ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2015 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретяра судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0005085 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Московського районного суду м. Харкова від 16.07.2010р. за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

· вироком Московського районного суду м. Харкова від 01.03.2013р. за ч.2 ст.190 КК України, з застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України до 1 року 7 місяцям позбавлення волі, звільненого 07.10.2013 р. з Первомайської ВК № 117 УДПтС України в Харківській області умовно-достроково на строк 8 місяців 09 днів на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2013 р.;

· вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2015 р. за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харкова, громадянки України, не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, зареєстрованої та фактичного проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

кожного у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:
В вересні 2014 року, точної дати в ході досудового розслідування та під час судового провадження встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 дав оголошення на Інтернет-сайті «Сландо» про здачу в оренду квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він мешкає разом з ОСОБА_6 , та яка належить останній на праві приватної власності.

Після цього, 20.09.2014 р. ОСОБА_6 уклала договір оренди вищезазначеної квартири з громадянином Туреччини ОСОБА_8 , та отримала від останнього гроші в сумі 6000 грн. в рахунок оплати за житло за 1 місяць, тобто до 20.10.2014 р. При цьому ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, а саме шляхом обману, та зловживанням довірою, переслідуючи корисливий мотив, та мету особистого збагачення за рахунок злочинної діяльності, за раніше розробленим планом, продовжували підшукувати орендаторів, усвідомлюючи, що фактично здавати цю квартиру в оренду вони не будуть.

Так, 22.09.2014 р., в денний час, по оголошенню, та за попередньою домовленістю з господарями, ОСОБА_4 , прийшов до квартири АДРЕСА_2 , з метою її оренди. ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у вищезазначеній квартирі, та продовжуючи діяти за раніше розробленим з ОСОБА_6 злочинним планом, спрямованим на заволодіння шахрайським шляхом чужим майном, зловживаючи довірою ОСОБА_4 , переконав останнього заплатити завдаток за оренду квартири у сумі 4000 грн., пообіцявши, що до 01 жовтня 2014 року за ці кошти доробить ремонт в одній з кімнат, завезе нові меблі, та встановить пральну машину, чим ввів ОСОБА_4 в оману. Після цього ОСОБА_6 , діючи за раніше розробленим планом, зловживаючи довірою ОСОБА_4 уклала з ним договір оренди житла, який не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , передав останній гроші у сумі 4000 грн. в рахунок оплати оренди житла за 1 місяць вищевказаної квартири, та згідно їх домовленості ОСОБА_4 повинен бути вселитися до зазначеної квартири з 01 жовтня 2014 р.

Однак, ні 01 жовтня 2014 р. ні в послідуючому ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не надали ОСОБА_4 можливості вселитися у вказану квартиру, поселивши в неї ОСОБА_8 з 27.09.2014р. На телефонні дзвінки ОСОБА_9 не відповідали і гроші останньому не повернули.

Зазначеними діями ОСОБА_5 повторно, за попередньою змовою групою осіб вчинив шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, та зловживання довірою, і його дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України.

Зазначеними діями ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб вчинила шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, та зловживання довірою, і її дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину у скоєнні злочину визнав частково та показав, що він дійсно вчинив шахрайство за обставин як зазначено у вироку, однак заперечував проти того, що він вступив у попередню змову з ОСОБА_6 .

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину не визнала та пояснила, що під час укладення договору з ОСОБА_4 вона була впевнена, що договір укладений з ОСОБА_10 20 вересня 2014 року був розірваний, оскільки її чоловік запевнив, що повернув сплачені гроші ОСОБА_11 .

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_5 своєї вини, а також невизнання своєї вини ОСОБА_6 , їх вина у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, які безпосередньо були досліджені в судовому засіданні та які в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Так потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що в середині вересня 2014 року його товариш ОСОБА_12 знайшов квартиру на Інтернет-сайті «Сландо», яку збирався знімати разом з своїм одногрупником ОСОБА_13 та двоюрідним братом ОСОБА_14 . Дана квартира АДРЕСА_2 . 22.09.2014р. Арсен подзвонив господарям квартири та домовився про можливість огляду квартири. В зазначений час вони прийшли до квартири, де двері їм відчинила ОСОБА_15 . Оглянувши квартиру, вони домовилися з господаркою про те, що у разі якщо вони будуть орендувати квартиру, то необхідно залишити завдаток у розмірі 4000 грн. Вони домовилися, що заселення буде з 1 жовтня 2014 року, при цьому ОСОБА_16 вони повинні були зателефонувати 29 вересня 2014 року. Він зробив зйомку квартири на мобільний телефон для того, щоб показати своєму братові. В присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_17 він передав 4000 грн. господарці та ними було підписано договір. До них з іншої кімнати виходив чоловік, який представився ОСОБА_18 та сказав, що робить ремонт в іншій кімнаті, які повинен закінчити до 1 жовтня та повинен завезти туди меблі. 29 вересня 2014 року ОСОБА_19 почав телефонувати ОСОБА_16 , але вона не відповідала. Фарид вирішив поїхати до квартири, щоб вияснити причину. Він приїхав до квартири, де двері йому відчинив молодий чоловік (турок за національністю). Квартиру він винаймає за 950 доларів США. Фарид повідомив, що вони також уклали договір оренди. Дізнавшись про це, вони почали телефонувати господарці квартири, яка повідомила, що їй нічого не відомо про інших мешканців та що інших мешканців заселив її чоловік. Тоді вони зателефонували до ОСОБА_20 , який пообіцяв повернути гроші, але потім на зв`язок з ними перестав виходити. В послідуючому ОСОБА_21 почав погрожувати їм фізичною розправою та говорив, що таким чином він обманув не одну людину та відбував покарання за це.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він навчається в одній групі з ОСОБА_22 . В середині вересня 2014 року він, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 вирішили знімати квартиру. 22 вересня 2014 року їх спільний знайомий ОСОБА_12 знайшов квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 450 доларів США на місяць. Також ОСОБА_12 повідомив, що по телефону домовився з господаркою про можливість оглянути квартиру. В той же день він, ОСОБА_23 та ОСОБА_12 прийшли до квартири, де двері їм відчинила ОСОБА_15 . ОСОБА_25 показала їм правовстановлюючі документи на квартиру, де власником була вказана вона та почала показувати квартиру. Вони оглянули квартиру та вона їм сподобалася. Він сказав ОСОБА_16 , що вони дадуть їй лише 200 грн. у якості завдатку, однак вона порадившись з чоловіком повідомила, що необхідно заплатити 4000 грн. ОСОБА_21 сказав, що на ці гроші він докупить меблі та доробить ремонт. Вони домовилися та ОСОБА_26 передав господарці 4000 грн., після чого вони уклали договір. З ОСОБА_25 вони домовилися, що зателефонують 29 вересня 2014 року, а 1 жовтня вони повинні були заселитися. 29 вересня 2014 року він почав телефонувати ОСОБА_16 , але вона не відповідала. Після чого він вирішив поїхати до квартири, щоб вияснити причину. Він приїхав до квартири, де двері йому відчинив молодий чоловік (турок за національністю), який відповів, що він мешкає в даній квартиріКвартиру він винаймає за 950 доларів США. На підтвердження цього він показав молодому чоловіку договір оренди та фотографії квартири, до останній на одній з фотографій він впізнав свою сумку. Про дану сумку ОСОБА_15 , під час огляду квартири, пояснила, що вона залишена попередніми мешканцями квартири. Після цього він розповів все ОСОБА_23 , який приїхав до квартири. Вони стали телефонувати ОСОБА_27 , яка повідомила, що їй нічого не відомо про інших мешканців та що інших мешканців заселив її чоловік.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив, що приблизно 20 вересня 2014 року через агентство нерухомості він зі своїх братом ОСОБА_28 знайшли квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В той же день вони разом з ріелтером прийшли до квартири, щоб її оглянути. Двері їм відкрила жінка на ім`я ОСОБА_25 . ОСОБА_25 показала їм квартиру та пояснила умови оренди. За квартиру вони повинні були заплатити 6000 грн. за місяць та ще 6000 грн. при вселенні. Умови їх задовольнили та вони уклали договір, за умовами якого вони повинні були вселитися 27 вересня 2014 року та доплатити ще 6000 грн. В зазначений день вони перевезли речі до квартири, передали гроші господарці, а та свою чергу передала їм ключі. Також частину речей вони перевезли 21 вересня 2014 року. 29 вересня 2014 року до них до дому прийшов невідомий хлопець. Він спитав хто вони такі, на що він відповів, що зі своїм братом винаймає цю квартиру. Хлопець був дуже стурбований цим, сказав, що він також орендував цю квартиру 22 вересня, за що заплатив 4000 грн. та показав договір оренди, який був укладений з ОСОБА_27 . Також той хлопець почав показувати йому фотографії квартири на мобільному телефону та на одній з них він ( ОСОБА_29 ) упізнав свою сумку з речами. Про ці події він повідомив ОСОБА_20 , з яким зв`язався через агентство. ОСОБА_27 повідомив, щоб вони не турбувалися та продовжували мешкати у квартирі. Приблизно 10 жовтня 2014 року ОСОБА_27 поставив їм вимоги, щоб вони покинули квартиру, а також викрав його деякі речі та договір оренди.

Аналогічні показання в судовому засіданні дав й свідок ОСОБА_30 .

У суду відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілого та вищевказаних свідків, а тому вони визнаються достовірними.

Договір оренди квартири АДРЕСА_2 , укладений 01 жовтня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , визнаний речовим доказом та зберігається в матеріалах кримінального провадження №0005085 /а.с. 24 т. 1/.

Зазначеними доказами, дослідженими в судовому засіданні, підтверджується вина:

ОСОБА_5 у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману, та зловживання довірою, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочині, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України;

ОСОБА_6 у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману, та зловживання довірою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто злочині, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України.

Сукупністю зазначених вище, досліджених в судовому засіданні доказів, у їх взаємозв`язку, в повному обсязі підтверджується вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчинені злочину, а тому часткове визнання ОСОБА_5 та повне невизнання ОСОБА_6 вини розцінюються судом як намір ухилитися від відповідальності за вчинене обвинуваченою.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своє вини в частині відсутності між ним та обвинуваченою попередньої змови, а також повного невизнання ОСОБА_6 спростовується наступним:

В пункті 24 постанови №10 від 06.11.2009р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Свідок ОСОБА_13 показав, що під час огляду квартири вони там бачили сумку з речами. Проте обвинувачена ОСОБА_6 запевнила їх про те, що дана сумка була залишена попередніми мешканцями квартири.

Свідок ОСОБА_31 показав, що 20 вересня 2014 року ними було укладено договір з ОСОБА_6 , а вже 21 вересня 2014 року вони завезли частину речей, тобто сумку, про яку ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , що вона залишена попередніми мешканцями.

Суд звертає увагу на той факт, що перший договір на оренду квартири був укладений 20 вересня 2014 року, а вже 22 вересня 2014 року був укладений другий договір. Тобто на момент укладення з ОСОБА_4 обвинувачена вже знала про те, що дану квартиру вона разом з чоловіком здала іншими особам та даний договір не буде виконуватися.

Крім того, як під час оглядами квартири ( ОСОБА_10 та ОСОБА_4 ) та укладенням договорів оренди був присутній ОСОБА_5 .

Під час судового провадження судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про можливість обмови обвинувачених з боку потерпілого та свідків.

Таким чином, суд вважає, що сукупність вказаних обставин свідчить про наявність між обвинуваченими попередньої змови на вчинення шахрайських дій.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не знаходиться, має постійне проживання, за яким характеризується негативно, з середньою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працює, судимий: вироком Московського районного суду м. Харкова від 16.07.2010р. за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки; вироком Московського районного суду м. Харкова від 01.03.2013 р. за ч.2 ст.190 КК України до 1 року 7 місяцям позбавлення волі, звільненого 07.10.2013 р. з Первомайської ВК № 117 УДПтС України в Харківській області умовно-достроково на строк 8 місяців 09 днів на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2013 р.; вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2015 р. за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Вивченням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_6 встановлено, що вона на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не знаходиться, має постійне місце проживання, з середньою освітою, заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працююча, не судима.

Відповідно до вимог статей 65 та 68 КК України та роз`яснень, що містяться у пунктах 1, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7, із внесеними змінами постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 8 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченим суд керується ст.ст. 65-67 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, судом визнається відшкодування матеріальної шкоди потерпілому та перебуванні на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, судом визнається перебування на утриманні неповнолітніх дітей.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , враховуючи данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те, що він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, який в силу ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, однак приймаючи до уваги відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, перебування у нього на утриманні неповнолітніх дітей, що визнані судом як обставини, котрі пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, котрі обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства та йому належить призначити покарання у вигляді позбавлення волі, при визначенні розміру якого належить врахувати визнані судом обставини які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2015 року відносно ОСОБА_5 , згідно якого йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання він був звільнений з випробуванням строком на 2 роки, підлягає самостійному виконанню, оскільки дане покарання є різнорідним по відношенню до покарання, призначеного за даним вироком.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , враховуючи данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки нею вчиненого, а також те, що вона вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, який в силу ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також приймаючи до уваги перебування на утриманні неповнолітніх дітей, що визнано судом як обставини, котрі пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, котрі обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства та їй належить призначити покарання у вигляді позбавлення волі, від відбування якого звільнити з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2015р. у відношенні ОСОБА_5 підлягає самостійному виконанню.

Строк відбуття покарання рахувати з 21.10.2014 року.

Застосований у відношенні ОСОБА_5 запобіжний захід - тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі до набрання вироком законної сили залишити без змін.

ОСОБА_6 визнати винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнити з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Згідно з п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Речовий доказ договір оренди квартири від 01.10.2014р. на 3 аркушах формату А4, виконаний печатним та рукописним текстом від імені ОСОБА_6 (орендодавця) та ОСОБА_4 (орендаря), - зберігати в матеріалах кримінального провадження №0005085.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1