АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №616/189/14к Головуючий у 1 інстанції:
Провадження №11кп/790/59/15 ОСОБА_1
Категорія: ст.395 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015р. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 на вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 вересня 2014р.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 вересня 2014р.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Українськ Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживаючий АДРЕСА_2 , судимий 03.11.2011р. Мар`їнським районним судом Донецької області за ст.ст.185. ч.3, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 06.01.2014р. після відбуття строку покарання,-

визнан не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України і виправдан за відсутністю у його діях складу злочину.

Суд у вироку вказав, що органами досудового слідства дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст.395 КК України при таких обставинах.

ОСОБА_7 06.01.2014р. в день звільнення з Макіївської виправної колонії №32 під підпис було оголошено ухвалу Кіровського районного суду Донецької області від 26.12.2013р. про встановлення відносно нього адміністративного нагляду строком на 1 рік з застосуванням наступних обмежень:

1.Реєструватися в районному /міському/ відділі внутрішніх справ УМВС України по обраному місцю проживання 4 рази на місяць.

2.Заборонено вихід з будинку /квартири/ в період часу з 21 години до 05 години ранку наступного дня;

3.Заборонено знаходження в кафе, барах, ресторанах та інших місцях реалізації спиртних напоїв на розлив;

4.Заборонено виїзд в особистих справах за межі району /міста/, обраного для постійного місця проживання в межах України.

ОСОБА_7 був зобов`язаний прибути та стати на облік в ОВС за обраним місцем проживання, а також був попереджено під підпис про кримінальну та адміністративну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, несвоєчасне прибуття до обраного місця проживання і реєстрації в ОВС і зобов`язано не пізніше 08.01.2014р прибути до АДРЕСА_1 . Проте, в порушення зазначених вимог ОСОБА_7 не прибув до Марийського РВ та не став там на облік як особа, стосовно якої встановлено адміністративний нагляд.

15.01.2014р. ОСОБА_7 прибув до Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області, де його було взято на облік як особу, звільнену з місць позбавлення волі. ОСОБА_7 , діючи навмисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, не повідомив працівників Великобурлуцького РВ щодо ухвали Кіровського районного суду Донецької області від 26.12.2013 про встановлення відносно нього адміністративного нагляду строком на 1 рік з застосуванням певних обмежень.

ОСОБА_7 , маючи умисел на порушення правил адміністративного нагляду, з метою ухилення від нього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 13.02.2014р. без поважних причин залишив місце обраного ним проживання: АДРЕСА_2 та виїхав до Марийського району, Донецької області, тим самим самовільно залишив місце свого мешкання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Суд першої інстанції, вивчив матеріали кримінального провадження, покази свідків, всі наявні по справі докази та прийшов до висновку щодо невинуватості ОСОБА_7 у злочину за ст.395 КК України. Суд у вироку вказав, що ОСОБА_7 обвинувачення пред`явлене за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Однак, стороною обвинувачення не доведено наявності у діях ОСОБА_7 прямого умислу на ухилення від адміністративного нагляду. Суд також зазначив, що згідно з ст.373 ч.3 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися ва припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 просить вирок районного суду скасувати та призначити ОСОБА_7 покарання у виді адміністративного арешту строком на 2 місяці.

Прокурор вказав, що у ході досудового слідства дії ОСОБА_7 кваліфіковані ст.395 КК України, вина у здійсненні даного злочину була повністю доведена в ході слідства. Однак, при винесенні вироку суд необгрунтовано дійшов до висновку про відсутність у діях підсудного складу злочину, передбаченого ст.395 КК України та незаконно виправдав ОСОБА_7 .

Прокурор зазначив, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знав про заборону виїзду в особистих справах за межі району /міста/, обраного для постійного місця проживання в межах України та умисно залишив обране ним місце проживання, АДРЕСА_2 і виїхав до Марийського району, Донецької області. Він же, не повідомив про це Великобурлуцький РВ ГУМВС України в Харківській області.

Прокурор вказав, що при допиті в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що 13.02.2014р. самовільно залишив місце свого мешкання та виїхав до Марийського району, Донецької області, не повідомивши про це співробітників Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області, чим фактично порушив заборону щодо залишення місця проживання.

Прокурор також зазначив, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, підтверджується рапортами дільничного інспектора міліції Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області, у яких вказано, що ОСОБА_7 , перебуваючи під адміністративним наглядом, був відсутній за місцем свого проживання 21.02.2014р., 26.02.2014р., 02.03.2014р. та 05.03.2014р..

На думку прокурора, суд при винесенні вироку не враховав, що ОСОБА_7 16.01.2014р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.178 ч.1 КУпАП, що свідчить про свідоме порушення ОСОБА_7 порядку та умов адміністративного нагляду, встановленого щодо нього Кіровським районним судом Донецької області.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог Кримінального процесуального кодексу щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що відповідно до ст.ст.409, 411 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. Крім цього, під час судового засідання судом було допущено й інші порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Судом також не враховано, що ОСОБА_7 неодноразово засуджувався, у місцях позбавлення волі, мав дисциплінарні стягнення.

Заслухавши суддю доповідача; думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів, відповідно до ст.404 ч.1 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що районний суд, дослідив докази по справі, та вірно прийшов до висновку про недоведення наявністи у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст.395 КК України, за обставин, наведених у обвинувальному акті, згідно з наступнім.

Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав та показав, що 06.01.2014р., у день звільнення з ВК Донецької області №32, йому оголосили постанову про встановлення адміністративного нагляду і адресу його подальшого проживання поставили на свій розсуд за місцем його реєстрації у АДРЕСА_1 . Пояснилі, що куди він приїде на постійне проживання, там і має стати на облік у міліції. ОСОБА_7 , при цьому, не знав остаточно, де у подальшому буде проживати і не міг назвати конкретну адресу, так як, мав намір зустрітися з ОСОБА_9 , з якою був знайомий з дитячих років і спілкувався, перебуваючи у місцях позбавлення волі. Спільно з нею хотів вирішити питання щодо місця подальшого спільного проживання.

08.01.2014р. він приїхав до своєї сестри у с. Янтарне Мар`їнського району Донецької області, туди ж приїхала і ОСОБА_9 , з якою вони вирішили їхати жити до неї у Великобурлуцький район, Харківської області. 12.01.2014р. ОСОБА_10 приїхав до Великобурлуцького району. 14.01.2014р. став на облік у Великобурлуцькому РВ ГУМВС України в Харківській області. За два тижні, на початку лютого 2014р., йому зателефонував дільничний інспектор міліції з Мар`їнського РВ ГУМВС України в Донецькій області і наказав негайно прибути туди як особі, що перебуває під адміністративним наглядом. Він негайно виїхав до Мар`їнського району Донецької області, де став проживати у своєї сестри і щотижня реєструватися у міліції згідно з встановленими обмеженнями. Туди він приїхав разом з ОСОБА_9 та двома її малолітніми дітьми.

За несвоєчасну постановку на облік до Мар`їнського РВ ГУМВС України був притягнутий до адміністративної відповідальності. Там же, написав заяву про зняття з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання на Великобурлуцький район, Харківської області, с. Плоске. При цьому, йому не встановлювали строк прибуття до Великобурлуцького району. ОСОБА_7 продовжував реєструватися у Марійському РВ ГУМВС України до моменту отримання документів Великобурлуцьким РВ ГУМВС України. За цей час намагався знятися з реєстраційного обліку, поновити свої втрачені документи, зокрема військовий квиток і трудову книжку. Однак, внаслідок відсутності грошей йому не вдалося цього зробити. Наприкінці лютого 2014р. йому зателефонував дільничний інспектор міліції Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_11 і повідомив, що до райвідділу міліції надійшли документи відносно нього з Мар`їнського РВ ГУМВС України. Через декілька днів після цього ОСОБА_7 приїхав до Великобурлуцького району і з`явився до міліції. З того часу він постійно проживає на території Великобурлуцького району разом з ОСОБА_9 та її дітьми. ОСОБА_7 пояснив, що він не мав умислу на ухилення від адміністративного нагляду.

Свідок ОСОБА_9 показала, що 08.01.2014р. приїхала у с. Янтарне Донецької області до ОСОБА_7 який після звільнення з місць позбавлення волі приїхав до своєї сестри. Вони вирішили жити разом і приблизно 14.01.2014р. приїхали до с.м.т. Великий Бурлук, Великобурлуцького району, Харківської області, де стали проживали по АДРЕСА_3 . Вдруге до Донецької області вони поїхали 13.02.2014р., так як, ОСОБА_7 викликали з тамтешньої міліції. Там вони проживали разом з її дітьми у сестри ОСОБА_7 . Він намагався поновити втрачені документи та знятися з реєстраційного обліку. Приблизно на початку березня 2014р. ОСОБА_7 викликали до Великобурлуцького РВ ГУМВС України і вони повернулися до Великобурлуцького району, де до цього часу проживають у АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 піклується про неї і її дітей.

Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Макіївка, Донецької області від 26.12.2013р. ОСОБА_7 який на той час відбував покарання у виді позбавлення волі, був встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік із застосуванням вказаних раніше обмежень.

Згідно матеріалам справи, ОСОБА_7 06.01.2014р. звільнився з Макіївської виправної колонії Донецької області №32 після відбування строку покарання у виді позбавлення волі. Про встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_7 було оголошено 06.01.2014р. У довідці про це зазначено також, що ОСОБА_7 зобов`язаний прибути і зареєструватися у Мар`їнському РВ ГУМВС України в Донецькій області не пізніше 08.01.2014р.

Суд установив, що ОСОБА_7 15.01.2014р. став на облік у Великобурлуцькому РВ ГУМВС України в Харківській області, що підтверджується листом на адресу Макіївської колонії №32 Донецької області за підписом начальника Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області. 15.01.2014р. ОСОБА_9 дала свою згоду на проживання та реєстрацію ОСОБА_7 за її місцем проживання.

14.02.2014р. дільничним інспектором міліції Марийського РВ відносно ОСОБА_7 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.187 ч.1 КУпАП за фактом його несвоєчасної постановки на облік за місцем реєстрації у Мар`їнському районі Донецької області.

У той же день 14.02.2014р. ОСОБА_7 подав заяву на ім`я начальника Мар`їнськомго РВ ГУМВС України в Донецькій області з проханням зняти його з обліку як адмінпіднаглядного у зв`язку зі зміною місця проживання на АДРЕСА_2 .

18.02.204р. справа адміністративного нагляду відносно ОСОБА_7 була відправлена з Марійського РВ ГУМВС України в Донецькій області, 21.02.2014р. ця справа була отримана Великобурлуцьким РВ ГУМВС України в Харківській області.

Згідно акту, складеному депутатом Великобурлуцької селищної ради ОСОБА_12 та сусідами ОСОБА_13 і ОСОБА_14 обвинувачений ОСОБА_7 з 20.01.2014р. проживає разом з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , разом з її двома малолітніми дітьми, яким вони надають необхідний догляд.

Наявність у ОСОБА_9 двох малолітніх дітей підтверджується свідоцтвами про народження.

Колегія суддів вважає, що районний суд правильно вказав, що досліджені при судовому розгляді докази підтверджують пояснення ОСОБА_7 щодо обставин його прибуття до Великобурлуцького району, Харківської області, потім виїзду до Марійського району, Донецької області, про його повернення знову до Великобурлуцького району, про перебування ОСОБА_7 увесь час після звільнення під контролем відповідних працівників міліції та відсутність умислу на ухилення від адміністративного нагляду.

При судовому розгляді судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_7 не виїжджав з Великобурлуцького району 20.02.2014р.. як це зазначено у обвинувальному акті. Оскільки, 14.02.2014р. був у Донецькій області, де на той час і перебували документи щодо адміністративного нагляду відносно нього. Ніяких доказів про встановлення ОСОБА_7 строку прибуття до Великобурлуцького району після 14.02.2014р. суду не надано.

Суд правильно вказав, що відповідно до ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Крім того, згідно з ст.373 ч.3 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися ва припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Стаття 395 КК України передбачає відповідальність за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.

ОСОБА_7 обвинувачення пред`явлене за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Суб`єктивна сторона зазначеного складу злочину характеризується прямим умислом та спеціальною метою - ухилитися від адміністративного нагляду.

Суд, посилаючись на вказані обставини, вірно прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявності у діях ОСОБА_7 прямого умислу на ухилення від адміністративного нагляду. Фактично обвинувачення грунтується на суб`єктивній позиції сторони обвинувачення, висловленій прокурором у судових дебатах, що ОСОБА_7 не надав доказів поважності залишення ним місця проживання у Великобурлуцькому районі та причин виїзду до Донецької області у лютому 2014р.

Районний суд правильно вказав, що зазначена позиція сторони обвинувачення абсолютно суперечить встановленим обставинам справи. Оскільки, встановлено, що ОСОБА_7 виїхав за викликом Марийського РВ ГУМВС в Донецькій області, де на той час знаходилися документи щодо адміністративного нагляду відносно нього. Крім того, ця позиція обвинувачення також суперечить і наведеним вище нормам Конституції України, КПК України, які зобов`язують сторону обвинувачення доводити винуватість особи і не встановлюють обов`язку обвинуваченого доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Цим доказам, у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, суд у вироку надав належну оцінку та вірно прийшов до висновку, що за таких обставин ОСОБА_7 підлягає виправданню за відсутності у його діях складу злочину.

Доводи прокурора, щодо незаконності, необґрунтованості та невідповідності фактичним обставинам справи судового рішення, порушення норм кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегія суддів визнає необґрунтованими оскільки, вони не знайшли свого підтвердження і спростовуються сукупністю приведених вище доказів.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про невинність ОСОБА_7 у скоєні злочину, передбаченого ст.395 КК України, є обґрунтованим та підтверджується сукупністю доказів, наведених у судовому рішенні, яким суд у вироку надав належну та мотивовану оцінку.

Колегія суддів також вважає, що ніяких порушень вимог кримінального та кримінально-процесуального законів, які б тягли за собою зміну або скасування постановленого вироку, не вбачається, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 ч.2, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 залишити - без задоволення.

Вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 вересня 2014р. відносно ОСОБА_7 залишити - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку сторонами кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: