Справа № 368/494/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/482/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 28.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
«28» квітня 2015 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 березня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відносно засудженого ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з ухвалою, 11.03.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_11 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про умовнодострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у відношенні засудженого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ємільчине, Житомирської області, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого 07 лютого 2012 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд вказав, що за час відбуття покарання характеризувався не завжди позитивно, що проявилося в тому, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_10 мав три дисциплінарні стягнення, хоча, при цьому мав сім заохочень.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_10 остаточно ще не став на шлях виправлення і тому не заслуговує, згідно ст. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Не погоджуючись з даною ухвалою, засудженим подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу, а подання про умовно-дострокове звільнення задовольнити. На думку апелянта, суд, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, не врахував думку представника виправної колонії, також той факт, що у потерпілої до нього ніяких матеріальних та моральних претензій немає. Також апелянт посилається на те, що за вказані судом стягнення він поніс сурове покарання. Крім цього, апелянт вказує на цілий ряд захворювань та на сумлінне відношення до роботи, дотримуючись розпорядку та дисципліни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виступ засудженого, який наполягав на задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення, апеляційний суд, обговоривши доводи скарги, та вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

ОСОБА_10 засуджений за необережний тяжкий злочин до покарання у виді позбавлення волі та на момент подачі подання фактично відбув більше половини строку покарання, а тому до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Однак, відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_10 , окрім наявних заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, має три дисциплінарні стягнення за вживання спиртних напоїв, а тому, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_10 не довів своє виправлення і його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є вмотивованою та законною.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 березня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відносно засудженого ОСОБА_10 без зміни.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ