Єдиний унікальний номер 722/1010/15-к
Номер провадження 1-в/722/163/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника виправної колонії: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 24.06.2015 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням та з наведених у ньому підстав просив застосувати відносно нього ст.81 КК України, звільнивши його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказуючи на те, що він являється ВІЛ-інфікованим, у зв`язку з чим стан його здоров`я з кожним днем значно погіршується.

Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_5 на даний час своєю поведінкою не довів свого виправлення, а тому клопотання останнього є передчасним.

Голова спостережної комісії ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Вирішення клопотання залишив на погляд суду.

Заслухавши доводи учасників процесу, пояснення в.о. начальника медичної частини ОСОБА_7 , дослідивши письмові документи додані до клопотання, матеріали особової справи та медичну картку засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Малинівського районного суду м. Одеси від 25.07.2011 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області від 16.02.2012 року, за ст.ст. 307 ч.2, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 23.02.2011 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 4 роки 4 місяці 9 днів позбавлення волі, тобто більше двох третин покарання, призначеного судом.

Згідно ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено наступні обставини.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 23.02.2011 року.

Під час утримання в слідчому ізоляторі м. Одеси до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Не заохочувався.

До Сокирянської виправної колонії №67 засуджений ОСОБА_5 прибув 03.04.2012 року.

Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого, в період відбування покарання в колонії, за порушення вимог режиму, ОСОБА_5 в шести випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких три стягнення, на час розгляду судом клопотання, є діючими. Не заохочувався.

Із змісту характеристики засудженого ОСОБА_5 від 15.06.2015 року, затвердженої начальником Сокирянської ВК №67 встановлено, що з моменту прибуття до установи і по даний час, засуджений ОСОБА_8 бажання залучатись до оплачуваних робіт не виявляє. Роботи із самообслуговування та з благоустрою установи виконання покарань виконує неохоче та під контролем. По відношенню до представників адміністрації колонії стриманий, тактовний. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги щодо дбайливого ставлення до майна установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Не виявляє бажання приймати участь в програмах диференційованого виховного впливу. Участі в самодіяльних організаціях не приймає. Заходи виховного характеру які проводяться у відділенні відвідує, реагує негативно. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування та отриманням посилок.

Згідно довідки відділу організації та нормування праці установи №438 від 10.06.2015 року, ОСОБА_5 , під час відбування покарання на підприємстві установи не працював.

Відповідно до атестаційних листів засудженого, за період з 12.07.2012 року по 08.01.2015 року встановлено, що станом на 08.01.2015 року, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як «не став на шлях виправлення».

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, в особистості ОСОБА_5 не відбулося достатніх позитивних змін, які б створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Доводи засудженого ОСОБА_5 з приводу неможливості ним працювати та брати участь в роботах по благоустрою установи за станом здоров`я, у зв`язку з тим що він є ВІЛ-інфікованим, спростовуються поясненнями в.о. начальника медичної частини ОСОБА_7 , а також дослідженої медичної картки засудженого, відповідно до яких, засуджений ОСОБА_5 є ВІЛ-інфікованим ІІІ клінічної стадії, при якій він є працездатним та може залучатися до робіт, не пов`язаних з сильним фізичним навантаженням. Окрім того, наявність у засудженого ВІЛ інфекції не вимагає стаціонарного лікування, а відповідно не перешкоджає засудженому дотримуватися вимог режиму відбування покарання.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: