Справа №
11-107/07 Головуючий у 1 інстанції Чонка В.В.
Категорія ст. 149 ч. З КК України Доповідач Матвієнко Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

м. Луцьк 02 березня 2007 року

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого -
судді Матвієнко Н.В.

суддів Силки ГЛ.,
Лозовського А.О.,

з участю прокурора
Жельчика І.В. засудженого ОСОБА_2, ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апелями потерпілих ОСОБА_5,
ОСОБА_6, засудженого ОСОБА_2
на вирок Горохівського районного суду від 26 вересня 2006
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеним
вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
жителя с Терново
Тячівського району Закарпатської області, українець, громадянин України, з
середньою освітою, одружений, не
працюючий, раніше не судимий, -

засуджений за
ст. 149 ч. З КК
України із застосуванням ст. 69
КК України на 2 роки 6 місяців
позбавлення волі, без конфіскації майна; за ст. ч.2 ст. 15, ч. З ст. 149 КК України із
застосуванням ст. 69 КК
України на 2 роки
позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено
ОСОБА_2 покарання
2 роки 6 місяців
позбавлення волі, без конфіскації майна.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець та
житель смт. Локачі Волинської області, українець, громадянин України, з
середньою спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, -

2

- засуджений за
ст. 149 ч. З КК
України із застосуванням ст. 69
КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_3 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо протягом
двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на
нього обов'язки, передбачені ст. 76
КК України.

В задоволенні
цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про стягнення
матеріальних збитків відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь потерпілих
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно по 1000 грн. кожному.

Строк відбування
покарання ОСОБА_2 визначено
рахувати з 30 червня 2005 року.

Вирішено долю
речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_2 визнаний винними
в тому, що влітку 2003 року, з
корисливих мотивів, вступив у злочину змову з раніше засудженими ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з
якими зорганізували стійке об'єднання для
торгівлі жінками з метою їх сексуальної експлуатації, залучивши до
складу злочинної групи ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 та невстановлених досудовим слідством осіб на ім'я «ІНФОРМАЦІЯ_3»,
«ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_6», які купували жінок для
подальшої сексуальної експлуатації на території Республіки Польща. Роль ОСОБА_2
полягала в підшукуванні і вербуванні майбутніх повій, укладення з ними
незаконних усних угод, підшукуванні транспортних засобів, перевезенні жінок на
території Республіки Польща, а також інших дій, спрямованих на досягнення
бажаного результату.

За період часу з
червня 2003 року по 14 березня 2004 року ОСОБА_2 в складі організованої
злочинної групи разом з ОСОБА_9, ОСОБА_8 та іншими учасниками злочинної групи
здійснили продаж за кордон ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 з метою сексуальної експлуатації, перемістивши останніх за
їх згодою через Державний кордон України в Польщу, та намагалися з цією ж метою
перевезти через Державний кордон ОСОБА_14 та ОСОБА_19, але не довели свій
умисел до кінця, так як останні були повернути митниками на територію України.

Протягом
травня-серпня 2004 року ОСОБА_2 залучивши до групи свого знайомого ОСОБА_3,
який підшукував осіб для сексуальної та трудової експлуатації, та
невстановлених досудовим слідством осіб на ім'я
ІНФОРМАЦІЯ_7

З

ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_10, які купляли осіб для сексуальної та трудової експлуатації, здійснили продаж в Чеську Республіку ОСОБА_22 для сексуальної експлуатації, та ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_21 для трудової експлуатації, схиливши їх до
поїздки за кордон шляхом обіцянок про
отримання високих заробітків, вигідних умов праці. ОСОБА_2, надавши гроші на виготовлення закордонного паспорту ОСОБА_22
та іншим потерпілим - на відкриття віз, за сприянням ОСОБА_3 штучно створили їх матеріальну залежність і використали їх
боргові зобов'язання як гарантію їх виїзду за кордон. В м. Прага ОСОБА_22 була продана в нічний клуб «Класік» для
сексуальної експлуатації, а ОСОБА_5,
ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_21 передані ОСОБА_25, як повернення боргу, для
трудової експлуатації.

В апеляції потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не погоджуючись з
вироком суду, вважають, що суд призначив засудженим надто м'яке покарання, без
врахування тяжкості вчиненого ними злочину. Просять скасувати вирок суду і постановити свій вирок, призначивши засудженим
більш суворе покарання.

Засуджений ОСОБА_2 в апеляції та в доповненні до неї
вказує, що суд безпідставно визнав його винним
у вчиненні злочинів, так як він не мав відношення до
злочинів, вчинених засудженими ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які задовго до знайомства з ним
займалися торгівлею людьми. На досудовому слідстві не було проведено його впізнання ОСОБА_8, а ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 не є тією особою на ім'я «ОСОБА_25», яка
вчинила з ними злочин. Суд не дав належної оцінки показанням потерпілих та свідків, які проходили по справі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 і пояснювали, що ОСОБА_2 з ними ні про що не домовлявся. Досудовим слідством і судом безпідставно відхилені його клопотання про допит
осіб, яким він ніби продав Узбекову та потерпілих
ОСОБА_5 та інших, а також про допит засудженої ОСОБА_8 та проведення з нею очної ставки. Ні досудовим слідством, ні судом
не вжито заходів для встановлення істини по справі, тому просить вирок суду
скасувати, а справу направити на додаткове розслідування.

В запереченні на апеляцію потерпілих засуджений ОСОБА_2 посилається на те, що потерпілі самі хотіли працювати в
Чехії, а він їм знайшов роботу, обговорив умови праці, оплатив візи, оплатив
проїздні документи, вони отримали від ОСОБА_25 гроші. Просить
апеляцію потерпілих залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку, повідомив ким і в якому об'ємі він оскаржений, доповів доводи апеляції,
потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтримували свою
апеляцію, засудженого ОСОБА_2 та його адвоката, засудженого ОСОБА_3, які підтримували апеляцію
засудженого ОСОБА_2 і
заперечували апеляції потерпілих,

4

міркування
прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила, що апеляція
засудженого ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково.

Висновки суду про доведеність вчинення злочину засудженим відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах,
досліджених в судовому засіданні судом першої
інстанції та апеляційним судом.

Незважаючи на те, що засуджений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочинів по жодному епізоду не визнав, його винність
доведена зібраними у справі і дослідженими в судовому засіданні доказах.

Зокрема, по епізоду продажу жінок в Польщу для сексуальної експлуатації в складі організованої злочинної групи в співучасті з
раніше засудженими ОСОБА_9, ОСОБА_8
та іншими, винність ОСОБА_2
підтверджується показаннями ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які при розгляді справи про їх
обвинувачення за ст. 149 ч.З КК України показали, що особа
на ім'я ОСОБА_25 запропонувала їм підшукувати дівчат
для зайняття проституцією за кордоном, на що вони погодились. ОСОБА_25, в
основному, давав гроші на виготовлення закордонних паспортів
для дівчат, які погоджувались на їх пропозицію,
приймав участь в перевезенні деяких з них через кордон. За кожну дівчину вони
отримували в Польщі по 300 доларів. При проведенні впізнання ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_2 як ту саму особу на ім'я ОСОБА_25,
яка пропонувала підшукувати жінок. Т.З а.с.106

Показання ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які вони давали в судовому засіданні по справі про їх обвинувачення про те, що гроші
на виготовлення закордонних паспортів давав
ОСОБА_2, підтверджуються показаннями потерпілих
ОСОБА_13, ОСОБА_12, а про те, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_8 перевозив дівчат до Польщі - показаннями потерпілих ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_14 Крім того,
ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_2 був присутній разом з ОСОБА_8 під час
зустрічі з нею і знімав її на відеокамеру.

Надавши оцінку всім доказам в їх сукупності, суд обгрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст.
149 та ч. 2 ст. 15 ч.З ст.149 КК України, в
складі організованої разом з ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
іншими особами групи по продажу людей для сексуальної експлуатації.

По епізоду
продажу потерпілої ОСОБА_22 для сексуальної експлуатації
та передачі для трудової експлуатації ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_6,
ОСОБА_21 винність ОСОБА_2 доведена показаннями
потерпілої ОСОБА_22, яка показала, що саме ОСОБА_2 запропонував їй поїхати на роботу в Чехію,
пообіцявши їй роботу в готелі або в

5

магазині. Дав їй гроші на
виготовлення закордонного паспорту, які передав через ОСОБА_3, та за свої гроші
оформив їй візу. Але після приїзду в Чехію ОСОБА_2 передав її бармену ОСОБА_23,
який завіз її в клуб «Класік», де вона взнала, що повинна займатися наданням
сексуальних послуг клієнтам. З такою роботою вона не була згідна, проте ОСОБА_2
їй сказав, що вона йому винна 800 доларів і вона мусила заробити ці гроші і
віддати їх ОСОБА_2. Крім того, власник клубу сказав їй, що ним за неї заплачені
гроші і поки вона не відпрацює борги, нікуди не поїде. Вона змушена була
займатися наданням сексуальних послуг, щоб відробити борги.

Потерпілі ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_6 підтвердили, що з ОСОБА_2.
познайомилися через ОСОБА_3. Про умови праці розповідав спочатку ОСОБА_3, а
потім домовлялись з ОСОБА_2, який обіцяв, що вони будуть працювати на
будівництві на внутрішніх роботах, отримувати хороші заробітки. Більшу частину
грошей за візи сплатив ОСОБА_2,
так як вони не мали на це грошей. ОСОБА_2
обіцяв, що зустріне їх в Чехії, працевлаштує, і всі питання будуть
вирішуватися через нього, але в Чехії їх зустрів незнайомий, якій завіз їх в
гуртожиток, а на наступний день вони вийшли на роботу, де ними керували
ОСОБА_25 та ОСОБА_24. Працювали на будівництві під відкритим небом, до 12 годин на добу,
їх перекидали з об'єкта на об'єкт без їх згоди, давали гроші раз на тиждень, яких вистачало лише на проїзд та
харчування. Гроші за проживання утримували із зароблених грошей. В
гуртожитку взнали, що ОСОБА_2
винен ОСОБА_25 гроші, які вони повинні відробити. Коли вони вирішили
повернутися в Україну і хотіли отримати гроші за свою роботу, то ОСОБА_3
сказав, що вони повинні відпрацювати у ОСОБА_25до кінця терміну візи, а за
гроші повинні звертатися до ОСОБА_2. Це саме їм повідомив і ОСОБА_25. Коли вони не погодились більше
працювати, їх вигнали з гуртожитку, нічого не заплативши. Про це вони
повідомили ОСОБА_2, але він
уникав зустрічі з ними. Зі слів ОСОБА_3 вони взнали, що він за їх вербування в
Чехію отримав від ОСОБА_2 гроші. Фактично вони в Чехії нічого не заробили і не мали
навіть грошей на дорогу для повернення в Україну. Показання потерпілих
підтверджуються протоколами дослідження інформації з каналів зв'язку, де
зафіксовані телефонні розмови потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Сам засуджений
ОСОБА_2 не заперечував того, що потерпілі працювали у ОСОБА_25.

Надавши оцінку
показанням потерпілих, які протягом досудового та судового слідства давали однакові показання, підтвердили їх на очних
ставках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд обґрунтовано визнав їх правдивими і
прийшов до висновку, що ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з використанням обману здійснили
продаж ОСОБА_22 для її сексуальної експлуатації, а решту потерпілих передали
іншої особі для їх трудової експлуатації, чим вчинили злочин, передбачений ст. 149 КК України, проте їх дії по даному епізоду
невірно кваліфіковані за ч.З ст. 149 КК України.

6

Як вбачається з
матеріалів справи, а саме з вироку Володимир-Волинського
міського суду від 13.12.2004 року, яким засуджені члени організованої групи, в яку входив ОСОБА_2, на момент вчинення злочину ним і ОСОБА_3 по
даному епізоду, група вже була викрита, по злочинах,
вчинених даною групою, проводилось досудове слідство, члени групи ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_26 з березня 2004 року знаходились під вартою, а ОСОБА_10 на підписці про невиїзд, тобто діяльність організованої злочинної групи вже в березні 2004 року була припинена, тому ОСОБА_2 не міг в травні - червні 2004 року залучити ОСОБА_3 до діяльності даної організованої
групи.

Враховуючи дані обставини, а також те, що органами досудового слідства ОСОБА_2 не пред'являлось
обвинувачення в організації ним іншої злочинної
групи, до діяльності якої він залучив ОСОБА_3, то дії його та ОСОБА_3 по даному
епізоду слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 149 КК України, як вчинення даного злочину за попередньою змовою групою осіб.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія підстав для направлення справи на додаткове розслідування не знаходить, тому
апеляція апеляції засудженого ОСОБА_2 в цієї частині до задоволення не підлягає.

Що стосується призначеного засудженим покарання, то судова колегія вважає, що суд, врахувавши при його призначенні
сукупність всіх обставин, що пом'якшують покарання,
характеризуючи їх дані, а також конкретні обставини справи,
обґрунтовано прийшов до висновку про можливість обрання засудженим покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з врахуванням ступеню його
вини, конкретних дій та даних про його особу.
Призначене покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, тому підстав для задоволення апеляцій
потерпілих колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з вступної та мотивувальної частини вироку суду друге прізвище
засуджених, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_12 та ІНФОРМАЦІЯ_12, тому
що згідно паспортних даних на час проведення досудового слідства, судового розгляду і на даний час прізвища засуджених значаться
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати, -

УХВАЛ ИЛА:

Апеляцію потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без

задоволення, а апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити
частково.

7

Вирок Горохівського районного суду від 26 вересня 2006 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінити. Перекваліфікувати їх дії по епізоду
продажу з метою експлуатації ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 з ч. З ст. 149 КК України на
ч.2 ст. 149 КК України.

Призначити ОСОБА_2 за ч.2 ст. 149 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання 2 (два) роки позбавлення волі без конфіскації майна. За ч.З ст.149, ч.2 ст.15, ч.З ст.149 КК України залишити покарання,
призначене судом.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим остаточно призначити покарання 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Засудженому ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 149 КК України із застосування ст. 69 КК України призначити покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від
відбування призначеного покарання, якщо
протягом двохрічного іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки, передбачені
ст. 76 КК
України, а саме, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи та періодично з'являтися в дані органи
для реєстрації.

Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку друге прізвище
засудженого ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_12, та друге прізвище засудженого ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_13.