АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11//791/250/2013
інстанції Сокирко Л.М.
Категорія: ст. 190 ч.1,2; 364ч.1КК України
Доповідач: Вороненко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року лютого місяця «19» дня
колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Херсонської області
в складі:

Головуючої - Вороненко Т.В.

Суддів: Післєгіної Л.М.,
Черствої Є.О.

З участю прокурора -
Коломійця В.С.

адвоката - ОСОБА_1

засудженого -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні кримінальну
справу за апеляцією захисника
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Білозерського районного суду
Херсонської області від 09 листопада 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого, -

засуджено за ст.190 ч.1 КК України на 1 рік
виправних робіт з відрахуванням в
доход держави 10% заробітку;

за ст.190 ч.2 КК України до 1 року 3
місяців виправних робіт з
відрахуванням в доход держави 10
відсотків заробітку;

за ст. 364 ч.1 КК України до 1 року 6
місяців виправних робіт з
відрахуванням в доход держави 10%
заробітку і з позбавленням права
займати адміністративно-розпорядчі
посади на 2 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України,
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим остаточно
призначено 1 рік 6 місяців виправних
робіт з їх відбування за місцем роботи
засудженого в Приватному підприємстві
«Юридична фірма «Консул», з
відрахуванням в доход держави 10
відсотків заробітку, з позбавленням
права займати
адміністративно-розпорядчі посади
строком на 2 роки.

Запобіжний захід залишено -
застава.

Вирішено питання щодо речових
доказів.

Постановлено стягнути на користь
ОСОБА_3 17000 грн.

Заставу, після набрання вироком
законної сили, в сумі 17000 грн. повернути
заставодавцю адвокату ОСОБА_1

Вироком суду ОСОБА_2 визнано
винним і засуджено за те, що він,
перебуваючи на посаді заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Білозерського
управління юстиції Херсонської
області, будучі службовою особою, яка
займає відповідальне становище,
зловживаючи своїм службовим
становищем, в період часу з 10 по 13
травня 2011 року, шляхом обману заволодів
грошовими коштами ОСОБА_3 в сумі 17000
грн., а саме, коли до нього в кабінет,
розташований в приміщенні відділу
державної виконавчої служби
Білозерського районного управління
юстиції по вул.К.Маркса,85 в
смт.Білозерка, зайшов потерпілий
ОСОБА_3 з приводу виконавчого
провадження щодо стягнення з нього на
користь ОСОБА_4 1000 грн.

ОСОБА_2, переслідуючи корисливий
умисел, направлений на заволодіння
чужим майном, використовуючи своє
службове становище, пообіцяв ОСОБА_3
закрити вказане виконавче провадження,
яке не знаходилося у нього на
виконанні, і не вживати заходів із
забезпеченням виконання рішення суду
щодо арешту його майна, за що той
повинен дати йому 17000 грн. шляхом
перерахування вказаної суми на
картковий рахунок, що той і зробив.
13.05.2011 року власник карткового рахунку
ОСОБА_5 через ОСОБА_6 передав 17000 грн.
ОСОБА_2 в м.Миколаїв, проте будь-яких
обіцяних заходів не вжив.

Він же, продовжуючи свою злочинну
діяльність, в період часу з 1 по 7 червня
2011 року, шляхом обману заволодів
грошовими коштами ОСОБА_7 в сумі 8000 грн.,
так він 1 червня 2011 року подзвонив
директору ПП «Віконт» ОСОБА_8, і при
тому, що у нього на виконанні не
перебувало виконавче провадження щодо
стягнення з ПП «Віконт» на користь
ОСОБА_9 18010 грн., повідомив їй, що вивчив
установчі та бухгалтерські документи
ПП «Віконт» і виявив порушення
законодавства. При зустрічі з ОСОБА_8
ОСОБА_2 повідомив, що буде приймати
рішення щодо стягнення з неї як
керівника матеріальних коштів та
заходи по встановленню обмеження її у
праві виїзду, хоча таких повноважень у
нього не було. За винагороду у сумі 8000
грн. він не буде вживати зазначених
заходів і повідомив номер рахунку, на
який ОСОБА_8 07.06.2012 року перерахувала
кошти 8000 грн. Після чого він повідомив,
що вона може безперешкодно виїжджати
за межі України та не буде вживати
заходів забезпечення виконання
рішення суду.

Своїми діями ОСОБА_2 негативно
вплинув на нормальну діяльність
відділу державної виконавчої служби
Білозерського районного управління
юстиції Херсонської області, тим самим
підірвав авторитет та престиж органу
державної влади і завдав ОСОБА_3
матеріальну шкоду в сумі 17000 грн.

Захисник засудженого ОСОБА_1
вказує, що частково не погоджується з
вироком суду, так як дії ОСОБА_2 зайво
кваліфіковані за ч.1 ст.364 КК України,
відсутня подія злочину. Вина
засудженого у вчиненні злочину,
передбаченого ст.190 ч.1 КК України не
доведена, оскільки не встановлено
беззаперечних та допустимих доказів по
даному епізоду. Вважає, що ОСОБА_2
повинен бути виправданий по вказаним
статтям.

По епізоду щодо ОСОБА_8 його дії
вважає за необхідне перекваліфікувати
на ч.1 ст.190 КК України та призначити
мінімальне покарання у вигляді штрафу,
посилається на незаконність
особистого обшуку підзахисного 07.06.2011
року.

Просить вирок скасувати та
постановити новий, яким засудити
ОСОБА_2 за ст.190 ч.1 КК України до 850 грн.
штрафу, по іншим статтям виправдати та
визнати незаконними дії
оперуповноваженого при проведенні
особистого обшуку ОСОБА_2

В запереченнях на апеляцію,
потерпілий ОСОБА_3 вказує на
надуманість доводів захисника та
замовчення того факту, що по
виконавчому провадженню на 1000 грн. було
арештовано все його майно, що призвело
до завдання більш значної шкоди ніж 17000
грн. Просить апеляцію адвоката
залишити без задоволення, а вирок - без
зміни.

Прокурор свою апеляцію відкликав.

Перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляцій,
заслухавши захисника та засудженого
ОСОБА_2, які підтримали подану апеляцію,
просили її задовольнити; прокурора,
який вважав апеляцію необґрунтованою,
а вирок законним; вислухавши останнє
слово засудженого, в якому він просив
вирок змінити, колегія суддів вважає,
що апеляція задоволенню не підлягає зі
слідуючих підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_2
у вчиненні злочинів, за які його
засуджено, відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджується
дослідженими у судовому засіданні
доказами і є обґрунтованим.

Посилання в апеляції захисника
засудженого ОСОБА_1 про те, що дії
ОСОБА_2 як зловживання службовим
становищем кваліфіковані судом зайво,
а по першому епізоду шахрайства,
винність його не доведена, є
безпідставними і спростовуються
перевіреними судом доказами.

А саме, послідовними показами
потерпілого ОСОБА_3, який стверджував,
що коли він завітав до відділу
державної виконавчої служби 9 чи 10
травня для з'ясування питання щодо
арешту його майна за відкритим
виконавчим провадженням про стягнення
з нього 1 тис. грн., державного виконавця
ОСОБА_14, у якої воно було на виконанні,
не було. В одному із кабінетів
знаходився чоловік, який представився
заступником начальника відділу ОСОБА_2,
на його питання він розповів про мету
свого приїзду. ОСОБА_2 запевнив, що
допоможе за 17 тис. грн. закрити
виконавче провадження і продиктував
йому номер рахунку в банку ПАТ
«УкрСиббанк». Так як у нього був
непогашений кредит в цьому банку, то
він звернувся до свого знайомого
ОСОБА_10 з проханням внести на вказаний
рахунок кошти в сумі 17000 грн., які він
передав йому 12.05.2011 року, ОСОБА_11 13.05.2011р.
вніс їх на рахунок. Приблизно 14.05.2011
року він повідомив про гроші ОСОБА_2,
той відповів, що знає про це і запевнив,
що його майно описуватися не буде.

З твердженням апеляції захисника,
що такі дії потерпілого не мають
логічного обґрунтування не можна
погодитися, оскільки ОСОБА_3 в суді
пояснив, що він змушений був погодитися
на умови ОСОБА_12, так як побоювався, що
власники двох автомобілів, які він
продав по довіреності, будуть
пред'являти до нього претензії, мати,
яка проживає в будинку не перенесе опис
будинку та майна в ньому, а сам він
вважав, що сплативши за рішенням суду 1
тис. грн., визнає себе винним в продажу
неліцензійних дисків, що обумовить
порушення щодо нього кримінальної
справи.

Суд обґрунтовано поклав покази
потерпілого ОСОБА_3 в основу вироку по
даному епізоду, оскільки вони
узгоджуються з іншими доказами.

Так, свідок ОСОБА_13 показав, що в
2011 році працював в ПАТ «УкрСиббанк», в
березні-квітні 2011 року до нього
звернувся ОСОБА_2, з яким він
підтримував дружні стосунки та
попросив надати рахунок, на який могли
бути перераховані гроші з найменшою
комісією. Він звернувся до іншого
працівника банка, так як у нього не було
свого рахунку, ОСОБА_5 дав номер свого
рахунку, а він, ОСОБА_13, повідомив його
ОСОБА_2 В травні 2011 року ОСОБА_2 по
телефону запитав, чи надійшли кошти на
цей рахунок. Він про це запитав у
ОСОБА_5, який підтвердив, що на рахунок
надійшло 17000 грн., зняв їх та передав
йому, а він віддав гроші ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_5 підтвердив такі
покази ОСОБА_13 і те, що в середині
травня 2011 року на його рахунок надійшло
17000 грн., які він зняв та передав ОСОБА_13
Пізніше, в червні 2011 року на той же
рахунок надійшли гроші в сумі 8000 грн.,
які йому не належали, про що він
повідомив ОСОБА_13

ОСОБА_8 засвідчила в суді, що в
червні 2011 року вона на рахунок, який їй
повідомив ОСОБА_2, за його вимогою
перерахувала 8000 грн. в ПАТ
«УкрСиббанк».

Покази вказаних свідків щодо
номеру рахунку та реквізитів банку
співпадають, і спростовують доводи
апеляції адвоката, що цей рахунок було
відкрито для таємного зайняття
бізнесом, та свідчать про єдину схему
шахрайства щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_8,
фактичні обставини по другому епізоду
апелянтом не оспорюються.

Свідок ОСОБА_11 в суді підтвердив,
що в травні 2011 року за проханням ОСОБА_3
він перерахував 17000 грн. на рахунок в
ПАТ «УкрСиббанк», який той йому
повідомив.

Твердження апеляції захисника, що
покази потерпілого не співпадають з
вказаними показами ОСОБА_11 є
необґрунтованими, оскільки, як
вбачається з протоколу судового
засідання /т.2, а.с. 22-23/ ОСОБА_3 наведених
у апеляції захисника показів не давав.

І його пояснення цілком
співпадають зі свідченнями ОСОБА_11,
такі покази підтверджуються заявою на
переказ готівки №242 від 12.05.2011 року,
відповідно до якої ОСОБА_11 перерахував
ОСОБА_5 на картковий рахунок наданий
ОСОБА_2 потерпілому 17000 грн. /т.2, а.с. 94/,
банківськими документами, згідно з
якими 12.05.2011 року рахунок ОСОБА_5 був
поповнений на 17000 грн., 13.05.2011 року
вказану суму було знято /т.1, а.с. 142-147/, а
07.06.2011 року на цей рахунок надійшло від
ОСОБА_8 8000 грн.

Свідок ОСОБА_14 в суді підтвердила,
що в неї на виконанні було виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_3
боргу в сумі 1324,95 грн., і вона винесла
постанову про арешт 2-х автомобілів, що
належали йому, а також в травні нею були
проведені виконавчі дії по перевірці
майнового стану ОСОБА_3 Такі дані
підтверджуються матеріалами
виконавчого провадження відносно
потерпілого /т.2, а.с. 100-118/.

Наведені та інші перевірені по
справі докази, викладені у вироку,
підтверджують висновок суду про
винність ОСОБА_2 у вчиненні в травні 2011
року шахрайства щодо ОСОБА_3, а заява
захисника в апеляції про відсутність
беззаперечних та допустимих доказів є
неспроможною.

Також слід визнати
необґрунтованим довод адвоката про
зайву кваліфікацію дій засудженого за
ст. 364 ч.1 КК України.

Як встановлено, ОСОБА_2 з березня
2011 року включно до 07.06.2011 року займав
посаду заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Білозерського районного управління
юстиції у Херсонській області, і в цей
період, саме використовуючи своє
службове становище посягнув на майно
ОСОБА_3, ОСОБА_8, чим підірвав авторитет
і престиж органу державної влади.
Тобто, використовуючи свою посаду
заступника начальника виконавчої
служби, діючи всупереч інтересам
служби, прагнув та одержав незаконну
матеріальну винагороду.

Таким чином, підстав для
скасування вироку в частині засудження
ОСОБА_2 за ст.ст. 190ч.1; 364ч.1 КК України та
пере кваліфікування його дій по
другому епізоду з ч.2 на ч.1 ст.190 КК
України, як про це вказано в апеляції
адвоката, колегія суддів не знаходить.

Дії ОСОБА_2 судом правильно
кваліфіковані.

Відносно визначеного засудженому
покарання, то колегія суддів вважає, що
призначене ОСОБА_2 покарання у вигляді
виправних робіт є необхідним і
достатнім для його виправлення і
попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується оскарження дій, то
судом розглядалася скарга на дії
слідчого і по ній прийнято рішення,
оскарження в такому порядку дій
оперуповноваженого, КПК України не
передбачено.

На підставі викладеного апеляції
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Херсонської області,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію адвоката ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок
Білозерського районного суду
Херсонської області від 09 листопада 2012
року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Судді: