Ухвала

іменем україни

10 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

за участю прокурора ОСОБА_6.,

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянула у судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 08 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року.

Зазначеним вироком залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених частинами 3, 4 ст. 76 КК.

Також цим вироком вирішено питання цивільних позовів, судових витрат та долю речових доказів у справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 01 січня 2008 року близько 3 год. 30 хв., знаходячись біля «Будинку просвіти», що на проспекті Шевченка, 15 у м. Червонограді Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, безпричинно влаштував сварку із ОСОБА_2, під час якої грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, висловлювався в його адресу нецензурними словами та з особливою зухвалістю, в присутності сторонніх осіб, безпричинно наніс останньому один удар рукою по голові та один удар у груди. Ці дії підтримали невстановлені слідством особи, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, та які також нанесли ОСОБА_2 численні удари ногами та руками по голові та інших частинах тіла.

Після чого, ОСОБА_1, схопив ОСОБА_2 за комір куртки ззаду стискаючи його навколо шиї, не даючи змоги останньому звільнитися, та застосовуючи фізичну силу, нагнув до землі, і став тягнути його на себе, чим надав можливість безперешкодно наносити удари по тілу ОСОБА_2 невстановленим слідством особам.

В свою чергу, ОСОБА_2, в ході його побиття, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, умисно наніс сувенірним ножем удар в живіт ОСОБА_1, спричинивши йому тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечного для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, просить їх скасувати частково, а кримінальну справу в частині його обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Вважає, що будь-яких доказів на підтвердження його вини в умисному спричиненні ОСОБА_1 тяжкого тілесного ушкодження немає, а його дії були обумовленні не прямим умислом, а необхідністю захищати своє життя та здоров'я від протиправного посягання з боку групи осіб за участю ОСОБА_1

Засуджений ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить судові рішення щодо нього змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 296 КК на ч. 1 ст. 296 КК. У разі підтвердження правильності його обвинувачення у тому самому обсязі, наполягає на його звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв'язку з закінченням строків давності. На обґрунтування своїх вимог посилається на суперечливі показання ОСОБА_2 щодо осіб та кількості ударів нанесених йому під час події злочину, а також стверджує про безпідставне ігнорування судами першої та апеляційної інстанції його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка частково підтримала касаційні скарги і просила ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд, пояснення засуджених на підтримку своїх касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 369 КПК 1960 року, вирок (постанова) вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності. Ці обставини є предметом перевірки виключно суду апеляційної інстанції.

За змістом ст. 377 КПК 1960 року рішення апеляційної інстанції має бути законним та обґрунтованим. При розгляді справи за апеляційною процедурою необхідно ретельно перевіряти доводи апеляції, аналізувати їх, зіставляючи з тими доказами, що містяться в матеріалах справи, щоб наведені в апеляціях доводи не залишилися без реагування. У даному разі суд апеляційної інстанції ці вимоги закону не виконав.

Як убачається з матеріалів справи, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_1 та його захисник подали апеляційні скарги, де порушили питання про скасування вироку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що призвели до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 296 КК.

Водночас засуджений ОСОБА_2 у апеляції заперечив свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК. При цьому він також наполягав на невідповідності висновків суду щодо спрямованості його умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень фактичним обставинам справи, та стверджував, що діяв у стані необхідної оборони, захищаючись від тривалого побиття групою осіб.

Однак, апеляційний суд, погодившись із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 в групі з іншими особами вчинив хуліганські дії, які виразились у побитті ОСОБА_2, одночасно визнав правильною кваліфікацію скоєного останнім за ч. 1 ст. 121 КК, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження. При цьому, пославшись на те, що ОСОБА_2 мав реальну можливість звернутися за допомогою до інших осіб, його доводи про перебування у стані необхідної оборони під час побиття, визнав непереконливими і без належної оцінки та мотивації відхилив.

Разом із тим, поза увагою суду залишилось те, що відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26 квітня 2002 року, кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Таким чином, висновки викладені в ухвалі апеляційного суду щодо кваліфікації дій засуджених містять суттєві протиріччя, що є підставою для скасування цього рішення і направлення справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового апеляційного розгляду необхідно усунути зазначені недоліки та прийняти законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінально-процесуального і кримінального закону, а також перевірити підстави законності розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в одному провадженні з огляду на положення ст. 26 КПК 1960 року.

Що ж стосується доводів у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_2 про вчинення злочину при перевищенні меж необхідної оборони, то вони підлягають перевірці при новому апеляційному розгляді справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5