АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-
178-2007 р. Головуючий
Категорія: ст.297 КК України Доповідач
апел.інст.:Тимошевський В.П.,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних
справах

апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючого Карпія
В.М.,

суддів Губи
О.О., Тимошевського В.П.,

при секретарі Ішутко
В.М.,

за участю прокурора Данчука
В.М.,

неповнолітньої ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

законного представника ОСОБА_1,
ОСОБА_3

13 березня 2007 року розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за апеляцією захисника
ОСОБА_2в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1
на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 1 січня 2007 року, якою

- за вчинення суспільно небезпечного діяння,
передбаченого ст. 297 КК
України :

- у
відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та
мешканки АДРЕСА_1,учениці 9-А
класу ЗОШ №46 м.Херсон,

- застосовано примусовий захід виховного характеру у
вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і
підлітків до її виправлення строком на два роки;

- у
відношенні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженки та мешканки АДРЕСА_2,
учениці 10 класу
Горохівської ЗОШ,

2

- застосовано
примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі її під нагляд батьків : ОСОБА_5;

-у відношенні ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3,уродженки і мешканки АДРЕСА_2, учениці 8 класу
Горохівської ЗОШ,

-застосовано примусовий захід виховного характеру у
вигляді передачі її під нагляд батьків: ОСОБА_7.

Згідно з ухвалою, 26
листопада 2006 року
приблизно 16-00 год. в с. Новий Шлях
Снігурівського району Миколаївської області, неповнолітні ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, з метою наруги над прахом та могилою покійної, прийшли до сільського
кладовища, лопатою розкопали могилу, де була похована ОСОБА_8, пошкодили
лопатою труну з прахом покійної. Витягай та порозкидали рештки праху небіжчиці,
іграшки, одяг. Спалили в ямі для
поховання частину труни і ковдру. Потім, частину залишків праху покійної
забрали та закопали на території сільського парку.

Захисник ОСОБА_2 в апеляції в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 просить ухвалу
суду у відношенні ОСОБА_1
скасувати, а справу закрити, за відсутністю у її діях ознак злочину.

Апелянт вважає, що при розслідуванні справи і під час судового
розгляду, були допущені суттєві порушення норм діючого законодавства, справу
розглянуто формально, ухвалу винесено без достатніх на те підстав.

Захисник оспорює висновок суду в тій частині, що 26 листопада 2006 року ОСОБА_1 та інші
розкопали могилу померлої ОСОБА_8При цьому захисник посилається на матеріали
справи а.с. 34,де в довідці Снігурівської ЦРЛ від 07.12.2006 року вказано, що
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4,
народилаІНФОРМАЦІЯ_5, мертву дитину, жіночої статі.

Захисник вважає, місце поховання людського плоду, може
бути місцем пам'яті, а не могилою у точному розумінні даного слова. При
відсутності могили як місця поховання людини, не може бути і наруги над
могилою.

Захисник вказує, що під час досудового слідства слідчий
Заєць Є.С. відібрав пояснення у ОСОБА_1,
хоч на той час уже була порушена кримінальна справа іншим слідчим, який і
мав проводити допит неповнолітньої.

На думку захисника, під час досудового слідства, слідчим
порушено вимоги ст. 47 КПК
України, оскільки законний представник ОСОБА_1,
від запрошення свого захисника не відмовлялася.

Посилаючись на те, що слідчий під час досудового слідства
своєю постановою призначив захисника ОСОБА_10, неповнолітній ОСОБА_1, та неповнолітнім
ОСОБА_4 і ОСОБА_6, що на думку апелянта порушило право ОСОБА_1 на захист,так як
їх інтереси суперечать одне одному. Крім того, на думку захисника, суд не дав
належної оцінки позитивним характеристикам ОСОБА_1 з місця проживання ,з місця навчання, довідці що вона
проживає з батьками.

Представник потерпілої ОСОБА_11 в запереченні на апеляцію
захисника, просить ухвалу суду у відношенні ОСОБА_1, залишити без зміни.

3

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_2
який апеляцію підтримав частково, просить ухвалу суду змінити, застосувати у
відношенні неповнолітньої ОСОБА_1
примусовий засіб виховного характеру, у вигляді передачі її під нагляд
батьків, пояснення : неповнолітньої
ОСОБА_1, законного
представника неповнолітньої, ОСОБА_3, які
просили задовольнити змінену захисником апеляцію, думку прокурора Данчука В.М.
про залишення апеляції без задоволення, а ухвали суду без зміни, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляція задоволенню підлягає з таких підстав.

Доводи апеляції про необґрунтованість висновків суду
першої інстанції щодо недоведеності вини неповнолітньої ОСОБА_1 у вчиненні
суспільно небезпечного діяння передбаченого ст. 297 КК України, є неспроможними і спростовуються слідуючими
доказами.

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_1 ,визнала себе
винною у вчиненні суспільно небезпечного діяння. Стверджувала, що 26 листопада
2006 року приблизно 0 16 -00 год. вона прийшла до ОСОБА_4, пізніше підійшла
ОСОБА_6 розмові вони вирішили сходити на кладовище, ще влітку вони розмовляли
зі ОСОБА_4 про те, щоб розрити могилу. їм було цікаво яка людина після смерті.
В той день вона запропонувала дівчатам іти на кладовище, ОСОБА_6 спочатку не
погоджувалася, але потім пішла разом з ними. Вони пішли до її бабусі взяли
лопату і пішли на кладовище. На кладовищі розшукали могилу, почали копати.
Копали по черзі, вона перша, потім ОСОБА_4, ОСОБА_6 копала мало. Коли розкопали
могилу, розбили труну, руками витягли речі .ОСОБА_6 набрала в пакет землю,
ОСОБА_4 взяла кістки, вона підпалила труну та ковдру в які вони пішли у парк,
де і закопали взяті кістки.

Неповнолітня ОСОБА_4 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_1 запропонувала
піти на кладовище і розкопати могилу. Розкопавши разом розбили труну і дістали
звідти речі.

Неповнолітня ОСОБА_6 пояснила в судовому засіданні, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 запропонували їй піти на кладовище і розкопати могилу, вона
спочатку відмовилася, а потім вирішила разом піти , подивитися чи зможуть вони
це зробити. Коли розкопали і дістали пакет з кістками, вона не дивилася, їй
було страшно. ОСОБА_1 підпалила труну та ковдру, і тільки тоді вони пішли
звідти. Вони вибачилися у потерпілої і каються у вчиненому.

Свідок ОСОБА_12 стверджував в судовому засіданні, що 28 листопада 2006 року він косив
люцерну на полі неподалік кладовища. Коли проходив на могилу свого батька,
побачив що могила ОСОБА_8
розрита, розкидані рештки праху та одягу покійної. Про побачене повідомив
своєму сусідові ОСОБА_13 тільки вранці,
29 листопада 2006 року.

СвідокОСОБА_11пояснив в судовому засіданні, що покійна
ОСОБА_8 його онука, похоронена в 2004
році. Син йому повідомив що могилу онуки розкопали. Через сільську Раду
викликали міліцію і вони вияснили ,
хто це зробив. Рештки праху покійної перезахоронили
неповнолітні ОСОБА_4, ОСОБА_6, разом з своїми батьками.

Представник потерпілої ОСОБА_8, ОСОБА_11 пояснила в
судовому засіданні, що могила її онуки була розрита з 26 .11.2006 року по 11.12.2006

4

року. Залишки праху її онуки хоронили неповнолітні разом
з своїми батьками. Вони купували одяг і все необхідне. Претензій матеріального
характеру немає.

Доводи апелянта, що в судовому засіданні не встановлено
що саме ОСОБА_1 запропонувала
піти на кладовище і розкопати могилу, є надуманими, оскільки спростовуються
поясненнями неповнолітньої ОСОБА_1
в судовому засіданні, що вона запропонувала піти на кладовище, а також
підпалила труну та ковдру в ямі, та поясненням неповнолітньої ОСОБА_4, яка
підтвердила, що саме ОСОБА_1
запропонувала піти на кладовище і розкопати могилу.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду
місця події та фототаблиць до нього (а.с.4-7) вбачається, що на кладовищі в с. Новий шлях
Снігурівського району Миколаївської області 29.11.2006 року,в присутності понятих, виявлено розриту могилу, де
було похована ОСОБА_8, пошкоджено труну, розкидано одяг та прах небіжчиці.

Дослідивши докази у їх сукупності суд першої інстанції
дав належну оцінку діям неповнолітнньої ОСОБА_1, і
обгрунтовано зазначив у вироку, що неповнолітня ОСОБА_1 вчинила суспільно небезпечне діяння , яке підпадає під
ознаки злочину передбаченого ст.297 КК України, як наруга над могилою.

Суд також вірно вказав у вироку що з врахуванням того, що
неповнолітня ОСОБА_1 не
досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність, вона не може бути
притягнута до кримінальної відповідальності за ст.297 КК України, а тому суд в
порядку визначеному ст.ст. 97,
105 КК України, застосував до неповнолітньої примусові заходи виховного
характеру.

Разом з тим, застосовуючи у відношенні ОСОБА_1 примусовий захід
виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної
установи для дітей і підлітків до її виправлення строком на два роки, суд
належним чином не врахував роз'яснення викладені в п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15.-05.
2006 року № 2, «Про
практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного
характеру», з якого видно, що до навчально-виховних установ відповідно до п.5
ч.2 ст. 105 КК
України направляють неповнолітніх ,
котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не
піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування
інших примусових заходів виховного впливу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при
застосуванні у відношенні неповнолітньої ОСОБА_1
примусового заходу виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної
навчально-виховної установи для дітей і підлітків, не взяв до уваги, що
додатковим виховним чинником при вирішенні судом зазначеного питання, є
відшкодування потерпілому завданих майнових збитків, чи усунення заподіяної
шкоди, що дає змогу обрати найбільш ефективний захід виховного характеру, а
також мають ураховуватись як істотні обставини при вирішенні питання про
звільнення неповнолітнього у зв'язку з застосуванням зазначених заходів.

5

З даних протоколу судового засідання(а.с.145-147)
вбачається, що неповнолітні ОСОБА_1,
ОСОБА_4 і ОСОБА_6 разом з своїми батьками захоронили залишки праху ОСОБА_8 , чим усунули заподіяну шкоду.

Факт перезахоронения
неповнолітніми праху ОСОБА_8 підтвердили в судовому засіданні
свідокОСОБА_11і представник потерпілої Товкун О., ОСОБА_11 Претензій матеріального характеру до
неповнолітніх немає.

Суд першої інстанції взагалі не враховував таку обставину
як відшкодування потерпілому завданих матеріальних збитків, які апеляційний суд
враховує як істотну обставину при вирішенні питання про відповідальність
неповнолітньої, і забезпечує її інтереси, та позитивну шкільну характеристику ОСОБА_1 (а.с. 86) досліджену в
судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що є
підстави для застосування у відношенні до ОСОБА_1
такого примусового заходу виховного характеру, як передача її під нагляд
батьків, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 з якими вона
проживає.

Доводи захисника про порушення слідчим Зайцем Є.С. вимог
кримінально-процесуального законодавства під час відібрання пояснення у ОСОБА_1 є
безпідставними, в зв'язку з слідуючим.

З наказу №456
від 30 листопада 2006
року(а.с. 3) вбачається,
що 30. 11.2006 року СВ
Снігурівського РВ УМВС України було порушено кримінальну справу за фактом
наруги над могилою за ст.297 КК України.

З метою швидкого розкриття злочину, створено
слідчо-оперативну групу до якої включено: майора міліції Луценко О.В., слідчого
СВ лейтенанта міліції Москаля СМ.,
старшого слідчого СВ Снігурівського РВ Зайця Є.С., начальника ВКМСН
капітана міліції Сторчака О.І. Тобто з даного наказу видно, що слідчий Заєць
Є.С мав право відбирати пояснення у неповнолітньої ОСОБА_1 Доводи апелянта
про порушення слідчим вимог ст. 47
КПК України під час досудового слідства, внаслідок призначення ним
захисника, з огляду на те, що законний представник ОСОБА_1 від свого
захисника не відмовлялася, є безпідставними.

Так, начальник слідчого відділу Снігурівського РВ УМВС в
своїй постанові про призначення захисника у справі від 08.12.2006 року вказав, що
враховуючи те, що ОСОБА_1є
неповнолітньою, участь захисника при провадженні досудового слідства в
кримінальній справі є обов'язковою. Згідно ст.ст. 45, ч.4 47 та 130 КПК України
призначив- ОСОБА_1, захисника
з числа адвокатів Снігурівського району Миколаївської області.

Крім того, ст. 47
ч.4 КПК України зазначає, у випадку, коли потреба у проведенні невідкладних
слідчих чи інших процесуальних дій з участю захисника, а підозрюваний чи
обвинувачений ще не встиг запросити захисника або явка обраного захисника
неможлива, особа, яка провадить дізнання, слідчий своєю постановою вправі
призначити захисника тимчасово до явки обраного захисника.

З ордера №
76(а.с.38) видно, що захиснику ОСОБА_10 доручається брати участь під час
досудового слідства у справі ОСОБА_1

З постанови слідчого від 08.12. 2006 року(а.с.39) вбачається, що слідчий
допустив захисника ОСОБА_10 Т.В. до участі в кримінальній справі у відношенні ОСОБА_1

6

З вищевикладеного слідує, що слідчий призначив
неповнолітній ОСОБА_1
захисника у справі, у відповідності з вимогами ст.ст. 45, 47 ч.4 КПК України.

Крім того, в матеріалах даної кримінальної справи
відсутні дані щодо того, що представник неповнолітньої ОСОБА_1, ОСОБА_3, заявляла
клопотання під час досудового слідства -
слідчому, чи в судовому засіданні, про те що вона хоче запросити іншого
захисника по даній справі.

Таким чином, досудовим слідством не допущено порушень
права ОСОБА_1 на
захист.

Керуючись
ст .ст.365, 366 КПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію захисника ОСОБА_2, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2007
року у відношенні ОСОБА_1, змінити. У відношенні ОСОБА_1, застосувати примусовий захід виховного характеру, у
вигляді передачі її під нагляд батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_14.