Справа № 11a-467/2007 Головуючий у І
інстанції: Білінська Г.Б.
ст.ст. 186 ч.2, 296 ч.2 КК України Доповідач: Макойда З.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007
року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Макойди З.М.

суддів - Галапаца
І.І, Гаврилова В.М.,

з участю
прокурора - Дудинської Т.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1, на вирок
Шевченківського районного суду м. Львова від 1 березня 2007 року, -

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженець м. Львова, українець, громадянин України, з
незакінченою середньою освітою, неодружений, навчається в 8 класі школи-інтернат
№ 2 м. Львова, прож.: АДРЕСА_1, раніше несудимий,-

засуджений
за ст.ст. 296 ч.2 КК України до одного року позбавлення волі, за ст. 186 ч.2 КК
України із застосуванням ст. 69 КК України на два роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 7о КК України шляхом часткового складання покарань остаточно
визначено покарання два роки шість місяців позбавлення волі.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, уродженець с.
Ставки Яворівського району Львівської області, українець, громадянин
України, з середньо-спеціальною освітою, розлучений,
військовозобов"язаний, не працюючий, останнє місце проживання АДРЕСА_2,
раніше судимий :

20.05.1997
року Шевченківським районним судом м. Львова по ст.ст. 86-1, 44, 141 ч.2, 140
ч.3,2, 208, 42 КК України до шести років, позбавлення волі;

16.01.2003
року Яворівським районним судом Львівської області по ст.
185 ч.3 КК

України до трьох
років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі,
із невідбутим терміном 10 місяців та 7 днів;

засуджений за
ст. 185 ч.3 КК України на три ( 3 ) роки позбавлення волі ; ст. 263 ч. 1 на два ( 2 ) роки позбавлення волі
; ст. ст. 15, 263 ч. 1 КК України на два ( 2 ) роки позбавлення волі ; ст. 186
ч.2 КК України на чотири ( 4 ) роки позбавлення волі ; ст. 296 ч.2 КК України
до одного ( 1 ) року позбавлення волі ; ст. 304 КК України до одного ( 1 )року
позбавлення волі.

На підставі
ст. 70 КК
України шляхом часткового
складання покарань остаточно
визначено покарання у вигляді чотирьох років шести місяців ( 4 р. б міс ).

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_3
року народження, уродженець м. Львів, росіянин , громадянин України, з
середньо-технічною освітою, розлучений, військовозобов"язаний,
непрацюючий, останнє місце проживання АДРЕСА_3, відповідно до ст. 89 КК України
вважається несудимим, -

засуджений
за ст. 296 ч.2 КК України до одного року позбавлення волі, по ст. 186 ч. 2 КК
України на чотири роки позбавлення волі, по ст.304 КК України до одного року
обмеження волі.

На
підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш
суворим остаточно визначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення
волі.

Міру
запобіжного заходу засудженим залишити утримання під вартою та строк покарання
рахувати з моменту затримання - 05.09.2006 року.

Речові
докази - патрони, гільзи та макет пістолета, що здані на зберігання у дозвільну
систему Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Л/о, знищити; болгарку, молоток,
повернено потерпілому ОСОБА_4,
кардан повернуто потерпілому ОСОБА_5

Стягнуто
з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 2192 грн. - вартість викрадених речей за
вирахуванням вартості кардана, який знаходиться у Шевченківському РВ ЛМУ УМВСУ
у Л/о, в користь
ОСОБА_6 1142 гнр. - вартості викрадених речей.

Стягнуто
з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в
користь ОСОБА_7 495 грн. заподіяної шкоди.

Вирок
суду засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не оскаржувався.

Вироком
суду ОСОБА_1 визнаний
винним та засуджений за те, що він 4 вересня 2006 року, близько 01 год. знаходячись на
роздоріжжі вул. Варшавської -Плужника в м. Львові, групою осіб разом із ОСОБА_3
та неповнолітнім ОСОБА_2, вчинили хуліганські дії, тобто грубе порушення
громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжувалось особливою зухвалістю, по відношенню до гр. ОСОБА_7

Хуліганські
дії ОСОБА_1 виразились у тому, що він 4 вересня 2006 року близько 01.00 год.,
знаходячись на роздоріжжі вул. Варшавської - Плужника в м. Львові, спільно з
неповнолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які голосно

виражались
нецензурною лайкою, наздогнали гр. ОСОБА_7 і почали безпричинно завдавати
останньому удари руками і ногами по всьому тілу, від яких гр. ОСОБА_7 в
подальшому втратив свідомість. В результаті отриманих ударів, згідно
судово-медичної експертизи № 2475 від 06.09.2006 року у гр. ОСОБА_7 виявлено
садна і синці на обличчі, травматичне видалення двох передніх нижніх зубів,
уражених пародонтозом, садновнутрішні крововиливи на грудях зліва, садна і
синець на правій кисті. Пошкодження утворилось від дії тупих предметів за 1-2
доби до огляду і відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В своїй
апеляції засуджений ОСОБА_1
просить взяти до уваги те, що йому не було відомо про вік ОСОБА_2 та не
знав намірів про пограбування і заволодіння майна гр. ОСОБА_7. Вважає, що його
покази судом були не прийняті до уваги.

Вислухавши
доповідача, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши
матеріали кримінальної справи та дослідивши доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що така не підлягає задоволенню.

При
обранні покарання засудженому ОСОБА_1
суд врахував ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, їх характер,
особу винного, який відповідно до ст. 89 КК України вважається несудимим, вину
свою у скоєному злочині не визнав, та вважає, що його виправлення можливе лише
в умовах ізоляції від суспільства.

Так, у
судовому засіданні засуджений ОСОБА_1
свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та
показав, що 03.09.2006 року, близько 21.00 год. він перебував на вулиці Буковинській, разом із своїм
знайомим ОСОБА_3, якого він знає декілька тижнів та двома знайомими ОСОБА_8 та
ОСОБА_9. Тоді ж зайшов ОСОБА_2, якого він бачив декілька раз, і здогадувався,
що він неповнолітній. Приблизно о 24.00 год.
вони вирішили всі разом йти на вулицю, щоб збирати пляшки. Вийшовши на вул.
ОСОБА_9, ОСОБА_8 і він йшли по переду, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 йшли позаду них на
відстані приблизно 50 м. Біля бару " Оберіг ", котрий розташований на
вул. Варшавській в м. Львові, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сіли на лавочку біля бару, а
він в цей час підійшов до невідомого йому мужчини, віком приблизно 40 років.
Він попросив у нього сигарету, щоб закурити. Мужчина дав йому сигарету. Також
мужчина сказав, що ОСОБА_1
смердить і відштовхнув його. Це ОСОБА_1
образило і у відповідь він вдарив мужчину в обличчя рукою. В цей час до
мужчини підбіг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і почали мужчині наносити удари в обличчя та
по тілу. Мужчина від ударів впав на землю. Він почав заспокоювати ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 Чи вони забирали якісь речі у потерпілого, він не бачив. Потім вони
пішли на вул. П. Панча, де здали
пляшки, а після того на автозаправці придбали горілку та пішли на вул.
Буковинську. Лише в себе вдома ОСОБА_3 розповів ОСОБА_1, що він та ОСОБА_2 обікрали даного мужчину.

Суд
знаходить, що факт вчинення злочинних дій та винуватість підсудного у вчиненні
злочину, незважаючи на заперечення своєї вини самим засудженим, повністю
стверджується зібраними по справі доказами. При цьому суд не прийняв до уваги
покази ОСОБА_1 , у яких він
не визнав себе причетним до скоєння даного злочину, оскільки такі спростовані
покази засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2, показами потерпілого ОСОБА_7 та іншими
доказами по справі. Органами досудового слідства дії засуджених вірно
кваліфіковані за ст. 296 ч. 2 КК України, оскільки вони вчинили хуліганство
відносно ОСОБА_7, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжувалось
особливою зухвалістю, вчинене
групою осіб. Вірною
є

кваліфікація дій
засуджених за ст. 186 ч. 2 КК України, оскільки засуджені своїми умисними діями
вчинили відкрите викрадення чужого майна - грабіж, за попередньою змовою групою
осіб.

Суд
вірно вважає кваліфікацію дій засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по ст. 304 КК
України, оскільки вони, достовірно знаючи, що ОСОБА_2 є неповнолітнім, втягнули
його в злочинну діяльність, а саме у вчинення хуліганських дій в групі осіб
стосовно потерпілого ОСОБА_7 та у скоєння викрадення майна потерпілого.

Заперечення
своєї вини засудженим суд бере до уваги та розцінює як метод захисту та
можливість уникнути відповідальності за вчинене.

Оцінюючи
докази по справі, які були досліджені та перевірені в судовому засіданні, в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що вину засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину
доведено повністю.

Отже,
вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2007 року є
законний та обгрунтований.

Керуючись ст.ст.
362, 366 КПК Кураїни, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від
01 березня 2007 року, відносно нього - без змін.