Дата документу Справа № 317/699/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/699/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1296/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження №0001396 від 30 серпня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Запоріжжі, зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановила:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 квітня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22 жовтня 2008 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання тобто з 19 лютого 2015 року. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення товарознавчих експертиз в сумі 368 грн. 94 коп. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на повне визнання своєї вини у скоєному, щиросерде каяння, а також наявність на утриманні малолітньої дитини, просить вирок суду щодо нього змінити, та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор прокуратури Запорізького району Запорізької області ОСОБА_8 , посилаючись на необґрунтованість доводів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду щодо останнього залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 29 серпня 2014 року приблизно о 21-00 годині, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту, перебуваючи у м.Запоріжжі на проспекті Металургів, поблизу БК «ЗАЛК», у невстановленої особи, придбав шприц у якому знаходилася рідина коричневого кольору об`ємом 4,5 мл., яка є наркотичним засобом. На таксі відправився до с.Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області, при цьому незаконно зберігав та перевозив у кишені сумки раніше придбаний шприц з рідиною, що є наркотичним засобом для власного вживання, без мети збуту.

30 серпня 2014 року о 00-30 годині, на посту на автодорозі Запоріжжя Оріхів, біля повороту на с.Степне Запорізького району Запорізької області, співробітниками ВДАІ в Запорізькій області було зупинено автомобіль, під час огляду якого працівниками міліції, в салоні, на правому передньому сидінні була виявлена сумка, яка належала ОСОБА_6 , з якої було вилучений шприц у якому містилася рідину коричневого кольору об`ємом 4,5 мл, з особливо небезпечним наркотичним засобом опіем ацетильованим, маса якого в 4,5 мл рідини становить 0,0642 г в перерахунку на суху речовину, яку ОСОБА_6 незаконно придбав, зберігав, перевозив для власного вживання, без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, і наполягала на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційної скарги в якій ставиться питання лише щодо пом`якшення призначеного судом покарання з запереченнями прокурора, щодо законності вироку, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, та з дотриманням вимог ст.65 КК України.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, у тому числі й за вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних з незаконним оборотом наркотичних засобів, на диспансерному обліку не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що досягнення мети покарання, з огляду на ст.50 КК України, можливо лише з призначенням ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.309 КК України, та із застосуванням ст.71 КК України, оскільки злочин вчинений обвинувачений в період умовно-дострокового його звільнення від відбування призначеного судом покарання за попереднім вироком.

З урахуванням викладеного, фактичних обставин справи, та відомостей про особу обвинуваченого у їх сукупності, суд зробив правильні висновки про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, та остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, - у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. При цьому суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення.

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, щодо суворості призначеного покарання, та неврахування певних обставин при визначені виду та розміру покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими судом доказами. Для призначенням іншого за видом покарання, не пов`язаного з позбавлення волі, як про це просив у скарзі обвинувачений, колегія суддів не підстав, передбачених законом не встановила.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 квітня 2015 року щодо останнього за ч.2 ст.309 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4