Єдиний унікальний номер (справа №) 177/2826/13-к
Номер провадження у суді 1-кп/216/151/15
УХВАЛА

23 січня 2015 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши на стадії підготовчого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000488 від 12.05.2013 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2014 року відносно ОСОБА_6 скасовано, матеріали кримінального провадження призначено до нового судового розгляду в тому ж суді в іншому складі зі стадії підготовчого судового засідання. Серед іншого, апеляційною інстанцією зазначено, що необхідно ретельно перевірити відповідність обвинувального акту вимогам закону (т.3 а.с. 139, 140).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 року матеріали кримінального провадження передано до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для здійснення судового провадження (т.3 а.с. 156, 157).

Під час підготовчого провадження у судовому засіданні 23.01.2015 року учасники кримінального провадження заявили ряд клопотань, зокрема такі:

- прокурор просив здійснити виклик до суду для допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;

- представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив здійснити виклик до суду для допиту свідка ОСОБА_18 ;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив здійснити виклик до суду для допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Заслухавши учасників кримінального провадження з приводу того, поклала сторона обвинувачення в основу обвинувачення ті чи інші показання свідків чи ні, суд встановив (не аналізуючи при цьому на даній стадії докази як такі) наявність спору в цій частині.

Вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, вважаю, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Провести підготовку до судового розгляду справи об`єктивно неможливо, оскільки обвинувальний акт на підставі п.3) ч.4 ст.314 слід повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам цього Кодексу.

З метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту (п.4) ч.2 ст.314 КПК України).

Текст обвинувального акту містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення як цього вимагає п.5) ч.2 ст.291 КПК України (т.2 а.с. 2 та 3).

Обвинувальний акт не містить аналізу усіх доказів, на яких базується обвинувачення та не містить аналізу доказів, наданих стороною захисту.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Ця складова такої загальної засади кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, окрім іншого, також означає, що обвинувачений не зобов`язаний ознайомлюватись з матеріалами кримінального провадження, які передані до суду, не зобов`язаний вивчати наявні докази, які зібрані слідчим; обвинувачений не зобов`язаний самостійно з`ясовувати, які з доказів у матеріалах кримінального провадження прокурор вважає такими, що підтверджують обвинувачення та у якій саме мірі (частині), а які прокурор вважає такими, що це обвинувачення не підтверджують (побічно зібрані у справі докази в процесі пошуку істини тощо).

Не дивлячись на відсутність у ч.2 ст.291 КПК України формального обов`язку сторони обвинувачення зазначити докази, які підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, суд вважає, що обвинувальний акт повинен містити вказівку на докази та їх зміст. Такий висновок випливає з того, що ніхто не зобов`язаний вживати активних дій (вивчення матеріалів справи тощо), щоб з`ясувати чим підтверджується обвинувачення.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. На думку суду це право включає можливість знати причини, чому особу обвинувачують, тобто це право включає знати докази.

Іншими словами, обвинуваченому в обвинувальному акті слід вказати причини обвинувачення докази та їх зміст.

Обвинувачений не зобов`язаний самостійно з`ясовувати доказову базу слідчого (прокурора).

Відповідно до ч.4 ст.42 КПК України обвинувачений має право брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту. Відсутність у обвинувальному акті посилань на показання свідків унеможливлює право обвинуваченого на захист, він не може визначитись чи слід йому вимагати допиту конкретного свідка сторони обвинувачення чи слід спростовувати показання даного свідка чи ні. При цьому обвинувачений не зобов`язаний вичитувати матеріали досудового розслідування показання свідків, ці показання йому мають бути доведені в обвинувальному акті.

Обвинувачений просто не знає які докази йому потрібно спростовувати.

На наступній стадії стадії судового розгляду обвинувачений цих прав уже не матиме, що порушує його право на захист.

Таке завуальоване обвинувачення обмежує не лише право обвинуваченого на знання причин (доказів), чому його обвинувачують, а й обмежує суд у якісному проведенні підготовчого судового засідання.

Суд не може завершити підготовче судове засідання у спосіб призначення судового розгляду та не може визначитись із колом доказів, які слід досліджувати у майбутньому, зокрема чи слід викликати свідків, яких саме, чи базується обвинувачення на їх показаннях чи ні.

Відповідно до п.а) ч.3 ст.6 (Право на справедливий суд) Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка чинна в Україні на підставі Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відсутність вказівки в обвинувальному акті на причини обвинувачення (наявні у сторони обвинувачення докази та їх зміст) є порушенням даної норми конвенції.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Обвинувальний акт повинен відповідати не лише ст.291 КПК України, а й даній нормі конвенції.

Суд вважає за неприпустиме спрямування в суд обвинувальних актів без аналізу доказів у справі, оскільки це виключні повноваження сторони обвинувачення на стадії завершення досудового розслідування, це обов`язок сторони обвинувачення виявити (зібрати) докази та надати оцінку усім доказам у сукупності.

Суд не вважає за законне самостійно за сторону обвинувачення визначати докази, якими сторона обвинувачення доводить склад злочину.

При відсутності повної та всебічної оцінки стороною обвинувачення усіх зібраних у справі доказів, суд не вбачає за можливе завершення підготовчого судового засідання у спосіб призначення судового розгляду, оскільки це призведе до судового розгляду справи по перевірці судом доведеності обвинувачення, хоча сторона обвинувачення ще не оцінювала зібрані у справі докази у своєму процесуальному рішенні обвинувальному акті.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Суд не веде слідство. Суд перевіряє законність рішення сторони обвинувачення про пред`явлення обвинувачення на момент закінчення досудового розслідування, а не на момент судового розгляду.

Суд не матиме під час судового розгляду кримінального провадження змоги перевірити законність обвинувального акту, оскільки дане рішення не містить аналізу проведеної роботи за результатами досудового розслідування, а відтак, лише автору обвинувального акту відомо, чому пред`явлено обвинувачення.

Оскільки обвиувальний акт не містить аналізу доказів, то суду невідомо для чого у справі допитувались свідки та здійснювались інші слідчі дії. Обвинувачення не базується на жодному доказі, оскільки це не зазначено в обвинувальному акті.

Відповідно до п.3) ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

На основі викладеного та керуючись п.3) ч.3 ст.314 КПК України,

УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000488 від 12.05.2013 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повний текст ухвали оголошено 28 січня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1