Справа № 152/148/15-к
В И Р О К
іменем України
16 лютого 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

Обвинувачений ОСОБА_4 8 січня 2015 року, приблизно о 20 годині 15 хвилин, їдучи електропотягом сполученням Вінниця-Жмеринка, у вагоні під пасажирським сидінням знайшов металевий ніж з рукояткою, який привласнив та переніс до себе додому, де зберігав у будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
25.01.2015 року, йдучи в магазин в с. Копистирин, обвинувачений ОСОБА_4 взяв вказаний ніж із собою та носив в лівій зовнішній кишені куртки, без передбаченого законом дозволу.
25.01.2015 року приблизно о 14 годині 30 хвилин в с. Копистирин по вул. Польова, біля вагового приміщення СФГ «Відродження», де був зупинений обвинувачений ОСОБА_4 працівниками Шаргородського РВ УМВС для встановлення та перевірки його особи, під час його особистого огляду працівниками міліції в зовнішній кишені куртки, у яку був одягнутий ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено ніж, котрий останній носив без передбаченого законом дозволу.
Згідно з висновком експерта за №27-Х від 27.01.2015 року, ніж, вилучений у ОСОБА_4 , є холодною зброєю колюче-ріжучої дії, виготовлений заводським способом по типу мисливських ножів загального призначення.
Враховуючи викладене, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України.
Відтак, його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст.263 КК України, як носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Сторони угоди надали згоду на призначення узгодженого покарання.
В угоді зазначено, які зобов`язання взяв обвинувачений ОСОБА_4 щодо беззастережного визнання винуватості, співпраці з правоохоронними органами у викритті, виявленні та припиненні інших відомих йому кримінальних правопорушень та осіб, що їх вчинили.
Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді ста шістдесяти годин громадських робіт.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.
Також обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.263 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 08.01.2015 року їхав у електропотягу із м. Вінниці до м. Жмеринка, де під сидінням знайшов ніж, який вирішив забрати додому та використовувати для власних потреб у господарстві. Ніж він привіз і зберігав у своєму домогосподарстві в АДРЕСА_1 , використовував його у господарстві, а також, без відповідного дозволу, носив із собою. 25.01.2015 року приблизно о 15 годині він ішов до магазину, що знаходиться в центрі с. Копистирин, при цьому ніс із собою ніж, але біля території СФГ «Відродження» був зупинений працівниками міліції, які виявили та вилучили у нього ніж.
ОСОБА_4 пояснив, що розуміє вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді ста шістдесяти годин громадських робіт, заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини та співпраці з правоохоронними органами з метою викриття, виявлення та припинення інших відомих йому кримінальних правопорушень та осіб, що їх вчинили.
ОСОБА_4 пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Вислухавши прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 , перевіривши угоду на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.
Згідно із ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.263 КК України, яка, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як злочин середньої тяжкості, від цього злочину потерпілих немає.
Зміст угоди про визнання винуватості від 30.01.2015 року, укладеної між прокурором Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , відповідає вимогам, встановленим в ст. 472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та обов`язки обвинуваченого щодо співпраці з правоохоронними органами; узгоджене покарання та згода обвинуваченого ОСОБА_4 на призначення покарання; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; характер обвинувачення за ч.2 ст.263 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання.
Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , відповідає вимогам КПК України; дії ОСОБА_4 , що виразилися у носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, вірно кваліфіковані за ч.2 ст.263 КК України; фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 наявні; узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України.
Відтак, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором Шаргородського району ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням п.1 ч.3 ст.314 та ч.2 ст.474 КПК України.
За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.263 КК України, і обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання за ч.2 ст.263 КК України у виді громадських робіт строком на сто шістдесят годин, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, особі винного. При цьому, суд враховує відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, та вважає, що дане покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до вимог ст.315 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 суд не вбачає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Речовий доказ ніж, що знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області (а.с.23), підлягає знищенню, відповідно до вимог п.3 ч.9 ст.100 КПК України.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.
Зокрема, відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 27.01.2015 року за №27-Х вбачається, що у справі проведено трасологічну експертизу (а.с.25-29). Вартість проведення судової трасологічної експертизи становить 393,12 грн. (а.с.25). Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 393,12 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-377, 472, 473, 474, 475, п.1 ч.3 ст.314, ст. 100 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді громадських робіт строком на сто шістдесят годин.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 393 (триста дев`яносто три) гривні 12 копійок на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Вінницькій області.
Речовий доказ: ніж знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1