Ухвала

іменем україни

9 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0001873 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

м. Вінниці, котрий мешкає по

АДРЕСА_1

відповідно до статті 89 КК України

є таким, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вироку суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що він посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, засуджений вказує на те, що судом апеляційної інстанції у відомостях про його особу не вказано, що він є особою, яка відповідно до статті 89 КК України є такою, що судимості не мала, проігноровано його бажання проводити розгляд кримінального провадження за участю захисника, до нього не застосовано Закон про амністію, проведено апеляційний розгляд поза межами апеляційних вимог шляхом дослідження обставин у цивільній справі, не взято до уваги показання свідка ОСОБА_3, здійснено посилання на висновки експертів, які є недопустимими.

Крім того, засуджений стверджує про відсутність у нього умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2014 року ОСОБА_1 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та виправданий.

Згідно з вироком, органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що він 11 квітня 2013 року о 14 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 під час конфлікту із тещею ОСОБА_2 спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої, суд апеляційної інстанції 8 жовтня 2014 року постановив новий вирок, яким вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасував. ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка не заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків, що передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Апеляційний розгляд згідно з частиною 1 статті 405 КПК України здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції згідно з частиною 3 статті 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження зобов'язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони встановлені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, перегляд вироку суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції здійснювався за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої, котрі оскаржували висновки суду про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, доводи щодо чого підтверджували доказами у кримінальному провадженні.

Скасовуючи виправдувальний вирок суду першої інстанції та ухвалюючи обвинувальний вирок, суд апеляційної інстанції підтвердив доводи прокурора та потерпілої, зазначив про перевірку матеріалів кримінального провадження та вважав висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Водночас, суд апеляційної інстанції послався на докази у кримінальному провадженні при обґрунтуванні свого висновку про винуватість ОСОБА_1 після заслуховування лише його, потерпілої та прокурора доводів.

Однак, наведені судом апеляційної інстанції докази у кримінальному провадженні на підтвердження доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілої під час апеляційного розгляду не досліджувалися, що вбачається із журналу судового засідання та звукозапису судового засідання.

Тобто, суд апеляційної інстанції, вказуючи на те, що судом першої інстанції доказам у кримінальному провадженні надано неправильну оцінку, та покладаючи їх у основу своїх висновків, безпосередньо їх не дослідив та ухвалив обвинувальний вирок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що така вибірковість перевірки доказів під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, попри аналіз у вироку низки доказів у кримінальному провадженні, перешкодила суду апеляційної інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Водночас, посилання засудженого на проведення апеляційного розгляду без участі захисника та незастосування Закону про амністію є безпідставними, оскільки відповідно до технічного запису судового засідання ним було повідомлено про відсутність його захисника, а названий Закон при запереченні особою своєї винуватості застосуванню не підлягає.

У зв'язку з наведеним, на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 КПК України вирок суду апеляційної інстанції, як ухваленого з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, необхідно скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегією суддів встановлено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час апеляційного розгляду кримінального провадження, то доводи засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність на даній стадії перевірці не підлягають.

Що ж стосується інших доводів касаційної скарги засудженого, то вони підлягають перевірці та можуть бути виправлені під час нового розгляду кримінального провадження шляхом дотримання вимог кримінального процесуального закону та дослідженню в ньому доказів.

Відтак, касаційні вимоги засудженого підлягають до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433-438, 532 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 8 жовтня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5