Ухвала іменем україни 12 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: при секретарі за участю прокурора ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.,ОСОБА_14,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року щодо останнього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2014 року засуджено

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, раніше неодноразово судимого, останній раз: 25 травня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі; згідно постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 12.04.2013 року звільненого 22 квітня 2013 року умовно - достроково від відбування покарання на строк 9 місяців 5 днів,

за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього виконання обов'язків передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» гроші на загальну суму 35891, 16 грн. в рахунок відшкодування збитків, завданих злочином; на користь потерпілої ОСОБА_8 - 154 150 грн., на користь потерпілої ОСОБА_9 - 6 290 грн..

Вироком суду вирішені питання про долю речових доказів по кримінальному провадженню.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано.

Призначено ОСОБА_7 покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок районного суду залишений без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 25 лютого 2014 року о 23 годині 00 хвилин, за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, проник на охоронювану територію трамвайного депо № 2 підприємства «Запоріжелектротранс», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, 1, звідки таємно викрав 260 метрів контактного дроту, чим завдав вказаному підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 19 796, 70 грн..

Він же, 05 березня 2014 року о 10 годині 00 хвилин, за попередньою змовою з двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, повторно, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Ремонтно механічний завод», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, таємно викрав 74 метри контактного дроту, чим завдав комунальному підприємству «Запоріжелектротранс» матеріальну шкоду на загальну суму 5656, 20 грн..

Крім того, 07 березня 2014 року о 00 годині 10 хвилин, ОСОБА_7, за попередньою змовою з двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, повторно, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Цимлянська», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, таємно викрав 58 метрів контактного дроту, чим завдав комунальному підприємству «Запоріжелектротранс» матеріальну шкоду на загальну суму 4456, 40 грн..

Поміж іншого, ОСОБА_7, 22 квітня 2014 року об 11 годині 00 хвилин, діючи повторно, під приводом відремонтувати автомобіль «Форд Фієста», д/н НОМЕР_1, знаходячись по вул. Болотнікова, 37 в м. Запоріжжі заволодів вказаним автомобілем, який належав ОСОБА_8, а також її грошима в сумі 2500 грн., які були отримані ним начебто для проведення ремонтних робіт. Після цього, 02 травня 2014 року у нічний час, ОСОБА_7, маючи намір ніколи не повертати ОСОБА_8 зазначений автомобіль, продав його невстановленій в ході досудового розслідування особі за 400 доларів США, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду у великих розмірах, на загальну суму 154 150 грн..

16 червня 2014 року, 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_1, в якості орендаря, діючи повторно, таємно викрав з кімнати вказаної квартири телевізор вартістю 4290 грн., що належав ОСОБА_9, чим завдав останній матеріальну шкоду на вказану суму.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду змінити та застосувати до її підзахисного вимоги ст. 75 КК України. Стверджує, що при призначенні покарання апеляційним судом не враховано, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, має постійне місце проживання, на його утриманні знаходиться цивільна дружина з двома дітьми, яка за станом здоров'я не може працювати, відсутність обставин, що обтяжують покарання та позицію потерпілих, які просили не позбавляти волі ОСОБА_7. Також, захисник стверджує, що апеляційний суд безпідставно врахував наявність невідшкодованої матеріальної шкоди, оскільки шкода потерпілим частково відшкодована, і її підзахисний має намір і у подальшому її відшкодовувати.

Касаційна скарга засудженого аналогічна за змістом касаційній скарзі його захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не погодився з касаційними скаргами, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 190 КК України, в касаційному порядку захисником та засудженим не оспорюються.

Що стосується доводів касаційних скарг захисника та засудженого про суворість призначеного останньому покарання, то, на думку колегії суддів, вони є непереконливими.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

А згідно з ст. 75 КК України рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням може бути прийнятим, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Апеляційний суд при призначенні ОСОБА_7 покарання виконав вимоги цих законів.

Так, задовольняючи апеляцію потерпілої ОСОБА_8 та скасовуючи вирок суду першої інстанції у зв`язку з необґрунтованим застосуванням до ОСОБА_7 вимог ст.75 КК України, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що злочини, які вчинив ОСОБА_7, згідно ст. 12 КК України, є умисними злочинами середньої тяжкості та тяжкими, що було лише формально враховано судом першої інстанції при призначенні останньому покарання. Крім того, апеляційний суд зважив на невідшкодування спричиненої злочином шкоди, про що і зазначала у своїй апеляційній скарзі потерпіла.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційний суд на законних підставах прийняв рішення про призначення покарання з його реальним відбуванням та погоджується з мірою покарання, визначеною ним. А тому, навіть з врахуванням доводів касаційних скарг захисника і засудженого та бажання останнього відшкодовувати у подальшому матеріальну шкоду потерпілим, покарання призначене апеляційним судом ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

А тому касаційні скарги необхідно залишити без задоволення.

При перевірці матеріалів кримінального провадження колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, чи неправильного застосування кримінального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційній скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 190 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12