У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9
суддів:ОСОБА_10, ОСОБА_11.,
при секретарі захисника за участю прокурора ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0013028, за обвинуваченням

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого вироком Личаківського районного суду м. Львова від 2 грудня 2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 25 січня 2013 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено певні обов'язки передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено, постановлено стягнути на її користь з ОСОБА_7 66559 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.

21 жовтня 2013 року, в період часу з 10 години 20 хвилин по 11 годину ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа відчинив замок вхідних дверей та проник до квартири АДРЕСА_2, звідки таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_8, на загальну суму 66559 грн., спричинивши останній матеріальну шкоду на зазначену суму.

У касаційній скарзі, прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій засудженого та доведеності його вини, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення та його особі внаслідок м'якості та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Зокрема, зазначає, що суди неналежним чином мотивували своє рішення про звільнення засудженого від відбування покарання, а апеляційний суд при розгляді апеляції прокурора, лише формально перерахував обставини, що пом'якшують покарання, не навівши підстави, через які відхилив апеляцію чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 зазначає, що вважає судові рішення по справі законним та обґрунтованими, а тому просить їх залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_13, який підтримав касаційну скаргу частково та просив ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, думку захисника ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні ним зазначеного у вироку кримінального правопорушення по суті не оспорюються у касаційній скарзі, відповідають фактичним обставинам і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким судом дано належну оцінку. Кваліфікація дій засудженого також прокурором у касаційній скарзі не оскаржується.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та даним про його особу, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів справи, при вирішенні питання про призначення засудженому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону. Зокрема, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким. Крім того, судом враховано, позитивну характеристику засудженого за місцем роботи та проживання, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та відшкодував потерпілій заподіяну шкоду. Також, судом враховано думку потерпілої, яка звернулася з заявою до суду, про те, що не має претензій до ОСОБА_7 відмовилась від цивільного позову та просила не позбавляти засудженого волі.

З урахуванням сукупності обставин, що пом'якшують покарання, місцевий суд прийняв обґрунтоване рішення про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено, та прийняв рішення про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним основного покарання, встановивши іспитовий строк, передбачений ч. 3 ст. 75 КК України та поклавши певні обов'язки передбачені ст. 76 КК України.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва погодилася з висновками суду першої інстанції і залишила вирок в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням без зміни, про що в ухвалі наведено мотиви прийнятого рішення.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11