Справа № 450/1406/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/95/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком суду

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Улан-Уде, Росії, українку, громадянку України, освіта середня, не працюючу, одружену, в якої на утриманні малолітня дитина, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої, останній раз вироком Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2005 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки і 2 (два) місяці позбавлення волі,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік, та відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 1 (один) рік і 6 (шість) місяців,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання 1 (один) рік і 2 (два) місяці позбавлення волі, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання даного покарання з покаранням, визначеним вироком Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2014 року, призначено остаточне покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду визнано винними та засуджено ОСОБА_10 за те, що вона, 17 січня 2014 року близько 17 год. 00 хв., за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , перебуваючи у торговому центрі «Кінг Крос Леополіс», який знаходиться у с. Сокільники по вул. Стрийській, 30 Пустомитівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно намагалися викрасти майно, яке належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», а саме: комірець LA 256, вартістю 100 грн. 01 коп., браслет LA 145 вартістю 80 грн. 08 коп., жіночі шкарпетки UNL 604 вартістю 22 грн. 80 коп., бюстгальтер жіночий 1384 Б вартістю 64 грн. 38 коп., браслет LA 186 вартістю 39 грн. 99 коп., труси жіночі 09001 чорного кольору вартістю 25 грн. 75 коп., підвіска LA 198 вартістю 60 грн. 02 коп., браслет LA 175 вартістю 60 грн. 02 коп., чим завдала матеріальних збитків ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», на загальну суму 453 грн. 05 коп.

Під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки останні були затримані працівником охорони за межами гіпермаркету «Ашан» з вище переліченим викраденим майном, тому не мали реальної можливості розпорядитися чи користуватися викраденим майном.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційу скаргу, в якій вважає вказаний вирок необгрунтованим, таким, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд не вказав чому взяв до уваги одні покази та відкинув інші, а також не погоджується з кваліфіацією дій, тобто вчиненням крадіжки за попередньою змовою групою осіб, оскільки йому не відомо було про намір ОСОБА_10 викрасти речі з магазину, та участі у скоєнні даної крадіжки він не приймав.

Просить даний вирок суду скасувати та постановити свій вирок, яким його виправдати. Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 щодо задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора щодо відхилення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Так, як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченими злочину. Висновок суду про доведеність їх вини ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

При цьому, на думку колегії суддів, вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інкримінованому їм злочині повністю підтверджується протоколом огляду місця події від 17 січня 2014 року з фототаблицею до нього, згідно якого в службовому кабінеті гіпермаркету «Ашан», обвинувачена ОСОБА_10 викладала зазначені в ньому речі; постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 18 січня 2014 року; відеонаглядом з камер спостереження гіпермаркету «Ашан» від 17 січня 2014 року та іншими, зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши покази обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 кожного окремо, в сукупності з іншими вищенаведеними доказами по справі, прийшов до правильного переконання про те, що заперечення вчинення обвинуваченими злочину у групі осіб, дані обвинуваченими з метою уникнути кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та виключення такої кваліфікуючої ознаки складу злочину, який ставиться у вину ОСОБА_10 , що тягне за собою зміну кваліфікації дій обвинуваченої на легшу статтю та вважає, що такі спростовуються даними, які зафіксовані записом з камер відеоспостереження гіпермаркету «Ашан», протоколом огляду місця події та іншими доказами, які перевірені в судовому засіданні, і жодних застережень, які б спростовували вказані твердження обвинувачених під час судового розгляду справи, судом не здобуто.

А тому, на переконання колегії суддів, кваліфікація дій обвинувачених є вірною та відповідає фактичним обставинам справи.

І колегія суддів вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_8 закінченого замаху та таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

При цьому колегія суддів також приймає до уваги і той факт, що обвинувачена ОСОБА_10 , яка являється дружиною ОСОБА_8 , вказаний вирок суду не оскаржувала і погодилася з тим, що даний злочин був вчинений ними за попередньою змовою групою осіб.

При цьому, на думку колегії суддів, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції враховано характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушеннями наслідків, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується нейтрально, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, вину не визнав, та вірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 185 КК України, а також із застосуванням ст. 70 КК України, оскільки останній вчинив злочин під час іспитового строку.

Також, обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_10 судом першої інстанції вірно враховано характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушеннями наслідків, а також те, що обвинувачена раніше судима, за місцем реєстрації та проживання характеризується нейтрально, має на утриманні малолітню дитину, вину визнала частково і, дотримуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винної ОСОБА_10 , яка на час вчинення правопорушення вину визнала частково, а отже, готова нести кримінальну відповідальність, позиції представника потерпілого, який до обвинуваченої немає претензій ні мітеріального ні морального характеру, має на утриманні малолітню дитину, з урахуванням відсутності обтяжуючих у справі обставин, суд прийшов до вірного висновку про можливість виправлення винної ОСОБА_10 без реального відбування покарання, із звільненням з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими. Також, колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє обвинуваченому ОСОБА_8 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді