КОПІЯ 1-120/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
БЕРЕЗНЯ 2007 РОКУ Старокостянтинівський

районний суд
Хмельницької області

в
складі: головуючого - судді Блонського
В.К.

при
секретарі Матвіюк
О.В.

з участю
прокурора Стефанського
С. М.

Романюка
В.І., представника служби неповнолітніх;

та
адвоката ОСОБА_2
, захисника підсудних

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові справу
про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уроженця та проживаючого по АДРЕСА_1,
учня 11-го класу Самчиківської ЗОШ,
з неповною загальною середньою освітою,
неодруженого, українця, гром.
України, раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ст. 162 ч.1 КК України,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уроженця с. Стара Теура Лазовського району республіки Молдова, проживаючого по АДРЕСА_2, з професійно-технічною освітою, непрацюючого,
одруженого, на утриманні троє
неповнолітніх дітей, українця, гром. Молдови, несудимого в силу ст. 89 п.1 КК України, у вчиненні злочину передбаченого ст. 162 ч.1 КК України;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уроженця та проживаючого по АДРЕСА_3,
непрацюючого, з неповною
загальною середньою освітою,
неодруженого, українця, гром.
України, несудимого в силу ст. 89 п.1 КК України,

встановив:

Підсудні
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в ніч з 04 січня на 05 січня 2007
року, в період часу з 24-ї до 1-ї
години, за попередньою змовою між
собою, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, незаконно проникли до літньої
кухні будинковолодіння потерпілої ОСОБА_5 по АДРЕСА_4, звідки таємно викрали 15 мішків зерна на
загальну суму 312 грн. 16 коп.

Вину
свою у вчиненні злочину підсудні ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнали повністю
і пояснили, кожен зокрема, що 04.01.2007 року, після вживання алкогольних напоїв у будинку ОСОБА_4
вони домовились між собою викрасти зерно у с. Сахнівці, що в послідуючому і зробили, проникнувши на літню кухню у
домогосподарстві, зірвавши вхідну скобу.
Через декілька днів 11 мішків із зерном у них були вилучені працівниками
міліції.

Визнаючи
свою вину, підсудні просять суд
обмежитись дослідженням доказів по даній кримінальній справі лише їх
допитом, з чим суд вважає за необхідне
погодитись у відповідності із ст. 299
КПК України.

Потерпіла
ОСОБА_5, в судове засідання не
з'явилась, хоча була повідомлена про час
і місце розгляду справи, у судовому
засіданні 12.03.2007 року, подала до
суду письмову заяву в якій вказала, що
цивільний позов подавати не буде,
претензій до підсудних у неї немає.

Суд, відповідно
ст. 290 КПК України, вважає,
що можливо у відсутності потерпілої з'ясувати всі обставини справи і
захистити її права та законні інтереси.

Крім
визнання своєї вини у вчиненому ними злочині,
самими підсудними, їх вина
доведена й іншими зібраними по даній справі доказами під час досудового
слідства, тому суд вважає, що дії підсудних кваліфіковані вірно по ст. 162 ч.1 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння
особи.

Переходячи
до обрання покарання підсудним, суд
вважає, що його їм слід обрати з
врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ними злочину, даних про особи винних, та обставин,
які пом'якшують та обтяжують покарання.

Підсудні вчинили
злочин невеликої тяжкості.

Обставинами, які пом'якшують покарання підсудним, суд визнає їх щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Також
підсудному ОСОБА_1, обставинами, які пом'якшують йому покарання суд визнає
вчинення злочину неповнолітнім,
виховання в неповній сім'ї без батька,
який помер у 2006 році,
підсудному ОСОБА_3 - наявність на його утриманні трьох неповнолітніх
дітей, в тому числі грудної дитини, підсудному ОСОБА_4 перебування на обліку у
лікаря-психіатра з діагнозом олігофренія,
хоча за висновком експертизи він визнаний осудним.

Підсудній
ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується негативно, також характеризується негативно за місцем
навчання.

Підсудні
ОСОБА_3, ОСОБА_4 за місцем проживання
характеризуються позитивно.

Обставинами, які обтяжують покарання підсудним, суд визнає вчинення злочину в стані
алкогольного сп'яніння.

Суд, при призначенні покарання підсудним
ОСОБА_3, ОСОБА_4 враховує, що раніше вони притягувались до кримінальної
відповідальності за корисливі злочині,
хоча судимість у них погашена в установленому законом порядку.

Тому
оцінюючи все в сукупності, суд
вважає, що підсудним ОСОБА_1 та ОСОБА_4
слід обрати покарання у вигляді обмеження волі на мінімальний строк, а підсудному ОСОБА_3 на максимальний
строк, у вигляді обмеження волі на мінімальний
строк, а підсудному ОСОБА_3 на
максимальний строк, у вигляді обмеження
волі, передбачений санкцією ст. 162 ч.1 КК України.

Враховуючи
тяжкість злочину, особи винних та
обставини, які пом'якшують покарання
підсудним, суд приходить до висновку про
можливість виправлення підсудним без відбування покарання, тому до них слід застосувати ст. 75,
а по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_1 і ст. 104 КК України, і звільнити їх від відбування покарання з
випробуванням, визначивши їм іспитовий
строк.

Судових витрат у
справі немає.

Цивільний позов
не заявлено.

Речових доказів
у справі немає.

На підставі
наведеного, керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину за ст. 162 ч.1 КК України і призначити їм
покарання:

ОСОБА_1
і ОСОБА_4 по одному року обмеження волі кожному;

ОСОБА_3 три роки
обмеження волі;

Застосувати
до засуджених ст. 75, а по відношенню до неповнолітнього

ОСОБА_1, ще ст. 104 КК України і
звільнити ОСОБА_1. ОСОБА_3, ОСОБА_4 від
відбування покарання з випробуванням,
встановивши ОСОБА_1 та ОСОБА_4 іспитовий строк один рік кожному, ОСОБА_3 іспитовий строк два роки, якщо вони протягом іспитового строку не
вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов'язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов'язати засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання роботи або навчання.

До
вступу вироку в законну силу запобіжний захід засудженим ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 залишити попередній-підписку про невиїзд з постійного місця
проживання.

На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Хмельницької області на протязі
15-ти діб з моменту його проголошення.