Справа № 314/2981/15-к
Провадження № 1-в/314/687/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, під час відбування покарання був працевлаштований, має заохочення, стягнень не має, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 01 серпня 2013 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 122, ч. 1, ч. 4

ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 липня 2014 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не відбуту частину покарання скорочено наполовину, в установах виконання покарань знаходиться з 11 листопада 2013 року. Під час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 16 листопада 2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушує, стягнень не має, 2 рази заохочувався. Працевлаштований на дільниці Цех № 3, надану роботу виконує, але потребує контролю. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення» та «Духовне відродження». На заходи виховного впливу реагує задовільно. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Вільнянському слідчому ізоляторі з 11 листопада 2013 року по 16 листопада 2013 року засуджений

ОСОБА_4 вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 16 листопада 2013 року ОСОБА_4 відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), є практично здоровим та працездатним, про що свідчить медична довідка, проте працевлаштований лише протягом листопада 2013 року - квітня 2014 року, листопада 2014 року, а також безпосередньо перед вирішенням питання про умовно-дострокове звільнення протягом лютого-травня 2015 року, що об`єктивно підтверджено довідками про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати. При цьому норми виробітку у засудженого лише у грудні 2013 року та січні 2014 року не перевищували 50 % та складали 62,2 %, 63,4 % відповідно, а у березні 2014 року взагалі складали 0,8 %, у квітні 2014 року - 0 %.

Згідно з довідкою, з 1203,95 грн. за виконавчим документом за весь період відбування покарання (з 16 листопада 2013 року по теперішній час) засуджений

ОСОБА_4 спромігся «напрацювати» на утримання з нього на користь стягувача грошових коштів лише у сумі 200,00 грн.

Згідно з довідкою, засуджений у період з 2014 по 2015 роки залучається до робіт з благоустрою місць позбавлення волі. Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_4 заперечував факт його участі у суспільно-корисній праці.

Таке відношення засудженого до праці свідчить про свідоме ухилення від виконання цивільно-правових зобов`язань за вироком суду, а також одночасно вказує на суб`єктивне відношення засудженого до вчиненого злочину та його наслідків.

Формально ОСОБА_4 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 2 рази заохочувався правами начальника відділення, стягнень не мав. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 16 листопада 2013 року по 19 грудня 2014 року, тобто більше року з моменту прибуття до виправної установи, протягом цього часу майже не працював. Більш активно залучатися до праці, а також сумлінно дотримуватися норм поведінки, заслуговуючи заохочення, засуджений розпочав з грудня 2014 року, тобто безпосередньо перед настанням передбаченої законом пільги щодо застосування ст. 81 КК України (2/3 строку покарання відбув 03 березня 2015 року).

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_4 не приймав участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів, так само не приймав засуджений участі у роботі самодіяльних організацій тощо.

Так, з характеристики, наданої адміністрацією Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), вбачається, що засуджений ОСОБА_4 приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення» та «Духовне відродження». Однак, матеріали особової справи засудженого містять відомості про те, що ОСОБА_4 з 16 листопада 2013 року включений до програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», «Правова просвіта», «Фізкультура і спорт». Відомостей про участь засудженого в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Духовне відродження» матеріали особової справи взагалі не містять. Крім того, у судовому засіданні засуджений заперечував будь-яку участь у реалізації цих програм, не зміг навіть згадати на участь у яких програмах він подавав заяву по прибуттю до Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101).

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу (а саме часу, який безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення) пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Крім того, суд враховує, що до засудженого вже застосовано заохочувальну норму, а саме ст. 85 КК України, ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скорочено наполовину не відбуту частину покарання, з призначених судом 3 років 6 місяців позбавлення волі засудженому скорочено строк покарання на 1 рік 6 місяців 9 днів. На думку суду, відбута ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

14.07.2015
14.07.2015