АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1622/3354/2012
Номер провадження 11/786/334/2013
Категорія ч.3 ст. 355 КК - Т.З.
Головуючий у 1-й інстанції Микитенко
Доповідач ап. інст. Юренко Л. А.
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого судді Юренко Л.А.

суддів Лісіченко Л.М.,
Маліченка В.В.

при секретарях
Григоровій М.В., Котенко А.О. , Муравйову
Ю.І.

з участю прокурора
Гомлі О.В.

захисників ОСОБА_2,
ОСОБА_3

засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

розглянувши кримінальну справу за
апеляцією прокурора, який брав участь в
суді першої інстанції, на вирок
Октябрського районного суду міста
Полтава від 16 січня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Октябрського районного суду
міста Полтава від 16 січня 2013 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець
міста Полтава, має на утриманні
неповнолітню дитину, судимий:

- 20 грудня 2001 року за ч.1 ст. 81 КК
України на 2 роки позбавлення волі з

застосуванням ст. 75 КК України на
іспитовий строк 2 роки.

25 жовтня 2002 року направлений в місця
позбавлення волі;

- 11 червня 2003 року за ч. 2, 3ст.
185, ст. 70 КК України на 3 роки 8 місяців

позбавлення волі;

- 1 квітня 2004 року за ч.2 ст. 229-6, ст.
70, 71 КК України на 4 роки

позбавлення волі.

12 липня 2005 року звільнений умовно -
достроково на невідбутий строк -

1 рік 3 місяці 1 день, -

-26 березня 2012р.за ч.2ст15, ч.1 ст.190, ч.2 ст.15,
ч.2 ст.199, ч.2 ст.199 КК України, з
врахуванням змін, внесених ухвалою
колегії Апеляційного суду Полтавської
обл. від 19.7.2012 року на 5 років 3 місяці
позбавлення волі,

- 29 серпня 2012р. за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70КК
України на 5 років 3 місяці

позбавлення волі,

- 27 березня 2012 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.199,
ч.2 ст. 199, 70 КК України на 5 років 3 місяці
позбавлення волі, -

засуджений:

за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки
позбавленні волі,

за ч.3 ст. 355 КК України 5 років
позбавлення волі,

за ч з ст.185 КК України на 3 роки
позбавлення волі,

за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим призначено 5
років позбавлення волі.

В силу ч.4 ст. 70 КК України
поглинення менш суворого покарання
більш суворим призначено 5 років 3
місяці позбавлення волі.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканець

АДРЕСА_1, не судимий, -

засуджений за ч.3 ст.355 КК України на 4
роки позбавлення волі,

за ч. 3 ст. 185 КК України - на 3
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим призначено 4
роки позбавлення волі, в силу ст. 75 КК
України звільнений від покарання на
іспитовий строк 2 роки.

За ч.2 ст.187 КК України виправданий
на підставі п.2 ст. 6 КПК України 1960р.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,

мешканець АДРЕСА_1,
не судимий, -

засуджений за ч.3 ст.355 КК України на 4
роки позбавлення волі, в силу ст. 75 КК
України звільнений від покарання на
іспитовий строк 2 роки.

ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4,

мешканець .
АДРЕСА_1, не судимий, -

засуджений за ч.3 ст.355 КК України на 4
роки позбавлення волі, в силу ст. 75 КК
України звільнений від покарання на
іспитовий строк 2 роки.

До ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
застосована ст. 76 КК України.

Цим же вироком засуджений за ч.2
ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України ОСОБА_6, вирок
стосовно якого не постановляється.

Засуджені визнані винними у
вчиненні таких злочинів.

Еп.1.

23 липня 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9
та ОСОБА_6 домовились, що останній
відвезе їх автомобілем з села
Решетилівка до міста Полтава за умови
спільної оплати за пальне. Близько 23
години поблизу автозаправної станції в
селі Горбанівка Полтавського району,
коли всі вийшли з автомобіля, ОСОБА_4
відкрито викрав майно потерпілого
ОСОБА_9, вихопивши у нього 320 грн. та
мобільний телефон з чохлом загальною
вартістю 1250 грн.

Під час цих дій потерпілий ОСОБА_9
вихопив із сумки ніж і намагаючись
втекти, наніс ножем ОСОБА_4 удар в
область живота, спричинивши тяжкі
тілесні ушкодження.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5, вважаючи, що ОСОБА_9
напав на ОСОБА_4 та оцінюючи ситуацію,
що склалася, як загрозливу для життя та
здоров'я, діючи в стані оборони, збили
ОСОБА_9 з ніг та нанесли йому удари по
тулубу, спричинивши легкі тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний
розлад здоров'я та середньої тяжкості
тілесні ушкодження. ОСОБА_9 вдалось
втекти з місця події.

ОСОБА_6, виявивши у своєму автомобілі
майно потерпілого ОСОБА_9: сумку з
відеокамерою вартістю 1599 грн. та іншими
речами, всього на суму 2892 грн. 80 коп.,
таємно викрав їх. Відеокамеру та сумку
продав, виручені гроші витратив на
власні потреби.

Еп.2.

В ніч з 18 на 19 квітня 2011 року ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння, за
попередньою змовою між собою,
застосовуючи насильство, небезпечне
для життя і здоров'я потерпілого та
погрози такого насильства, примушували
ОСОБА_10 повернути ОСОБА_7 та ОСОБА_8 борг
в сумі 3000 грн. за виконані в листопаді
2010 року будівельні роботи.

При цьому ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
проти волі ОСОБА_10 привезли його в село
АДРЕСА_1 та завели в гараж ОСОБА_7, де
разом з ОСОБА_5 з метою повернення боргу
наносили потерпілому удари в голову,
обличчя, по тулубу спричинивши
фізичний біль та легкі тілесні
ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я та
погрожували насильством, небезпечним
для життя і здоров'я потерпілого.

Продовжуючи дії, направлені на
примушування ОСОБА_10 до повернення
боргу, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 23 листопада 2011
року, приїхавши додому до потерпілого,
знову погрожували йому застосуванням
насильства.

Еп. 3

В жовтні 2011 року ОСОБА_4 за попередньою
змовою з ОСОБА_5 проникли до підсобного
приміщення будинку АДРЕСА_2, звідки
викрали належні ОСОБА_11 чотири мішки
шпаклівки «Кнауф» вартістю 195 грн.

Еп.4.

17 жовтня 2011 року ОСОБА_4, знаходячись в
магазині в місті. Полтава, викрав з
вітрини належний ОСОБА_12 мобільний
телефон «Самсунг» вартістю 1000 грн.

Стягнено солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь потерпілого ОСОБА_11 195 грн.
матеріальної шкоди і з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_12 - 1000 грн. матеріальної
шкоди.

В апеляції прокурора, який брав участь
в суді першої інстанції, ставиться
питання про скасування вироку та
постановлення нового через
неправильне застосування
кримінального закону та м'якість
призначеного покарання. Прокурор
стверджує, що суд допустив помилку,
перекваліфікувавши дії ОСОБА_4 із ч.2 ст.
187 на ч.2 ст. 186 КК України, дії ОСОБА_6 - із
ч.2 ст. 187 на ч.2 ст. 185 КК України та
виправдавши ОСОБА_5 за ч.2 ст.187 КК
України. Зазначає, що суд безпідставно
перекваліфікував дії ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із ч.3 ст. 189 КК України
на ч.3 ст. 355 КК України. В обґрунтування
необхідності кваліфікації дій ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187 КК України,
прокурор посилається на показання
потерпілого, протокол огляду місця
пригоди, висновки судово - медичної
експертизи. Ставлячи в резолютивній
частині апеляції питання про
необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 189 КК
України, прокурор фактично не
обґрунтував свою позицію. Просить
скасувати вирок суду та постановити
новий, яким засудити:

- ОСОБА_4 за ч.2 ст. 187 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна, за ч.3 ст. 355 КК
України на 6 років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому
майна, та з врахуванням покарання,
призначеного судом за ч.2, ч.3 ст. 185 КК
України за сукупністю злочинів в силу
ч.1, 4 ст. 70 КК України призначити 8 років 6
місяців позбавлення волі;

- ОСОБА_7 за ч.2 ст. 189 КК України на 4 роки
позбавлення волі, за ч.3 ст. 189 КК України
на 6 років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому
майна, на підставі ч.1 ст. 70 КК України
призначити 6 років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому
майна;

- ОСОБА_5 за ч.2 ст. 187 КК України 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна, за ч.3 ст. 189 КК
України 6 років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому
майна та з врахуванням покарання,
призначеного судом за ч.3 ст. 185 КК
України за сукупністю злочинів в силу
ч.1 ст. 70 КК України призначити 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна;

ОСОБА_8 за ч.3 ст. 189 КК України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна.

Поставивши в апеляції питання про
скасування вироку в частині
призначеного покарання ОСОБА_4 за ч.2
ст. 185 КК України, ч.3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_5 за ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_6
за ч.2 ст. 185 КК України, прокурор просив
призначити їм за цими статтями таке ж
покарання, яке було призначене судом.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
провівши часткове судове слідство,
заслухавши промову прокурора, який
просив про скасування вироку та
постановлення нового вироку за
викладених у апеляції мотивів,
заперечення засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які просили залишити
вирок без змін, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції прокурора,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню в частині призначення
засудженим покарання.

Еп.1. Що стосується доводів прокурора
про те, що дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по
епізоду щодо ОСОБА_9 слід
кваліфікувати за ч.2 ст. 187 КК України, то
вони не відповідають перевіреним в
судовому засіданні доказам.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що 23 липня
2008 року він на автотрасі Київ - Харків
домовився з незнайомими йому на той час
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доїхати автомобілем
ОСОБА_6 до міста Полтава при умові, що
він, ОСОБА_9, заплатить за заправку
пальним автомобіля. Він погодився,
вважаючи, що оплата буде приблизно 15
грн.( прийнята на той час сума для
поїздки до м. Полтава) і сівши в
автомобіль, поклав там сумку з
відеокамерою. По дорозі зупинились
перед автозаправкою, вийшли з
автомобіля і ОСОБА_4 сказав показати
всі гроші, які у нього є. Він витягнув з
гаманця гроші, щоб розрахуватись і в
цей момент ОСОБА_4 вихватив у нього з
руки 320 грн. та з-за пояса мобільний
телефон. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в цей час
стояли поблизу автомобіля по обидві
сторони від нього. Вважаючи, що всі вони
діють спільно, він вихватив з сумки
свій ніж і став ним розмахувати.
Допускає, що можливо при цьому поранив
ОСОБА_4. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_6
почали його бити. Він вирвався і втік.
Стверджує, що ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_6 не
вимагали у нього грошей чи іншого
майна. Вважав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли
у групі з ОСОБА_4, оскільки в момент,
коли останній вирвав у нього гроші та
телефон, стояли поблизу машини.
Пояснюючи зміну своїх показань на
досудовому слідстві та частково в суді,
пояснив, що перебував у нетверезому
стані, що в певній мірі впливало на
сприйняття ним подій, що відбувались.

Засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_5
заперечували свою причетність до
заволодіння грошима та телефоном
ОСОБА_9 і показали, що кожен з них вийшов
з автомобіля, коли він зупинився, з
власних причин. ОСОБА_6 мав намір
перевірити автомобіль, а ОСОБА_8 - вийти
до туалету. Із ОСОБА_4 у зговір на
заволодіння майном не вступали і не
знали про його намір. Вони не розуміли,
що ОСОБА_4 вимагає у ОСОБА_9 не гроші за
проїзд, а більшу суму і стверджували, що
інших вимог до потерпілого, ніж вимога
розрахуватись за проїзд на автомобілі,
ОСОБА_4 в їх присутності не ставив.
Підбігли до потерпілого лише після
того, як ОСОБА_9 витягнув ножа та вдарив
ним ОСОБА_4. Захищаючи останнього, вони
нанесли удари ОСОБА_9. Останній втік від
них.

ОСОБА_6 показав, що вийшовши з
автомобіля, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_9
розрахуватись, той витягнув 150 грн., а
ОСОБА_4 сказав показати всі гроші. Він
не бачив як саме ОСОБА_4 забирав у
потерпілого гроші та мобільний
телефон, але почувши крик, побачив як
ОСОБА_9 б'є ножем ОСОБА_4. Сприймаючи це
як напад з боку ОСОБА_9, вони із ОСОБА_5
почали захищати ОСОБА_4 і нанесли при
цьому удари потерпілому.

Засуджений ОСОБА_4 заперечував, що мав
намір заволодіти грошима та телефоном
ОСОБА_9 і стверджував, що запропонував
потерпілому заплатити за проїзд не 7
гривень, які той витягнув з кишені, а ту
суму, про яку домовлялись. У відповідь
ОСОБА_9 витягнув ніж та наніс йому удар
в живіт.

Показання потерпілого про те, що крім
грошей ОСОБА_4 вихватив у нього з-за
пояса мобільний телефон, підтверджені
даними протоколу огляду місця події,
згідно якого на місці події був
знайдений та вилучений мобільний
телефон ОСОБА_9.

Суд ретельно перевірив обставини події
і прийшов до вірного висновку про те, що
в діях ОСОБА_4 на було умислу на
розбійний напад на потерпілого, і що
він вчинив відрите викрадення чужого
майна.

Суд правильно обґрунтував свої
висновки тим, що тілесні ушкодження
потерпілому були заподіянні не в
процесі відкритого викрадення у нього
майна, а в стані уявної оборони після
того як ОСОБА_9 наніс ОСОБА_4 ножове
поранення.

З огляду на приведене суд правильно
перекваліфікував дії ОСОБА_4 з ч.2 ст. 187
КК України на ч.2 ст. 186 КК України як
відкрите викрадення чужого майна,
вчинене повторно.

Оскільки судом не встановлена
причетність ОСОБА_5 до розбійного
нападу на ОСОБА_9, суд обґрунтовано
виправдав його за ч.2 ст. 187 КК України.

Судом встановлено, що після того як
потерпілий ОСОБА_9 втік, ОСОБА_6 виявив
речі останнього - сумку з відеокамерою
вартістю 1599 грн. та іншими речами,
всього на суму 2892 грн. 80 коп. і таємно
викрав їх. Відеокамеру та сумку продав,
виручені гроші витратив на власні
потреби.

Ці дії суд обґрунтовано
перекваліфікував з ч.2 ст. 187 КК України
на ч.2 ст. 185 КК України як таємне
викрадення чужого майна, вчинене
повторно.

Еп. 2. Суперечить матеріалам справи і
твердження в апеляції прокурора про
безпідставність перекваліфікації
судом дій ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ОСОБА_8 з ч.3 ст. 189 КК України на ч.3 ст. 355
КК України по епізоду щодо потерпілого
ОСОБА_10. З апеляції вбачається, що
поставивши питання про необхідність
засудження зазначених осіб за ч.3 ст. 189
КК України, прокурор не вказав у
апеляції жодних мотивів для цього, не
зазначив у чому, на його думку, суд
помилився в юридичній оцінці дій
засуджених.

Разом з тим, по справі встановлено, що
ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в ніч з 18 на 19
квітня 2011 року проти волі ОСОБА_10
привезли його в село АДРЕСА_1 та завели
в гараж ОСОБА_7, де разом з ОСОБА_5
примушували повернути ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 борг в сумі 3000 грн. за виконані
на його замовлення у листопаді 2010 року
будівельні роботи. Вимагаючи
повернення боргу, засуджені наносили
потерпілому удари в голову, обличчя, по
тулубу, підвішували мотузкою до стелі,
заподіявши фізичний біль та легкі
тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, а також
погрожували насильством, небезпечним
для життя і здоров'я потерпілого.

З перевірених судом доказів
вбачається, що засуджені ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 мали намір не
вимагати від ОСОБА_10 передачі їм його
майна, а діяли з метою повернення ним
боргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за виконані
останніми замовлених потерпілим
будівельних робіт.

По справі встановлено, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 у вересні 2010 року виконали
замовлення ОСОБА_10 по виконанню
будівельних робіт, за що останній
пообіцяв їм близько 2300 грн, але на
протязі тривалого часу не
розраховувався з ними, а лише обіцяв
виплатити їх зарплату.

Цих обставин не заперечував і
потерпілий ОСОБА_10, пояснивши, що
розуміє, що через несвоєчасний
розрахунок завдав ОСОБА_7 та ОСОБА_8
матеріальних збитків, які могли бути
оцінені в більшій сумі, ніж дійсний
борг.

Пояснюючи про обставини примушування
його до повернення боргу, ОСОБА_10
показав, що засуджені як разом, так і по
черзі били його кулаками, ногами, а
ОСОБА_4 і металевим уголком по тулубу,
кінцівкам, голові, а також спільними
діями тричі підвішували його вірьовкою
до стелі гаража. Двічі підвісити не
вдавалось, бо він діставав ногами
підлоги, в третій раз під час
підвішування він почав задихатись,
втратив свідомість і не пам'ятає як
засуджені припинили цю дію. Крім
застосування фізичної сили засуджені
погрожували йому вбивством.

Відповідно до висновків судово-
медичної експертизи ОСОБА_10 заподіяні
тілесні ушкодження у вигляді закритої
черепно - мозкової травми, струсу
головного мозку, саден шкіри обличчя.
Зазначені тілесні ушкодження виявлені
на голові і виникли не менше ніж від 7
ударів твердим предметом. На тулубу
виявлені синці та крововиливи, на
гомілці- рана м'яких тканин, а на шиї - по
передньо - бічні поверхні справа
виявлено осаднення, яке могло
виникнути від дії предмету видовженої
форми, яким могла бути мотузка.

/ т.4, а.с. 181 - 185 /

ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не
заперечували, що вимагаючи від ОСОБА_10
повернення боргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
застосовували до потерпілого фізичну
силу, але даючи показання щодо обставин
її застосування, кожен із засуджених
намагався применшити свою роль у
злочині.

Враховуючи приведені обставини суд у
відповідності з перевіреними ним
доказами прийшов до правильного
висновку, що засуджені не вимагали від
ОСОБА_10 передачі їм його грошей, а діяли
з метою примушування останнього до
виконання угоди про оплату виконаних
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 будівельних робіт і
обґрунтовано зазначив у вироку, що
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8
вимагали від ОСОБА_10 повернення боргу,
застосовуючи при цьому фізичне
насильство та погрози його подальшого
застосування, а тому їх дії полягали у
примушуванні до виконання цивільно -
правових зобов'язань.

Суд ретельно перевірив обставини
вчиненого щодо ОСОБА_10 злочину, дав
належну оцінку наявним у справі
доказам і мотивуючи своє рішення,
прийшов до правильного висновку про
відсутність в діях засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 складу
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК
України та правильно перекваліфікував
дії ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з ч.2, 3 ст. 189 КК
України на ч.3 ст. 355 КК України, а дії
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з ч.3 ст. 189 КК України
на ч.3 ст. 355 КК України як примушування
до виконання цивільно - правового
зобов'язання, вчинене за попередньою
змовою групою осіб, поєднане з
заподіянням тілесних ушкоджень,
небезпечних для життя та здоров'я, а
також погрозами застосування такого
насильства.

Що стосується призначеного ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 покарання за
вчинення кожним із них злочину, та на
підставі ч.1 ст. 70 КК України за
сукупністю, то при його призначенні суд
виходив з вимог ст. 65 КК України і
врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу засуджених та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Разом з тим, застосувавши при
призначення ОСОБА_4 покарання за
сукупністю злочинів на підставі ч .4 ст.
70 КК України принцип поглинення менш
суворого покарання більш суворим,
призначеним вироком Новосанжарского
районного суду Полтавської області від
27.3.2012 року за ч.2 ст.199, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 199 КК
України на 5 років 3 місяці позбавлення
волі, суд не врахував, що ОСОБА_4 по
даній справі вчинив чотири умисних
злочини, три з яких є тяжкими, що
свідчить про підвищену небезпечність
як вчиненого, так і особи засудженого.

Пославшись на визнання ОСОБА_4 своєї
причетності до крадіжок, що суд визнав
обставиною, що пом'якшує його
покарання, суд залишив поза увагою, що
засуджений вину у вчиненні злочинів,
передбачених ч.2 ст. 186 та ч.3 ст. 355 КК
України не визнав та не розкаявся у їх
вчиненні.

По справі встановлені обставини, які
обтяжують його покарання - рецидив
злочину та вчинення злочину у
нетверезому стані.

При таких обставинах колегія суддів
вважає, що покарання, призначене ОСОБА_4
на підставі ч.4 ст. 70 КК України є
несправедливим внаслідок м'якості.

З огляду на викладене вирок в частині
призначення ОСОБА_4 покарання за
сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.
70 КК України в силу ст.372 КПК України
підлягає скасуванню з постановленням в
цій частині нового вироку.

При призначенні ОСОБА_4 покарання за
сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.
70 КК України, колегія суддів враховує
приведені вище обставини, а також бере
до уваги незадовільний стан здоров'я
засудженого, те, що при вчиненні ним
грабежу щодо ОСОБА_9, останній
спричинив йому тяжкі тілесні
ушкодження. ( еп.1)

Колегія суддів вважає необхідним
призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст. 70
КК України з застосуванням принципу
часткового складання призначених
покарань.

Крім того, застосовуючи до ОСОБА_7,
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ст. 75 КК України, суд не
врахував відношення засуджених до
злочину, передбаченого ч.3 ст. 355 КК
України, обставини, пов'язані з його
вчиненням.

Вказавши, що засуджені ОСОБА_7, ОСОБА_5
та ОСОБА_8 визнали вину у вчиненні
злочину, передбаченого ч.3 ст. 335 КК
України та розкаялись, суд залишив поза
увагою те, що даючи показання, кожен із
засуджених намагався перекласти вину
на іншого, зменшуючи ступінь своєї
відповідальності, заперечували
очевидні обставини вчинення злочину, в
тому числі те, що вони тричі
підвішували до стелі потерпілого, не
врахував, що ОСОБА_7 ще й 23 листопада 2011
року у групі з ОСОБА_4, приїхавши додому
до потерпілого, знову погрожували йому
застосуванням насильства.

По справі встановлена обставина, що
обтяжує покарання ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_5 - вчинення злочину у стані
алкогольного сп'яніння.

При таких обставинах колегія суддів
вважає, що покарання, призначене
ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з
застосуванням ст. 75 КК України є
несправедливим внаслідок м'якості і в
силу ст.372 КПК України підлягає
скасуванню з постановленням в цій
частині нового вироку.

Разом з тим, врахувавши позитивні дані
про особу ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які
раніше не судимі, характеризуються в
основному позитивно, наявність на
утриманні ОСОБА_7 неповнолітньої
дитини та незадовільний стан здоров'я
ОСОБА_5, суд обґрунтовано призначив їм
покарання, яке є мінімальним з
передбачених санкцією ч.3 ст. 355 КК
України.

Що стосується призначення покарання
засудженим ОСОБА_4 за ч.2 ст. 185 КК
України, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 за
ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185
КК України, прокурор просив призначити
їм за цими статтями таке ж покарання,
яке було призначене судом, тобто
фактично не оскаржував вирок в цій
частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366, 371 КПК України 1960р., та розділу
Х1 Перехідних Положень КПК України
колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляцію прокурора, який приймав
участь в суді першої інстанції,
частково задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду
міста Полтава від 16 січня 2013 року в
частині призначення покарання ОСОБА_4
на підставі ч.4 ст. 70 КК України та в
частині застосування до засуджених
ОСОБА_8 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ст. 75 КК
України скасувати з постановленням в
цій частині нового вироку.

Вважати ОСОБА_4 засудженим до міри
покарання, призначеної судом:

за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки
позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки
позбавлення волі,

- за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки
позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 355 КК України на 5 років
позбавлення волі та

на підставі ч.1 ст. 70 КК України на 5
років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України
шляхом часткового складання покарань
призначити ОСОБА_4 6 років 3 місяці
позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4
залишити попередній - тримання під
вартою.

Призначити ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ОСОБА_8 кожному за ч.3 ст. 355 КК України 4
роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7, ОСОБА_5
та ОСОБА_8 до набрання вироком законної
сили змінити на тримання під варту.

ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 взяти під
варту в залі суду.

В решті вирок щодо ОСОБА_4, ОСОБА_8
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом одного місяця з моменту
його проголошення, а засудженими
ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - в той
же строк з моменту вручення їм копії
вироку.

С У Д Д І :

Юренко Л.А.
Лісіченко Л.М. Маліченко
В.В