АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження відносно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, який навчається у навчальному закладі ДПТНЗ «Київське вище професійне училище технологій та дизайну виробів із шкіри», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18 липня 2013 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 190, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає окремо з матір`ю, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 30 квітня 2010 року Оболонським районним судом м.
__________________________
Справа: 11-кп/796/725/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
Києва за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням положень ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік;
- 14 липня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України із застосуванням положень ст.ст. 70 ч.2, 71 КК України, до позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців, звільнений 05.07.2012 року умовно-достроково (невідбутий строк 5 місяців 15 днів);
- 18 липня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, згідно ухвали Оболонського районного суду від 15 травня 2014 року звільнений від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році»;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України;

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 190, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Цим же вироком ОСОБА_8 також визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Як встановив суд, 15.09.2014 року близько 08.00 год. ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зловживання довірою заволодів чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «iPhone 4 8 Gb white Apple», вартістю 2998,99 грн., який належав ОСОБА_11 чим завдав останній матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, 23.09.2014 року близько 05.00 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа проникли до квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_12 майно на загальну суму 3991,00 грн., чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Крім того, 21.11.2014 року близько 20.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в торговому залі магазину «Х-Зона», що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , намагався повторно таємно заволодіти чужим майном, яке належить ФОП « ОСОБА_13 » на загальну суму 1998,33 грн., але злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.
Крім того, 30.12.2014 та 02.01.2015 року ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою свого проживання по АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав чуже майно, яке належало його бабусі ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 на загальну суму 2598,00 грн., чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій свого підзахисного, вважає призначене покарання несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та звільнити обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням. Свої вимоги аргументує тим, що при призначенні покарання суд не врахував в повній мірі обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди, а також молодий вік обвинуваченого. Крім того, захисник звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції сторона обвинувачення просила призначити покарання у виді одного року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, про що також не заперечували потерпілі. Крім того, в матеріалах справи містяться розписки потерпілих, в яких вони зазначають, що не мають претензій до ОСОБА_7 та просять не призначати йому покарання пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , думку потерпілої, яка не заперечувала проти поданих апеляційних скарг; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та викладені в апеляційних скарах доводи, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, допитавши обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, впевнившись, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349, правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному вказаною нормою.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_7 за ч.1 ст. 190, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, відповідно до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Так, при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд виходив із загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України.
З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, даних про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини (а.с. 84), його молодого віку, таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, а також з урахуванням обставин, що обтяжують покарання, а саме рецидиву злочинів, суд обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, яке за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який має непогашені у встановленому порядку судимості за умисні корисливі злочини та який після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі знову притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, його молодий вік та щире каяття, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, а також з урахуванням такої обтяжуючої обставини як вчинення злочину щодо особи похилого віку, обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті, яке за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає, що призначене обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі судом належним чином мотивоване, а апеляційні доводи адвоката ОСОБА_10 про те, що судом не було враховано думку сторони обвинувачення та потерпілих, а також посилання у своїй скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 на відшкодування ним завданого збитку, як на обставину, що пом`якшує покарання є безпідставними, оскільки ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставин його вчинення, а також дані про особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не дають підстав для висновку про можливість зміни призначеного судом покарання та застосування до обвинувачених вимог ст.75 КК України.

За вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, яке єнеобхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, а тому вважає вирок суду законним та обґрунтованим, покарання справедливим і підстав для задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 та зміни вироку в частині призначеного покарання не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Судді: ________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3