АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/119/15 Справа № 207/2912/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000722, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , такого, що не

має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та винести новий, яким призначити йому більш м`яке покарання, оскільки суд першої інстанції допустив однобічність, неповноту судового розгляду, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом належним чином не досліджені та не прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання. Стверджує, що висновок суду стосовно визначення розмірі моральної шкоди не відповідає дійсності, оскільки потерпілою не доведено та не зазначено чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не зазначено в чому полягли моральні та фізичні страждання і потерпіла не обґрунтувала та не підтвердила відповідними доказами самостійно визначений розмір моральної шкоди.

В запереченні потерпіла ОСОБА_8 просить вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення, посилаючись на те, що приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводи безпідставні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та засуджено за таких обставин.

28 квітня 2014 року приблизно о 12.00 годині, перебуваючи в приміщенні СЗОШ № 32, яка розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ вул. Ватутіна, 44, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_8 , під час якої, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар правою рукою в область лівого плеча останньої, в результаті чого у потерпілої були виявлені пошкодження у вигляді 4-х синців на лівому плечі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційних скаргах, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 1 ст. 125 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_6 не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ч. 1 ст. 125 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставини, як такі, що помякшують покарання, його повне визнання своєї вини та щире каяття.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він визнав свою вину, приніс потерпілій вибачення, не має судимостей, мають місце, але при цьому вони були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 з мотивів, про які йдеться в апеляції обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення йому більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

Вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 про відмову в задоволенні позовних вимог потерпілої колегія судів також не вважає обґрунтованими.

Конвенція із захисту прав людини й основних свобод закріплює положення про те, що визнання достоїнства, властивого всім членам суспільства, є основою волі, справедливості й загального миру. Ці ідеї відображені в Конституції й законах України, а право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадянина й законних інтересів юридичних осіб.

Головним інструментом для захисту права на компенсацію моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд, постановлюючи вирок та задовольняючи частково цивільний позов, не допустив порушень вимог кримінального процесуального закону щодо розв`язання цивільних позовів, обгрунтував своє рішення та навів докладні мотиви, посилаючись на ст. 1167 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4