У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Гриціва М.І. та
Коротких О.А.,

за участю прокурора

Яковенко Р.І.,

засуджених

ОСОБА_1 і
ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні в місті Києві 25 березня
2008 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який
брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, і касаційними
скаргами засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16
листопада 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста
Волгограда (Російська Федерація), жителя міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області, такого, що не має судимості (на підставі
ст. 89 КК України), -

засуджено
за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років з конфіскацією всього майна,
яке є його власністю.

За ч. 5 ст.27 і ч. 2 п. 6 ст. 115 КК
України ОСОБА_1 виправдано.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя
міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, раніше судимого 7 серпня 2003
року за ст. 15 і ч. 2 ст.
186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, 20 липня 2005 року
звільненого від подальшого відбування покарання
за амністією, -

засуджено
за ч. 2 п. 6 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю, а
за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупність злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

За вироком суду постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 350 000 гривень
на покриття заподіяної злочинами моральної шкоди.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнані судом
винними і засуджені за злочини, вчинені ними за таких обставин.

27 лютого 2007 року ОСОБА_1 зустрів
ОСОБА_2 і запропонував йому поїхати до знайомого ОСОБА_4 та забрати борг, на що ОСОБА_2 погодився.

У той же день, близько 11-ї години 45
хвилин ОСОБА_1 і ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою на розбійний напад, прийшли до квартири АДРЕСА_1, де проживав ОСОБА_4, і почали вимагати в нього
дати 100 гривень, але потерпілий відмовився дати гроші. Тоді вони,
продовжуючи дії на заволодіння чужим майном, проникли до помешкання,
ОСОБА_2 продовжував вимагати гроші,
вдарив ОСОБА_4 не менше
двох разів в обличчя і звалив на підлогу, затягнув до спальні й знову вдарив у груди. ОСОБА_1 у той час шукав гроші
у помешканні потерпілого. Оскільки потерпілий
кричав та кликав на допомогу, ОСОБА_2, вийшовши за межі домовленості про розбійний напад, однією
рукою схопив ОСОБА_4 за шию і здавив горло, а другою рукою
закривав йому рот і ніс, внаслідок чого потерпілий помер від асфіксії.
Крім того, ОСОБА_4 було заподіяно численні
тілесні ушкодження у виді синців, саден голови, рук, тулуба, переломи чотирьох ребер та інші тілесні ушкодження, які віднесено до різного ступеня
тяжкості.

Не знайшовши у квартирі потерпілого
грошей, ОСОБА_1 заволодів двома мобільними телефонами «Нокія 1100» і «Нокія 1112»
загальною вартістю 800 гривень, після чого обидва злочинці залишили місце
злочину.

У касаційному поданні прокурор, який
брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, порушує питання про скасування
вироку щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та направлення
справи на новий судовий розгляду зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним
застосуванням кримінального закону та невідповідністю висновків суду фактичним
обставинам справи. Зокрема, прокурор вважає неправильним
рішення суду про наявність у діях ОСОБА_2 ексцесу виконавця на вбивство ОСОБА_4 і виправдання ОСОБА_1 за ст. 115
КК України й перекваліфікацію дій
останнього з ч 4 ст. 187 на ч. 3 цієї статті. На думку прокурора у справі є докази, що підтверджують
обставини вчинення умисного вбивства
потерпілого за співучасті ОСОБА_1 Посилається на те, що суд не дав оцінки всім наявним у справі доказам, а
вирок суду не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону.

Із змісту заперечення, поданого
захисником ОСОБА_5 на касаційне подання прокурора, вбачається, що він не
погоджується з доводами касаційного подання, вважає їх необґрунтованими,
в зв'язку з чим вважає, що касаційне подання задоволенню не підлягає.

Як убачається із змісту касаційної
скарги ОСОБА_2, він не погоджується із вироком суду, яким його засуджено за
участь в розбійному нападі на ОСОБА_4 та його умисному вбивстві, посилається на
те, що судом взято в основу обвинувачення, зокрема, його показання на
досудовому слідстві, в яких він себе обмовив. Такі показання він
давав унаслідок протиправних дій
працівників правоохоронних органів, які примусили його обмовити себе.
Фактично він злочинів не вчиняв і засуджений незаконно. Посилається
на те, що у справі не допитано свідків, які б могли підтвердити його
показання про непричетність до злочинів, судом безпідставно
відхилялися його клопотання, допускалися інші порушення закону. Просить
прийняти справедливе рішення.

Засуджений
ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі по суті порушує питання про пом'якшення йому
міри покарання.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, прокурора Яковенко Р.І., яка не
підтримала касаційне подання прокурора, пояснення засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
які підтримали касаційні скарги й просили прийняти рішення про направлення
справи на додаткове розслідування, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи касаційного подання та скарг, колегія суддів вважає, що вони
задоволенню не підлягають.

Судом
правильно встановлено фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований
висновок про доведеність винності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні злочинів. Такий
висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених
у судовому засіданні доказах.

У судовому
засіданні ОСОБА_1 винним себе у вчиненні вбивства не визнав, а за епізодом
розбійного нападу визнав винним себе частково і при цьому пояснював, що у день
події зустрівся з ОСОБА_2 та запропонував йому забрати борг у ОСОБА_4 На дану
пропозицію ОСОБА_2 погодився і вони прибули до помешкання потерпілого. Коли
ОСОБА_4 відмовив у поверненні боргу, ОСОБА_2 почав бити його. У той час він
шукав у помешканні потерпілого гроші, але не знайшов і забрав два мобільних телефони. Ці телефони
у той же день продали на базарі. Під час досудового слідства при допиті у
якості обвинуваченого у присутності захисника ОСОБА_1 фактично давав аналогічні
пояснення, при цьому він доповнив, що бачив як ОСОБА_2 душив ОСОБА_4 Ці
показання він також підтвердив і в ході проведення очної ставки між ним та
ОСОБА_2

ОСОБА_2 у судовому засіданні своєї
винності у вчиненні злочинів не визнав, заперечував будь-яку причетність до
вчинених злочинів, однак не оспорював того факту, що в день подій бачився з
ОСОБА_1, бачив у останнього мобільні телефони, один з яких було продано. Однак
в ході досудового слідства, зокрема, під час допиту в присутності захисника в
якості підозрюваного ОСОБА_2 показував, що він разом з ОСОБА_1 з метою забрати
борг їздили до ОСОБА_4 додому. Оскільки потерпілий відмовився віддавати гроші, він ударив його
кулаком по обличчю, заштовхав у квартиру, де продовжив побиття. У той же час ОСОБА_1 шукав у помешканні
гроші, однак не знайшов, а тому забрав два мобільні телефони. Згодом один з телефонів вони продали
на базарі.

Однак,
винність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні злочинів підтверджена наявними у справі
доказами.

Потерпіла
ОСОБА_3 показала, що у день події вона повернулася додому і виявила тіло свого
чоловіка з ознаками насильницької смерті, у помешканні був безлад та викрадено
два мобільні телефони.

Із показань
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що вони займаються купівлею-продажем
мобільних телефонів на центральному базарі в місті Кривому Розі і 27 лютого
2007 року у період з 13-ої до 14-ої години до них підходили ОСОБА_8 та ОСОБА_2
й пропонували купити мобільний телефон. ОСОБА_6 купив у ОСОБА_8 один телефон за
100 гривень, через кілька годин ОСОБА_8 передзвонив ОСОБА_6 просив повернути
йому телефон.

Із показань
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 убачається, що вони мешкали в одному будинку з
родиною ОСОБА_4. 27 лютого 2007 року близько 12-ої години чули шум бійки, крики
у квартирі поверхом вище, а згодом дізналися про вбивство їхнього сусіда
ОСОБА_4, що мешкав поверхом вище.

Під час
огляду місця події у квартирі було виявлено труп ОСОБА_4 з ознаками насильницької смерті. Крім того, на місці події було виявлено сліди
взуття, які за висновком трасологічної експертизи залишено вилученими у ОСОБА_8
черевиками.

Відповідно
до даних відповідних протоколів у ОСОБА_7 вилучено мобільний телефон, який він
купив у ОСОБА_8, а також у ОСОБА_11 вилучено мобільний телефон, який їй передав
її чоловік ОСОБА_1

Під час
відтворення обстановки та обставин події за участі ОСОБА_1, він детально
розповів про обставини вчинення ним разом з ОСОБА_2 злочину.

Висновками
судово-медичних експертиз встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала 27 лютого 2007
року близько 13-ої години від механічної асфіксії через здавлювання шиї та
перекриття зовнішніх отворів дихальних шляхів, а також було виявлено численні
садна на голові, тілі, кінцівках.

Сукупність
цих та інших наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_1
і ОСОБА_2 спільно вчинили розбійний напад на ОСОБА_4, а ОСОБА_2 ще й убив цього
потерпілого із корисливих мотивів. Тому викладені у касаційних скаргах доводи
про незаконність засудження ОСОБА_2 і ОСОБА_1 колегія суддів вважає
необґрунтованими.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те,
що в діях ОСОБА_2 містяться ознаки ексцесу виконавця на вбивство ОСОБА_4 Такого
висновку суд дійшов шляхом ретельного аналізу як первинних показань ОСОБА_2 і
ОСОБА_1, так і тих, які ними було дано у ході досудового слідства, в тому числі
й при проведенні слідчих дій за участі захисників, а також довідки-аналізу
телефонного зв'язку з деталізацією дзвінків між цими засудженими, відповідно до
якої було встановлено час і місце перебування їх як абонентів мобільного
зв'язку. Тому колегія суддів вважає необґрунтованими викладені у касаційному
поданні прокурора доводи про те, що судом неправильно було встановлено фактичні
обставини справи і ОСОБА_1 не притягнуто до відповідальності за вчинення умисного
вбивства у співучасті з ОСОБА_2 Переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 цього
злочину у справі немає.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 2 п. 6 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 - за ч. 3 ст. 187 КК України є правильною. Колегія суддів не може
погодитися в даному випадку із доводами касаційного подання про неправильну
кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 187 КК України і необхідність їх
перекваліфікації на частину 4 цієї статті. Як правильно було встановлено судом,
умисел ОСОБА_1 був направлений на вчинення спільного з ОСОБА_2 розбійного
нападу на ОСОБА_4 Умисне вбивство цього
потерпілого було вчинено самостійно ОСОБА_2 у результаті ексцесу виконавця, тому від дій ОСОБА_1 тяжких наслідків не
настало.

Що стосується покарання, то воно визначено
судом обом засудженим у відповідності до вимог ст. 65 КК України з урахуванням
характеру і ступеня суспільної небезпечності вчинених злочинів, обставин справи та всіх даних про особу
засуджених, які впливали на визначення виду і розміру покарання. Колегія суддів
вважає, що призначене покарання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є в даному випадку необхідним і достатнім й
таким, що пом'якшенню не підлягає. Тому доводи скарг про невиправдану суворість
покарання є безпідставними.

Порушень чинного законодавства, які
б істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, в тому числі й ті, на які є посилання у
скаргах, не виявлено. Зокрема, в судовому засіданні перевірялися доводи скарги
ОСОБА_2 про застосування незаконних методів ведення слідства щодо нього, вони
свого підтвердження не знайшли, про що у вироку наведено ґрунтовні мотиви.

Керуючись ст. ст. 394 -
396 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

касаційне подання прокурора, який
брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, та касаційні
скарги засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада
2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

С у д д і:

Паневін В.О. Гриців М.І. Коротких О.А.