Справа № 466/1841/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/419/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

та його адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року про відмову в задоволенні його заяви про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а :

вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 25 листопада 2005 року ОСОБА_7 засуджено за п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194, ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із клопотанням про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити його клопотання та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання. Вважає ухвалу суду незаконною. Зазначає, що за час відбування покарання він допустив три правопорушення, які вже погашені, на даний час не працює через скорочення виробництва колонії, вже відбув необхідну частину покарання.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які просять апеляційну скаргу, подану засудженим, задоволити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали подання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні вищевказаного клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно зазначив, що засуджений характеризується посередньо, за час відбування покарання допустив три порушення вимог режиму утримання, не приймає особистої участі в організації виховних заходів, не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально відноситься до робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, на заходи виховного впливу не реагує, не робить правильні висновки зі свого кримінального минулого та потребує додаткової виховної роботи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 є передчасним, а його поведінка потребує подальшого виправлення.
Також суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , також вірно врахував характеристику на засудженого та заперечення начальника Личаківської ВК № 30 щодо відмови в застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, визнаються колегією суддів як необґрунтовані.
Крім того, не можуть заслуговувати на увагу колегії і покликання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взято до уваги термін відбутого покарання і те, що своєю поведінкою ОСОБА_7 довів своє виправлення.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства та кримінального закону при розгляді даного подання в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, апеляційна скарга засудженого - необґрунтованою.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4