Ухвала

іменем україни

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_8,
суддів:ОСОБА_9, ОСОБА_10,
розглянув в судовому засіданні 11 червня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року.

Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

такого, що судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього особистого майна, що йому належить.

За вироком суду, ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 12 серпня 2014 року приблизно о 03.00 год., на узбіччі автодороги «Житомир-Ставище» неподалік автобусної зупинки «Ставище» з метою відкритого заволодіння майном ОСОБА_7 вчинив на нього напад із застосуванням насильства, а саме завдав одного удару кулаком по голові та кілька ударів кулаками обох рук в обличчя потерпілого, від яких він впав в кущі на узбіччі дороги. Після цього ОСОБА_5, тримаючи у руці ножа, погрожував ОСОБА_7 його застосуванням та вимагав передачі грошових коштів та особистих речей. Відкрито заволодівши грошовими коштами та майном потерпілого на загальну суму 9 275,79 грн, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року зазначений вирок, у тому числі щодо ОСОБА_5 змінено. Дії ОСОБА_5 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 187 КК на ч. 2 ст. 186 цього Кодексу. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В іншій частині вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну ухвали апеляційного суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, звільнивши останнього від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. В обґрунтування зазначених вимог посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, за обставин встановлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним.

При призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_5, який раніше не судимий, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, однак рахується на обліку у лікаря психіатра та має негативну характеристику по місцю проживання.

Крім того, суд взяв до уваги обставини, що пом'якшують покарання, якими визнав добровільне відшкодування потерпілому завданої матеріальної шкоди, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При цьому суд першої інстанції, зваживши на наявність у ОСОБА_5 декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, прийшов до правильного висновку про можливість застосування до нього положень ст. 69 КК та призначення йому покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 187 цього Кодексу.

Крім того, зі змісту ухвали апеляційного суду убачається, що захисник з аналогічним питанням про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням звертався до суду апеляційної інстанції. Однак, апеляційний суд, погодившись із визначеною судом першої інстанції мірою покарання, у тому числі із застосуванням ст. 69 КК, обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від його відбування з випробуванням. При цьому, суд, зваживши на зменшення об'єму обвинувачення, взяв також до уваги більш активну роль ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Таким чином, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання погоджується і колегія суддів.

Наведені у касаційній скарзі доводи захисника були в повному обсязі враховані судами першої та апеляційної інстанцій та, попри їх сукупність та зміст, вони не спростовують правильність визначення судами форми відбування покарання, оскільки не применшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення настільки, щоб можна було прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, а тому колегія суддів не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2015 року щодо ОСОБА_5.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10