Справа № 157/1700/14-к
Провадження №1-кп/157/26/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осівці Камінь-Каширського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одружений, працює майстром виробничого навчання Камінь-Каширського міжшкільного виробничого навчального комбінату, відповідно до ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 16 вересня 2014 року біля 17 год., знаходячись у внутрішньому дворі багатоквартирного будинку у АДРЕСА_2 , під час конфлікту із жителем вказаного будинку ОСОБА_6 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, кулаками рук наніс декілька ударів в область голови та по тілу потерпілого, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині фактично визнав та показав, що 16 вересня 2014 року у дворі будинку за місцем проживання по АДРЕСА_2 , між ним та його сусідом ОСОБА_6 виник конфлікт із-за того, що останній випускає свою домашню птицю, яка знищує городину. Під час цього конфлікту він наніс ОСОБА_6 удари кулаком в область голови, однак така його поведінка була зумовлена діями потерпілого, який першим його ударив правою рукою в область щелепи.

Окрім визнання вини самим обвинуваченим, його винуватість у заподіянні потерпілому умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 дав суду показання про те, що обвинувачений ОСОБА_4 є його сусідом. 16 вересня 2014 року о 17 год., повертаючись з роботи додому, він зайшов до своїх господарських споруд по АДРЕСА_2 , де побачив обвинуваченого, який перебував на підпитку, щось незрозуміле сам до себе говорив, нецензурно лаявся, а тому він зробив йому зауваження. У відповідь на це ОСОБА_4 , підійшовши до нього, приставив до його лоба палець та образив принизливими словами, після чого наніс удар в обличчя, від якого він, втративши рівновагу, впав. В подальшому обвинувачений наніс йому лежачому удари кулаками в область голови, обличчя, тулуба. У зв`язку з спричиненими тілесними ушкодженнями він лікувався у Камінь-Каширський центральній районній лікарні, у зв`язку з чим поніс витрати на придбання медикаментів. Ніяких ударів ОСОБА_4 він не наносив. З місця конфлікту останній втік. Виникнення інциденту із-за домашньої птиці заперечив. Перед судовим розглядом кримінального провадження ОСОБА_4 підходив до нього щоб примиритися, проте він його не пробачає і примиритися не бажає.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 вбачається, що у вересні 2014 року, коли вона випасала кури неподалік будинку по АДРЕСА_2 , бачила конфлікт, а саме те, що ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_6 , і коли останній лежав на землі, то обвинувачений наносив йому удари кулаком руки по голові та обличчю. Від нанесених ударів у потерпілого спухло вухо та почервоніло око. Із-за чого виник конфлікт не знає, оскільки не спочатку бачила події, що відбувалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , нецензурних слів під час інциденту не чула. Тілесних ушкоджень на обвинуваченому не бачила.

Свідок ОСОБА_8 суду дав показання про те, що в один з днів 15 чи 16 вересня 2014 року, коли він прийшов з роботи і пішов до своїх сараїв, які знаходяться неподалік від сараїв обвинуваченого та потерпілого по АДРЕСА_2 , та почув нецензурну лайку ОСОБА_4 , зміст якої не свідчив про будь-які погрози. Через деякий час почув голос сусідки ОСОБА_7 , яка кричала: «Ой не бий його, бо ти його заб`єш, ой люди поможіть». Вийшовши з сараю, він побачив ОСОБА_6 , у якого була гематома лівого ока, спухло праве вухо. Останній ледве тримався на ногах і повідомив, що його побив ОСОБА_4 за те, що він (потерпілий) зробив йому зауваження не вживати нецензурну лайку. Коли він в інший день зустрів ОСОБА_4 і запитав навіщо той побив ОСОБА_6 , то обвинувачений повідомив, що потерпілий його ударив першим. На обличчі ОСОБА_4 видимих тілесних ушкоджень він не бачив.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що в один з днів 2014 року приблизно о 17 год., коли він під`їхав додому по АДРЕСА_2 до свого гаража, то дружина ОСОБА_6 просила завезти останнього у лікарню. У потерпілого була гематома в області вуха, побите око і вкрите кров`ю обличчя. Дружина ОСОБА_6 , а також сам потерпілий, розповідали йому, що ці тілесні ушкодження останній отримав від ударів ОСОБА_4 .

Показання потерпілого та свідків об`єктивно підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 195 від 06 листопада 2014 року (а.п. 50-51), з якої вбачається, що у ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми і синця в ділянці обличчя, що утворилися від дії тупого предмету (предметів) без відображення контактуючих поверхонь останніх, з мінімальною кількістю не менше двох, терміном утворення відповідають даним вказаним у медичній документації (тобто 16.09.2014 року), по ступеню тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я терміном більше шести діб.

Таким чином, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Висновок судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_4 № 163 від 29.09.2014 року (а.п. 78), з якого вбачається, що останньому за його зверненням у медичну установу 17.09.2014 року, тобто на наступний день після конфлікту з потерпілим, було встановлено діагноз травматичний артрит скронево-нижньощелепового суглобу зліва, не може бути достатнім доказом, за відсутності інших, на підтвердження доводів обвинуваченого про те, що потерпілий його ударив першим, чим спровокував конфлікт.

У межах кримінального провадження, яке розглядається, стороною захисту не доведено виникнення вказаного діагнозу внаслідок неправомірних дій 16 вересня 2014 року потерпілого ОСОБА_6 , а збирати та досліджувати в межах цього кримінального провадження нові докази, які не були зібрані під час досудового розслідування і розкриті сторонами кримінального провадження, та давати їм оцінку у своєму вироку суд, з огляду на положення ст. 290 (п. 12) КПК України, позбавлений можливості.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисних злочинів невеликої тяжкості, та особу винного, який судимості немає, скарг на його поведінку до органів місцевого самоврядування не надходило, працює майстром виробничого навчання міжшкільного виробничого навчального комбінату, вину фактично визнав, відшкодував у повному обсязі витрати, понесені лікарнею на лікування потерпілого.

Також суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, зокрема кількість нанесених ударів, і те, що винний не був ініціатором конфлікту, як пояснив потерпілий він першим зробив зауваження ОСОБА_4 . Між обвинуваченим та потерпілим як до конфлікту, так і на даний час існують неприязні відносини.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття. Так, у судовому засіданні ОСОБА_4 визнав свою провину, висловлював жаль з приводу того, що вчинив, та бажання виправити ситуацію, а також свою готовність добровільно відшкодувати спричинену потерпілому шкоду.

Та обставина, що потерпілий його не пробачив і не бажає отримати відшкодування шкоди в досудовому порядку, не може свідчити про відсутність у діях ОСОБА_4 щирого каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, немає. Прокурором таких обставин обвинуваченому не вмінялося.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, а також майновий стан винного і думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 доцільно та необхідно призначити покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, що передбачений санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, тобто у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

На думку суду, таке покарання не є м`яким, забезпечить мету його призначення, що передбачена ст. 50 КК України, зможе запобігти вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, буде необхідним і достатнім для виправлення винного.

Те, що обвинувачений працює, за вищенаведених обставин, які повинні враховуватися при призначенні покарання, не може бути достатньою підставою для призначення покарання у виді виправних робіт.

Суд також не вбачає підстав для призначення обвинуваченому інших видів покарання.

Заявлений заступником прокурора цивільний позов за його клопотанням належить залишити без розгляду.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень (одна тисяча сімсот).

Цивільний позов заступника прокурора Камінь-Каширського району ОСОБА_3 в інтересах держави в особі фінансового управління Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області про стягнення із ОСОБА_4 витрат понесених Камінь-Каширською центральною районною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 1560 гривень (однієї тисячі п`ятсот шістдесят) 58 копійок залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Головуючий:ОСОБА_1