АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/939/14 Справа № 199/52/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2014 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дніпропетровська,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /188-191 т.2/ обвинувачений ОСОБА_6 , стосовно якого винесено обвинувальний вирок та призначено покарання за ст.286 ч.2 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки, просить вирок суду змінити в частині призначеного судом покарання, призначивши остаточне основне покарання із застосуванням ст.75 КК України, з випробування строком на 1 рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказує, що він визнає вину, щиро кається, усвідомлює яку шкоду завдав потерпілій, однак зауважує, що злочин скоїв з необережності та злого умислу не мав. Крім того, судом не в повній мірі враховано те, що він має постійне місце проживання, позитивні характеристики, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках нарколога та психіатра не перебуває. Звертає увагу на письмову позицію потерпілої, яка прохала не позбавляти його волі та на те, що позбавлення права керувати транспортними засобами втратить можливість заробляти грошові кошти.
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник- адвоката ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин, викладених у вироку та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.286 ч.2 КК України прохали вирок суду стосовно останнього змінити, застосувавши положення ст.75 КК України і не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, має постійне місце роботи та проживання, за якими характеризується позитивно, частково відшкодував до засідання шкоду потерпілій, в разі позбавлення права керування транспортним засобом втратить основний засіб для проживання.
Представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 підтримав апеляційні вимоги обвинуваченого, вказавши, що у зв`язку з частковим відшкодуванням шкоди потерпіла змінили свою думку і прохає не позбавляти волі обвинуваченого.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохала залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, обґрунтовуючи свою позицію тим, що суд першої інстанції при винесенні вироку у повному обсязі дотримався вимог кримінального процесуального закону та кримінального закону і призначив покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, врахував всі обставини, в тому числі й думку потерпілої, а також відношення обвинуваченого до скоєного, який протягом досудового та судового слідства не визнавав своєї вини, і визнав свою вину та частково відшкодував шкоду лише після зміни думки потерпілої про його покарання, тобто вимушено. З урахуванням наведеного суд обґрунтовано призначив основне покарання ОСОБА_6 з застосуванням вимог ст.69 КК України та призначив додаткове покарання, підстав для зміни якого не вбачає.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 винесено обвинувальний вирок за те, що він, 14 жовтня 2013 року, приблизно в 16 годин 10 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Явір 2000», рухався по вулиці Лейтенанта Роя з боку вулиці Вітряної у напрямку вулиці Широкої у Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська. Під час руху ОСОБА_6 зупинився на перехресті з вул.Широкою, після чого, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, почав рух не переконавшись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху внаслідок чого на перехресті вул.Лейтенанта Роя та вул.Широкої допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей момент знаходилася на смузі його руху рухаючись справа наліво по ходу його руху.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом- автомобілем «Renault Duster» порушив, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 70/27-891 від 25.11.2013 року, вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ, від 10 жовтня 2001 року, № 1306, відповідно якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Невиконання ОСОБА_6 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до отримання пішоходом ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 4782-Е від 19 листопада 2013 року тілесних ушкоджень у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, лінійного перелому потиличної кістки ліворуч, епідуральних гематом в лівій гемісфері головного мозку (оперативне втручання з приводу кістково-пластичної та резекційної трепанації черепа ліворуч та видаленням гострих епідуральних гематом), що ускладнилося правостороннім геміпарезом, астенічним та лікворно-дісциркулярним синдромами, саднин лівого ліктьового суглобу та лівого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, представника потерпілої, колегія суддів приходить до наступного.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій, в апеляції не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Крім того, відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, враховані як тяжкість скоєного ним злочину, який законодавець відносить до категорії тяжкого, вчиненого з необережності, наслідки скоєного у виді тілесних пошкоджень, які призвели до встановлення першої групи інвалідності потерпілій, відношення обвинуваченого до скоєного, що відобразилося у відсутності щирого каяття, прояву байдужості до стану потерпілої протягом довготривалого часу, так і особу винного, який на момент засудження мав постійне місце роботи та проживання, де характеризується позитивно, частково відшкодував завдану шкоду, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, що з врахуванням думки самої потерпілої, яка прохала суд не призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі і дало підстави суду першої інстанції прийти до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 більш м`якого основного покарання, ніж передбачене санкцією ст.286 ч.2 КК України, тобто з застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на вказаний у вироку строк, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Колегія суддів, виходячи з усієї сукупності наведеного вище, не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначення покарання ОСОБА_6 з застосуванням вимог ст.75 КК України та підстав для не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, про що ставить питання в своїй апеляції обвинувачений, посилаючись в ній на повне визнання своєї вини та щире каяття, часткове відшкодування шкоди в суді апеляційної інстанції, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими, оскільки обвинувачений хоча й відшкодував частково шкоду потерпілій в суді апеляційної інстанції і остання в черговий раз змінила думку про покарання обвинуваченого /а.с.227 т.2/, прохаючи не позбавляти його волі, але зробив це ОСОБА_6 лише після заяви від 24.07.2014 року /а.с.210 т.2/, направленої потерпілою через свого представника в суд апеляційної інстанції, в якій потерпіла, посилаючись на відсутність навіть вибачень з боку обвинуваченого та не відшкодування шкоди, змінила свою позицію, заявлену нею в суді першої інстанції і прохала покарати ОСОБА_6 по всій суворості закону, що, на думку колегії суддів, вказує на відсутність як щирого каяття з боку обвинуваченого, так і вимушеність дій обвинуваченого, направлених на виправлення наслідків скоєного кримінального правопорушення.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку або його зміну по справі не встановлено, не вказує на такі порушення і обвинувачений у своїй апеляції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Обвинувальний вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 травня 2014 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 на вказаний вирок- залишити без задоволення.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді:

ОСОБА_4

ОСОБА_3