Ухвала

іменем україни

27 липня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ «Ратушенко» - адвоката ОСОБА_7 - на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Глевахи Васильківського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_2 звільнено від відбування основного і додаткового покарання.

Постановлено стягнути: з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн;

з ТОВ «Ратушенко» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 43 617,75 грн.

Апеляційний суд змінив вирок місцевого суду. Зменшив розмір відшкодування матеріальної шкоди, стягнутої з ТОВ «Ратушенко» на користь ОСОБА_3, до 42 031,57 грн. Збільшив розмір відшкодування моральної шкоди і постановив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди 80 000 грн.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 28 вересня 2013 року близько 14.35 год., керуючи автомобілем марки «ГАЗ 3307-12 ЗНГ» (реєстр. № НОМЕР_1) і рухаючись по вул. Київській у с. Тарасівці Києво-Святошинського району Київської області зі сторони м. Вишневого в напрямку м. Боярки, на перехресті з вул. Котовського всупереч вимогам пунктів 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху , повертаючи ліворуч, зіткнувся з мотоциклом марки «SUZUKI GSX-R1000» (реєстр. № НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі представник цивільного відповідача, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації дій ОСОБА_2, посилається на порушення кримінального процесуального закону та просить вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_3 до ТОВ «Ратушенко» змінити і у задоволенні позовних вимог відмовити, про що наводить відповідні доводи. Зокрема, стверджує про те, що потерпілий є неналежним позивачем, оскільки він не є власником мотоцикла «SUZUKI», а заяву про збільшення позовних вимог подано з порушенням вимог ст. 128 КПК.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в регресному порядку відповідно до ст.1191 ЦК .

Згідно з частинами 3, 4 ст. 1187 ЦК на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно.

Однак, як убачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із ТОВ «Ратушенко» (працював водієм та керував автомобілем марки «ГАЗ 3307-12 ЗНГ» (реєстр. № НОМЕР_1), що підтверджено довідкою і характеристикою, наданими цим товариством від 03 липня 2014 року), чого не заперечував представник зазначеного товариства, а тому завдану ОСОБА_3 матеріальну шкоду правомірно стягнуто з ТОВ «Ратушенко».

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за доводами, викладеними представником цивільного відповідача, аналогічними доводам касаційної скарги, ретельно перевірив їх, а саме те, що ОСОБА_3 є належним позивачем, оскільки він користується мотоциклом «SUZUKI» та здійснював його ремонт за власні кошти; заяву про збільшення позовних вимог прийнято судом за згодою всіх сторін кримінального провадження, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, цивільний позов вирішено з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема без істотного порушення кримінального процесуального закону.

Переконливих аргументів для зміни судових рішень у частині цивільного позову ОСОБА_3 до ТОВ «Ратушенко» у касаційній скарзі представника цивільного відповідача не наведено.

Оскільки зі скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

постановив:

Відмовити представнику цивільного відповідача ТОВ «Ратушенко» - адвокату ОСОБА_7 - у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

(підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_4