№1-108
М У К
року Ніжинський
міськрасуд
в складі судді Куровського Ю.В.
при секретарі Бережняк О.О.
за участю прокурора Данченко О.М.
у відкритому судовому засіданні в
м.Ніжин розглянув кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця
смт.Куликівка жителя АДРЕСА_1 , українця,громадянина України,одруженого,не
працюючого,раніше судимого вироком Ніжинського міського суду від 25.11.1992
року за ст..81ч.3,140ч.2,17.81ч.317.140ч.2,208,42 КК України до 4-х років
позбавлення волі,13.07.2000 року вироком Ніжинського міськрасуду за ст.140ч.2
КК України до 1,6 років позбавлення волі,14.01.2003 року вироком Деснянського
райсуду м.Києва до 4,6 років позбавлення волі,постановою Уманського міського
суду Черкаської області звільнений від кримінальної відповідальності за
ст.185ч.2 КК України,обвинувачуваного за ст.186 ч.2 КК України
грудня 2007 року ,біля 21 год.,ОСОБА_1., перебуваючи на
вул.Б.Хмельницького,підійшов до потерпілого ОСОБА_2.,який перебував у
нетверезому стані і сидів біля дерева та зважаючи на холодну погоду вирішив
провести того,щоб той не замерз.Коли вів ОСОБА_2., то з карману куртки потерпілого
витягнув мобільний телефон марки «Нокіа-Є50-1» вартістю 1069 грн.60 коп.в якому
знаходилась SIM-карта мобільного
оператора «Діджус» вартістю 25 грн,на рахунку якої був залишок 22
грн..Залишивши потерпілого на вулиці ОСОБА_1. прийшов додому, а невдовзі
здобутий злочинним шляхом телефон продав на ринку м.Ніжин за 500 грн.
Підсудний
ОСОБА_1. свою вину у пред»явленому йому звинуваченні визнав частково.Він
пояснив,що 25 грудня 2007 року пішов до аптеки,щоб купити ліки для
дитини.Повертаючись додому на вул.Б.Хмельницького він побачив незнайомого,який
сидів біля дерева і знаходився в стані алкогольного сп»яніння.Зважаючи на
холодну погоду він вирішив підняти потерпілого та довести додому.Коли підводив
потерпілого і проводив його по вулиці то із кармана куртки витяг мобільний
телефон «Нокіа-Є50-1».Провівши потерпілого по вулиці і побачивши,що той взмозі
сам іти, залишив його та пішов додому.Через деякий час він продав мобільний
телефон,що викрав у потерпілого,на колгоспному ринку, за 500 грн.
підсудного, крім визнання ним своєї вини підтверджується і іншими
доказами.Потерпілий ОСОБА_2. пояснив,що 25 грудня 2007 року він був п»яним і
йшов додому.Як все було не пам»ятає.Але пам»ятає,що біля магазину на
вул.Б.Хмельницького його хтось штовхнув у спину і він упав.Коли він лежав на
землі у нього забрали сумку,яка висіла на плечі та мобільний телефон
«Нокіа-Є50-1»,який був у нього,але де знаходився телефон він не
пам»ятає,можливо і в курточці.Тілесних ушкоджень він не отримав і нікуди з
цього приводу не звертався.
допиту свідка ОСОБА_3./а.с.28,29/,де той показав,що 29 грудня 2007 року
ОСОБА_1. продав йому мобільний телефон «Нокіа-Є50-1» на колгоспному ринку за
відтворення обстановки та обставин події скоєного за участю підсудного
/а.с.30-34/,де ОСОБА_1. показав та пояснив,як він викрав мобільний телефон у
товарознавчої експертизи /а.с.44-47/,де вказано,що вартість мобільного телефону
«Нокіа-Є50-1» становить 1069 грн.60 коп.
зібрані по справі докази суд вважає,що 25 грудня 2007 року ОСОБА_1.,перебуваючи
на вул.Б.Хмельницького в м.Ніжин,біля 21 год,побачивши п»яного потерпілого
ОСОБА_2. та вирішивши провести того,щоб той не замерз,під час цього таємно із
кармана куртки викрав мобільний телефон марки «Нокіа-Є50-1» вартістю 1069
грн.60 коп.,в якому знаходилась SIM карта мобільного оператора «Діджус» вартістю 25 грн.на рахунку якої був
залишок 22 грн.,а тому повинен нести відповідальність за ст.185 ч.1 КК
України.Суд вважає,що в ході судового слідства не дістало свого підтвердження
обвинувачення ОСОБА_1. за ст.186 ч.2 КК України та викрадення чоловічої валізи
з майном,що в ній знаходилось.ОСОБА_1. звинувачувася в тому,що 25 грудня 2007
року із застосуванням насильства,що не є небезпечним для життя та здоров»я
потерпілого,штовхнувши того в спину відкрито заволодів мобільним телефоном та
чоловічою валізою з речами.Як пояснив потерпілий ОСОБА_2 . він перебував у
п»яному стані і не пам»ятає все,що відбувалося.Хто в нього забрав телефон та
чоловічу валізу не знає,де перебував телефон -на поясі чи в кармані куртки не
пам»ятає.Потерпілий ніяких тілесних ушкоджень не отримав і за допомогою з цього
приводу нікуди не звертався.Крім його тверджень про застосування щодо нього
насильства інших доказів про це в ході слідства не здобуто.В своїй заяві до
Ніжинського МРВ від 30.01.2007 року /а.с.4/,він не вказував про те що у нього
викрадені речі шляхом насильства.Підсудний на протязі всього досудового
слідства давав послідовні пояснення щодо способу та обставин скоєння злочину і
не визнавав застосування ним насильства щодо потерпілого.Суд вважає,що при
таких обставинах всі сумніви слід тлумачити на користь підсудного.У зв'язку із
викладеним суд приходить до висновку,що дії підсудного ОСОБА_1. слід
перекваліфікувати із ст.186 ч.2 КК України на ст.185 ч.1 КК України.В ході
досудового та судового слідства також не знайшло свого підтвердження
обвинувачення у викраденні чоловічої валізи потерпілого та речей,що в ній
знаходились.При огляді помешкання підсудного дані речі не були знайдені.А тому
суд вважає,що обвинувачення підсудного в цій частині слід вважати недоведеним.
обранні міри покарання суд приймає до уваги характер та ступінь суспільної
небезпеки скоєного,те що злочин не відноситься до категорії тяжких,відсутність
тяжких наслідків,позицію потерпілого,який просив не позбавляти волі підсудного.
винного,який раніше притягувався до кримінальної відповідальності,за місцем
проживання характеризується задовільно,на утриманні має малолітню дитину.
вину обставини-щире розкаяння в скоєному,перебування на утриманні малолітньої
Суд
вважає,що не слід примати до уваги обтяжуючу вину обставину-рецидив
злочину,поскільки згідно постанови Уманського міського суду від13.01.2006 року
вирок Деснянського райсуду м.Києва був змінений і ОСОБА_1. був звільнений від
покарання за ст.185 ч.2 КК України,а за ст.309 ч.1 КК України визначене
покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі.У звзяку з цим ОСОБА_1. слід
вважати відбувшим покарання у вигляді двох років позбавлення волі -21.09.2004
року.Поскільки з того часу пройшло більше трьох років до часу скоєння нового
злочину ,то судимість слід вважати погашеною.

Приймаючи
до уваги обставини скоєного,особу винного,наслідки,що настали суд приходить до
висновку,що виправлення та перевиховання винного можливе без ізоляції від
суспільства з випробуванням.

Керуючись
ст.323,324 КПК України

З А
С У Д
И В

ОСОБА_1
визнати винним за ст.185 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді двох
років позбавлення волі.

На
підставі ст.75.76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням
із іспитовим строком один рік,зобов»язавши періодично з»являтись в органи
кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

Міру
запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою змінити на підписку про
невиїзд,звільнивши з під варти в залі суду.

Зарахувати
в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 31.01.2008 року по 28
березня 2008 року.

Стягнути
з ОСОБА_1. судові витрати по справі 188 грн.30 коп. за проведення товарознавчої
експертизи на користь держави Україна.

Речові
докази -сім карту мобільного оператора «Діджус» та картонну упаковку з
пластиковою карткою від стартового пакета мобільного оператора»Білайн»
повернути ОСОБА_1.

Вирок
може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області в 15 денний
строк.

Суддя Ю.Куровський