Справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня
2007 року Святошинський районний суд міста Києва

в
складі: головуючого - судді Почупайло
А.В.

при
секретарі Єрмак
Л.В.

за
участю прокурора Устименко
О.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в місті Києві
кримінальну справу про

обвинувачення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що

народився у
м. Ечміадзін Республіка Вірменія, вірмена, громадянина України,
невійськовозобов'язаного, освіта
середня, одруженого, працюючого барменом в ПП «Арарат», зареєстрованого у АДРЕСА_1, проживаючого у АДРЕСА_2, не судимого,
у скоєнні злочину передбаченого ч. 2
ст. 186 КК України, -

встановив:

Підсудний
ОСОБА_1 23 квітня 2007 року, приблизно в
18 годин 30 хвилин, знаходячись у
підземному переході до зупинки громадського транспорту, трамваю маршруту № 3 «бул. Р. Роллана», що по пр-ту 50-річчя Жовтня в м. Києві,
із застосуванням насильства, яке
не є небезпечним для життя та здоров'я,
відкрито викрав чуже майно, яке
належить ОСОБА_2, завдавши потерпілому
матеріальну шкоду.

Так, ОСОБА_1 23 квітня 2007 року, приблизно в 18 годин 30 хвилин, знаходячись в підземному переході до зупинки
громадського транспорту, трамваю
маршруту № 3 «бул. Р. Роллана», що по пр-ту 50-річчя Жовтня у м. Києві,
зустрів свого наочно знайомого ОСОБА_2 Знаючи достовірно про те, що у ОСОБА_2 є мобільний телефон, ОСОБА_1 вирішив ним заволодіти. З метою
реалізації свого злочинного умислу,
ОСОБА_1 підійшов до ОСОБА_2, у
розмові з яким попросив мобільний телефон для того, щоб нібито переглянути номер мобільного
телефону їхнього спільного знайомого. Не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_1 ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 свій мобільний
телефон «LG».

Однак, як тільки ОСОБА_1 взяв мобільний
телефон, то став тікати з місця скоєння
злочину, утримуючи в руці викрадений ним
мобільний телефон «LG»,
ціною 500 гривень,
із сім-картою оператора мобільного зв'язку «Лайф», ціною 3 гривні, на рахунку якої знаходились гроші в сумі 35
гривень. В цей час ОСОБА_2 з метою повернення викраденого в нього майна, почав наздоганяти ОСОБА_1 Побачивши те, що ОСОБА_1 сідає в автомобіль що зупинився
поруч, ОСОБА_2 спробував витягнути
останнього з автомобіля.

В цей
час ОСОБА_1 з метою утримати майно, що
належить ОСОБА_2, застосовуючи
насильство, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я, наніс ОСОБА_2 удар
головою в область носу, заподіявши
тілесні ушкодження у вигляді: забою м'яких тканин зовнішнього носу, які згідно висновку судово-медичної
експертизи №348Я від 01 червня 2007 року відносяться до легких тілесних
ушкоджень.

Після
цього ОСОБА_1 був затриманий працівниками міліції і викрадений мобільний
телефон у нього був вилучений.

Допитаний
у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому складі
злочину, передбаченому ч. 2 ст.
186 КК України визнав повністю, щиросердно
розкаявся й підтвердив суду обставини скоєння ним злочину.

Оскільки
підсудний ОСОБА_1 свою вину в скоєному визнав повністю та не оспорює фактичні
обставини справи, то суд при визначенні
обсягу доказів, що підлягають
дослідженню, обмежився показами
підсудного ОСОБА_1

Таким
чином, дослідивши зібранні по справі
докази в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що вина підсудного ОСОБА_1 у
скоєнні інкримінованого йому складу злочину повністю доведена й кваліфікація
його дій за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною, оскільки він

із застосуванням насильства, яке не
є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого ОСОБА_2, відкрито викрав чуже майно.

Обговорюючи
питання про міру та вид покарання підсудному ОСОБА_1 суд, враховує характер та ступінь суспільної
небезпеки скоєного ним злочину,
характеристику особи підсудного,
який позитивно характеризується за місцем реєстрації та роботи, його відношення до скоєного, щире каяття в скоєному, що на час скоєння злочину він був зайнятий
суспільно-корисною працею, працював, раніше не судимий, вважає за необхідне обрати йому покарання у
вигляді позбавленням волі із застосуванням
ст. 75 КК України, так як приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування
покарання.

Речові
докази по справі: мобільний телефон «LG» із сім-картою
оператора мобільного зв'язку «Лайф», які
передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_2, суд вважає за необхідне залишити у власності
потерпілого.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1, визнати винним у скоєнні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у
вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення
волі.

На
підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від
відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, зобов'язавши його не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання,
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи, якщо він протягом визначеного
судом іспитового строку не вчинить нового злочину, і виконає покладені на нього обов'язки.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_1 змінити із тримання під вартою в Київському СІЗО (№
13) Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у
Київській області на підписку про невиїзд,
звільнивши його з-під варти в залі судового засідання

Речові
докази по справі: мобільний телефон «LG» із сім-картою
оператора мобільного зв'язку «Лайф»,
залишити у власності потерпілого ОСОБА_2

Вирок
може бути оскаржено до Апеляційного суду м.
Києва протягом 15 днів, із моменту
його проголошення.

Суддя