Номер провадження: 11-кп/785/312/15
Номер справи місцевого суду: 501/5370/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши апеляційну скаргу прокурора прокуратури міста Іллічівська Одеської області на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 22.12.2014 року, -

встановила:
вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 4 КК України, та виправданий на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора в інтересах Іллічівської міської ради Одеської області до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди залишено без розгляду.

Органом досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він в лютому 2014 року, з метою проведення будівництва споруди у вигляді пандусу (бетонна конструкція для виходу човна в море) в зоні санітарної охорони моря, самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 0,0046 га, яка є коммунальною власністю територіальної громади Іллічівської міської ради Одеської області та є частиною захисної смуги Чорного моря в межах м. Іллічівська Одеської області. Після самовільного зайняття даної земельної ділянки, ОСОБА_8 самовільно, із корисливих мотивів, умисно збудував споруду, яка використовується ним для виходу човна в море зі свого літнього будиночку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , чим спричинив законному власнику земельної ділянки територіальній громаді м. Іллічівська Одеської області, в особі Іллічівської міської ради, матеріальну шкоду на суму 2 424,66 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 22.12.2014 р. скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від покарання з випробувальним строком на 2 роки.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляції, обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника, які заперечували доводам апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляції прокурора частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції дослідив всі надані прокурором докази обвинувачення ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 4 КК України, але зробив висновки в вироку, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що потягло за собою винесення помилкового рішення.

Уточнюючи вимоги резолютивної частини апеляції про необхідність повторного допиту свідка і дослідження доказів, прокурор пояснив, що свідок ОСОБА_9 був допитаний по всім обставинам, інші докази також були дослідженні судом першої інстанції, в зв`язку з чим апеляцію в цій частині, яка не відповідає вимогам ч. 3 ст. 404 КПК України, він не підтримує.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 є членом громадської організації Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів, має на її території літній будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить йому на праві власності на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради Одеської області.

Роблячи висновок про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак самовільного зайнятті земельної ділянки, суд послався на ст. 120 Земельного Кодексу України про те, що у разі набуття особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, в розмірах, встановлених ст.121 Земельного Кодексу України. Тобто, якщо держава, в даному випадку - в особі виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області, надала обвинуваченому у власність літній будинок, то обвинувачений має право на користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розміщений, незважаючи на те, що він розташований в межах прибережної території Чорного моря.

Вказаний висновок суду з посиланням на Земельний Кодекс України є помилковим, оскільки правове регулювання прибережної території Чорного моря здійснюється нормами Водного кодексу України.

Самовільно зведена ОСОБА_8 споруда в вигляді пандусу площею 46 кв. м. знаходиться в пляжній зоні міста Іллічівська (а.с. 49, 115), яка є складовою частиною прибережної захисної смуги, в силу вимог ст. 88 ВК України.

Обставини забудови пляжної зони літніми будівлями на території, переданої в оренду юридичній особі і видача свідоцтва про право власності фізичній особі не є предметом даного кримінального провадження.

Згідно статті 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудовано або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

В ході судового розгляду ОСОБА_8 не заперечував того факту, що рішень щодо надання йому земельної ділянки в оренду або документів (дозволів) щодо розміщення пандусу (бетонної конструкції для виходу човна в море) Іллічівською міською радою Одеської області не приймалось і будь - які дозвільні документи на будівництво та користування вказаною земельною ділянкою він не отримував.

Пояснення ОСОБА_8 підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами і не спростовуються у вироку.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення у вигляді самовільного будівництва споруди (пандусу) на самовільно зайнятій земельній ділянці пляжної зони прибережної захисної смуги є необґрунтованим, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню.

Розглядаючи довід апеляції прокурора про необхідність ухвалення відносно ОСОБА_8 нового вироку, колегія суддів встановила наступні обставини.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_8 , висловлюючи свою позицію про незгоду з апеляційною скаргою прокурора і невизнання ним своєї вини, просив апеляційний суд звільнити його від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 48 КК України, якщо вирок суду першої інстанції буде визнаний необґрунтованим.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора і в ході апеляційного розгляду ОСОБА_8 поясняв, що бетонна конструкція ним була збудована самовільно, з метою попередження руйнування його приватної власності - літнього будинку, однак будь які дозвільні документи він не отримував, а в подальшому, в зв`язку із стрімким та суттєвим руйнуванням вказаної споруди від ударної дії хвиль, взагалі відпала будь яка можливість технічно оформити спірну зруйновану споруду.

Вказані доводи про зруйнування збудованої споруди у вигляді бетонної конструкції для виходу човна в море підтверджені фотознімками місця знаходження об`єкту на останню декаду лютого 2015 року.

Прокурор в ході апеляційного розгляду підтвердив той факт, що ударні дії хвиль постійно руйнують прибережну територію в м. Іллічівськ; коштів для масштабних берегоукріплювальних робіт у місцевої влади не вистачає.

Вказані обставини свідчать про те, що на період судового розгляду, внаслідок зміни обстановки, вчинене ОСОБА_8 діяння у вигляді самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці втратило суспільну небезпечність.

Цей висновок колегії суддів носить локальний характер і стосується лише окремого, конкретного діяння, вчиненого ОСОБА_8 у вигляді самовільного будівництва споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка, внаслідок зміни природних умов, зруйнована від ударної дії хвиль, що і привело колегію суддів до висновку про те, що раніше вчинене ОСОБА_8 протиправне діяння на час судового провадження втратило характер суспільно небезпечного.

Обвинувачений ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 197-1 ч. 4 КК України, яке в силу вимог ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Враховуючи заяву ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності відносно нього у зв`язку із зміною обстановки, тяжкість його обвинувачення і дані про особу ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки.

Розглядаючи питання про можливість застосування до ОСОБА_8 дії ст. 48 КК України, колегія суддів акцентує увагу на повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги у вигляді наявності права на скасування вироку і закриття кримінального провадження, в силу вимог ч. 1 ст. 407, ст. 417 КПК України.

Висновок колегії суддів про необхідність скасування вироку суду першої інстанції і можливість застосування до ОСОБА_8 , за його згодою, дії ст. 48 КК України, тягне закриття судом кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, в силу вимог ст. 284 ч. 2, 8 КПК України.

Факт необхідності закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 з нереабілітуючих підстав не позбавляє прокурора можливості звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовною заявою про відшкодування майнової шкоди, якщо в період максимального відпливу хвиль буде встановлена необхідність очистки пляжної зони від елементів зруйнованої споруди.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 48 КК України, ст. ст. 284, 285, 286, 376, 407, 409, 411, 417, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури міста Іллічівська Одеської області задовольнити частково.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 22.12.2014 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197 1 ч. 4 КК України, на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки; кримінальне провадження закрити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4