Справа № 1-20/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2011, Володарський районний суд Київської області у складі :

головуючого судді Яковенко О. М.,

при секретарі Кулинич Г.І.,

з участю прокурора Матюшко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володарка справу

про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, військовозобовязаного, одруженого, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, не судимого,

у вчиненні злочину, що передбачає кримінальну відповідальність по ст. 172 ч. 2 КК України,;

В С Т А Н О В И В :

Судом встановлено та доведено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює свою господарську діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця № 0014570, яке зареєстроване виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області від 22.03.02 та свідоцтвом про сплату єдиного податку виданого Білоцерківською ОДПІ Київської області.

Із травня 2010 року по листопад 2010 року ФОП ОСОБА_1 умисно використовував найману працю чотирьох працівників у рибному цехові, що знаходиться по вул. Кооперативна, 22, смт. Володарка, без укладання з ними трудових договорів, а саме з громадянами: ОСОБА_2 з жовтня 2010 року по 17 листопада 2010 року, ОСОБА_3 з жовтня по 17 листопада 2010 року, ОСОБА_4 з травня 2010 по 17 листопада 2010 року та ОСОБА_5 з вересня 2010 по 17 листопада 2010 року чим порушив вимоги ч. 2 ст. 2 Кодексу законів перо працю України, якою визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою та ст. 21 КЗпП України, якою визначено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно довідки Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості № 1410 від 19.11.10, трудові договори між ФОП ОСОБА_1 та найманими працівниками ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були зареєстровані.

Відповідно до акту перевірки головного інспектора праці ОСОБА_6 № 10-19-109/60 від 17.11.10, в результаті проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1, який розташував свою діяльність по вул.. Кооперативній, 22 смт. Володарка Володарського району Київської області виявлено чотирьох найманих працівників з якими не укладені трудові договори, що є порушенням Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.01 та ст.. 24-1 КЗпП України.

Наведеними умисними, незаконними діями фізичної особи підприємця ОСОБА_1 грубо порушені гарантовані Конституцією та законами України права громадян: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на соціальний захист та забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Працюючи без оформлення трудових відносин, вказані працівники отримували у ОСОБА_1 заробітну плату. При цьому, жодних внесків до пенсійного фонду України, на соціальне страхування наведених працівників та сплату відповідних податків на них ОСОБА_1 не здійснював, що є грубим порушенням вимог ст. ст. 253, 256 КЗпП України.

Таким чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 умисно вчинив грубе порушення законодавства про працю, а саме:

- ст. 46 ч. 1 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом;

- ст. 67 Конституції України, згідно якої кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом;

- ст. 2 ч. 2 КЗпП України, якою визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою;

- ст. 21 КЗпП України, якою визначено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін;

- ст. 24 п. 6 КЗпП України, якою визначено обовязковість укладення трудового договору в письмовій формі;

- ст. 24-1 КЗпП України, якою визначено обовязок реєстрації трудового договору у державній службі зайнятості у тижневий строк.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-БК № 460144 від 23.05.97 ОСОБА_5 має на утриманні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-БК № 451812 від 10.09.97 ОСОБА_2 має на утриманні сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОК № 035214 від 20.07.06 ОСОБА_4 має на утриманні сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7.

У судовому засіданні підсудний вину визнав повністю за пред'явленим звинуваченням і дав показання суду про обставини вчинення злочину.

Відповідно до ст. 299 КПК України з'ясувавши думку учасників судового розгляду про те, які докази треба дослідити, та про порядок їх дослідження, суд постановив обмежитись допитом підсудного, дослідженням характеристики підсудного, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно встановлених фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються.

Дії підсудного суд кваліфікує по ст. 172 ч. 2 КК України, як грубе порушення законодавства про працю вчинене щодо матерів, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Призначаючи покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винного та обставини, що пом'якшують покарання.

Підсудний ОСОБА_1 характеризується позитивно за місцем проживання, обставини, які пом'якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи вище наведене, суд дійшов до висновку про доцільність призначення ОСОБА_1 покарання у виді штрафу, як передбачено санкцією статті Кодексу за якою кваліфіковано його дії.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч. 2 КК України і призначити покарання у виді штрафу в сумі 1000 (тисяча) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу, залишити підписку про невиїзд.

Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

СУДДЯ : Яковенко О. М.