, з якого йому найзручніше буде
їхати на вокзал. Взагалі ОСОБА_1 керував
усіма діями ОСОБА_3 Коли вони переїхали через Жулянський міст і виїхали на
погано освічену ділянку Кільцевої дороги,
то ОСОБА_1 сказав ОСОБА_3
зупинити автомобіль, так як йому
необхідно сходити до туалету. Коли останній зупинив автомобіль, ОСОБА_1
вийшов із салону й, відчинивши
задні праві дверцята навалився на нього,
лівою рукою ухватив
його за шию та почав, без
попередження, бити його кулаком правої
руки по голові та обличчю. При цьому ОСОБА_1
сказав йому, що через те, що він не хотів сотню, то його викинуть голим. Потім ОСОБА_1
попросив у ОСОБА_3 ніж. Що ОСОБА_1
мав на увазі, не пояснив, але сказав ОСОБА_3 заїхати в більш темне

ОСОБА_1 сказав ОСОБА_2 сплатити 100
гривень, для того щоб розійтись мирно. Коли вони проїзджали
світлофор, то ОСОБА_2 хотів вийти з
машини в третьому ряду, але він йому не
дозволив цього зробити, бо рухались
машини. Керуючи автомобілем, він почув, що в ході сварки хтось зашелестів
сумкою, а коли подивився в дзеркало
заднього виду й побачив, що ОСОБА_2
нахилився та щось шукає у своїй сумці. Як далі він зрозумів, ОСОБА_1
вихопив у ОСОБА_2 всі гроші, які
той дістав, і почув як ОСОБА_1 сказав ОСОБА_2 про те, що забирає вказані гроші за те, що останній пообіцяв заплатити за
проїзд, однак не заплатив. Після
цього, він почув, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 стали разом рахувати гроші. Скільки було грошей у ОСОБА_2
йому не відомо, однак він чув, що ОСОБА_1
сказав, що було 400 гривень, з яких 50 гривень ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 на проїзд по місту. Чи бив
ОСОБА_1 ОСОБА_2 він не бачив. Особисто
він ОСОБА_2 не бив, але бачив, як ОСОБА_2 тримав ОСОБА_1 за комір одягу. У
цей час ОСОБА_1 також схопив ОСОБА_2
двома руками за комір одягу. Він зробив ОСОБА_1
та ОСОБА_2 зауваження щоб вони заспокоїлись й поїхав далі. Рухаючись по
пр-ту Палладіна в м. Києві, ОСОБА_1
сказав йому зупинити автомобіль,
щоб ОСОБА_2 вийшов з автомобіля. Тоді він зупинив автомобіль та сказав
ОСОБА_2, щоб виходив і прямував куди
йому треба, що той і зробив, а ОСОБА_1
пересів на переднє пасажирське сидіння,
після цього вони зі ОСОБА_1
поїхали до нього додому. Він особисто нічого в ОСОБА_2 не забирав.
Покази, данні ним на досудовому слідстві
підтримав.;

-
протоколом огляду місця події від 07 лютого 2007 року, згідно якого було оглянуто автомобіль
"Деу-Сенс" синього кольору,
державний номерний знак НОМЕР_1 (a.c. 17);

· протоколом
очної ставки між потерпілим ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_1 від 07 лютого 2007 року (ах. 104-106);

· постановою
про визнання автомобіля засобом вчинення злочину від 10 лютого 2007 року
(а.с. 116);

· висновком
судово-медичної експертизи № 121/И від 12 березня 2007 року, згідно якого ОСОБА_2 були заподіяні тілесні
ушкодження у вигляді: одного крововиливу на віках правого ока з переходом у
скулову й скронну області та ушибленої рани в латеральній частині нижнього віка
правого ока, які відносяться до легких
тілесних ушкоджень, що спричинили собою
короткочасний розлад здоров'я на строк більше 6 днів, але менше 21 дня; по одному кровопідтіку
невираженої та овальної форми на передній поверхні правої вушної раковини, в шийній області справа, в скульній області зліва з переходом на нижнє
віко лівого ока, на передній поверхні
лівої вушної раковини; садини продовгуватої форми в лобній області зліва, травматичний відкіл каріїсно зміненого 3-го
зуба на нижній щелепі справа, слизова в
окружності зуба набрякла, які
відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.
122-123).

Покази
підсудного ОСОБА_1 про те, що він не бив потерпілого ОСОБА_2 та не
застосовував до нього насильство, та
забрав у потерпілого 400 гривень, суд
оцінює критично, оскільки вказані
обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Покази
підсудного в цій частині спростовуються ціленаправленністю дій підсудного, а також показами потерпілого, даними ним у ході досудового та судового
слідства, які є послідовними, логічними та підтверджуються зібраними по
справі доказами й, не вірити їм, у суду немає підстав. Зазначені покази
підсудного суд розцінює, як спосіб
захисту, обраний ним із метою пом'якшити
відповідальність за скоєне.

Таким
чином, оцінивши зібранні по справі
докази в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що вина підсудного
ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому
злочину повністю доведена й кваліфікація його дій за ч. 1 ст.
187 КК України є правильною,
оскільки він, застосовуючи
насильство, небезпечне для життя та
здоров'я, скоїв напад на ОСОБА_2 з метою
заволодіння чужим майном та заволодів ним.

Обговорюючи
питання про міру та вид покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує характер та ступінь суспільної
небезпеки скоєного ним злочину, те, що скоєний

злочин є тяжким, характеристику
особи підсудного, який позитивно
характеризуються по місцю проживання, на
час скоєння злочину суспільно-корисною працею зайнятий не був, скоїв злочин у стані алкогольного сп'яніння, що до кримінальної відповідальності він
притягається вперше, його відношення до
скоєного, добровільне часткове
відшкодування завданих збитків потерпілому та вважає за необхідне обрати йому
покарання у вигляді позбавленням волі,
так як приходить до висновку, що
його виправлення та перевиховання не можливо без ізоляції від суспільства.

Заявлений
потерпілим цивільний позов по справі в сумі 751 гривні 35 коп., суд вважає необхідним задовольнити. Позовні
вимоги потерпілого, щодо відшкодування
на його користь 1000 гривень за час перебування його на лікарняному, суд вважає необхідним залишити без розгляду, оскільки потерпілим не надані суду розрахунки
завданої йому шкоди в цій частині.

Речові
докази по справі: автомобіль "Деу-Сенс", державний номер НОМЕР_1,
переданий під зберігальну розписку ОСОБА_5, суд вважає необхідним залишити у власності власника
автомобіля ОСОБА_6.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1, визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років
позбавлення волі.

Строк
відбуття покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з 07 лютого 2007 року.

Міру
запобіжного заходу засудженому ОСОБА_1,
до вступу вироку в законну силу,
залишити без змін - утримання під вартою в Київському СІЗО (№13)
Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у
Київській області.

Речові
докази по справі: автомобіль "Деу-Сенс", державний номер НОМЕР_1,
залишити у власності власника автомобіля ОСОБА_6.

Стягнути
зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 751 гривню 35 копійок.

Вирок
може бути оскаржено до Апеляційного суду м.
Києва протягом 15 днів, з моменту
вручення копії вироку засудженому, а
рештою учасників процесу - в той же строк із моменту його проголошення.