ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/7044/14-к

13.01.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0001411 за обвинуваченням:

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, не працевлаштований, не є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 07.02.2012 року за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 14.09.2012 року у зв`язку з відбуттям покарання, вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 17.04.2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 місяці арешту, звільнений з місць позбавлення волі 12.09.2013 року у зв`язку з відбуттям покарання, вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 31.03.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, на даний час відбуває покарання

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, працював муляром на Хлібзаводі №3, не є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, проживав за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України судимості не має

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановив:
Епізод №1.
ОСОБА_11 20.02.2013 року близько 21-00 год., перебуваючи біля будинку №43 по пр. 200 років Херсона в м. Херсоні, переслідуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу проник до салону автомобіля «Хюндай Н100», який належить потерпілому ОСОБА_8 , звідки повторно таємно викрав належну потерпілому магнітолу «Раnаsоnіс» вартістю 800 грн., чим завдав останньому майнову шкоду на зазначену суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину за цим епізодом обвинувачення визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорив та показав, що у лютому 2013 року у вечірній час - близько 21-00 год. йшов додому. Біля будинку №43 на пр. 200 років Херсона побачив автомобіль, у якому було розбите скло. На сидінні у салоні того автомобіля лежала магнітола, яку він взяв та пішов.

Пред`явлений потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов визнав повністю.

Оскільки обвинувачений визнав свою провину за цим епізодом, сумнівів в добровільності його позиції немає, фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд, з врахуванням думки учасників судового розгляду, визнав відповідно до ст. 349 КПК України недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_11 за цим епізодом обвинувачення підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, і приходить до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена.

Епізод №2.
ОСОБА_11 повторно та ОСОБА_12 за попередньою змовою між собою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 18.02.2014 року близько 19-00 год., знаходячись біля будинку №33 по вул. 49 ХГД у м. Херсоні, переслідуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів відкрито викрали у ОСОБА_7 належне йому майно, а саме: мобільний телефон «Нокіа 2600» вартістю 200 грн. із сім - картою оператора «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілого не має, гроші в сумі 300 грн., 4 курки вартістю 50 грн. кожна на загальну суму 200 грн., розкладний стіл вартістю 600 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1300 грн..

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 заперечив свою причетність до вчинення відносно потерпілого ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину та заявив, що у день, визначений органом досудового розслідування як час вчинення ним злочину відносно останнього, він потерпілого ОСОБА_7 не бачив. Разом з цим розповів, що у той же день незадовго до інкримінованого йому діяння він спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_15 за місце проживання останнього у квартирі, що у будинку АДРЕСА_3 , - розпивав спиртні напої. Близько 18-30 год. вони всі разом вийшли у двір будинку, де ОСОБА_15 та ОСОБА_13 відійшли в сторону в напрямку дитсадка справити природні потреби, а він з ОСОБА_14 залишився у дворі. Згодом ОСОБА_15 та ОСОБА_13 повернулися з пакетами, в яких, як йому пізніше стало відомо, були курки, тоді ж при них також був розкладний стіл, який він у подальшому за пропозицією ОСОБА_15 продав своєму брату - ОСОБА_16 .. У той же момент він бачив у ОСОБА_13 два мобільних телефони, один з яких ОСОБА_13 не належав і який останній залишив у квартирі ОСОБА_15 . Зі слів ОСОБА_15 йому відомо, що той телефон належав потерпілому ОСОБА_7 , пізніше вони ( ОСОБА_17 та ОСОБА_15 ) продали його незнайомому йому на той час свідку ОСОБА_18 .

У судових дебатах просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».

Пред`явлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов не визнав.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, як і частково оспорив фактичні обставини справи, заперечивши як наявність попередньої змови між ним та ОСОБА_11 на вчинення вказаного злочину, так і причетність ОСОБА_11 до його вчинення. Дав аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_11 показання про те, що ввечері 18.02.2014 року він спільно з останнім, а також з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у належній йому квартирі розпивав спиртні напої. Крім того, розповів, що близько 19-00 год. вони всі разом пішли на ринок. Повернувшись з ринку у двір, перед тим як піти додому, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 залишилися у дворі будинку, а він з ОСОБА_13 пішов в сторону в напрямку дитсадка справити природні потреби, де вони побачили незнайомого йому на той час потерпілого ОСОБА_7 , який лежав між кущами на стежці. Він ( ОСОБА_15 ) підійшов до потерпілого та окликнув його, той не відповів. Зробивши висновок, що потерпілий спить, він оглянув кишені його одягу та виявив в них гроші, цигарки, мобільний телефон «Нокіа» з сім картою «МТС», які забрав собі. Разом з цим вказав, що до того, як він почав оглядати кишені одягу потерпілого, останній лежав спокійно, а коли почав оглядати кишені потерпілий почав розмахувати руками, намагався підвестися та вимовляв звуки, зміст яких зрозуміти було неможливо. Тоді ж він також взяв стіл та пакет з чотирма курками, які лежали біля потерпілого, пакет з курками дав ОСОБА_13 , а також передав останньому мобільний телефон, який перед цим забрав у потерпілого, після чого вони пішли у двір його будинку. Заявив, що ОСОБА_17 до потерпілого не підходив. Гроші, які він забрав у потерпілого, у подальшому були витрачені на придбання спиртного та продуктів харчування, мобільний телефон потерпілого він разом з ОСОБА_17 незабаром продав свідку ОСОБА_18 . Стільця, викрадення якого йому інкримінується, він біля потерпілого не бачив та не брав.

У судових дебатах просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».

Пред`явлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов визнав частково у розмірі вартості майна, на яке вказує як на таке, яке забрав у потерпілого і яке останньому не повернуто, - в сумі 400 грн., з яких 200 грн. вартість викрадених ним грошей, 200 грн. вартість викрадених курей.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за цим епізодом обвинувачення підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового слідства та перевірених і досліджених судом доказів, які суд визнає належними та допустимими.

Так, доводи обвинувачених щодо невизнання своєї вини спростовуються послідовними та детальними показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні незмінно стверджував про те, що 18.02.2014 року близько 19-00 год. повертався додому йшов повз нічний клуб «Рест», розташований у мікрорайоні «Таврійський» м. Херсона, при собі мав розкладний стіл, стілець та пакет, в якому знаходилися чотири курки. Біля приміщення дитсадка відчув два удари ззаду в потиличну частину голови, від чого знепритомнів та впав на землю. Прийшов до тями, лежачи на спині, та побачив біля себе двох осіб, якими є ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які схилившись над ним, обшукували його. ОСОБА_17 забрав з лівої кишені його куртки телефон «Нокіа», ОСОБА_15 забрав з правої кишені його куртки гроші в сумі 300 грн.. В той момент ОСОБА_11 і ОСОБА_12 бачили, що він був у свідомості, оскільки у нього були відкриті очі, він намагався підвестися і ОСОБА_15 говорив, звертаючись до нього. Потім він знову відчув удар в голову, хто його тоді вдарив пояснити не може, та знову втратив свідомість. Після зазначених подій стола, стільця та курей, які до того були при ньому, він не бачив, та виявив, що у нього зникли гроші та мобільний телефон. Як потрапив додому не пам`ятає, прийшов до тями вдома.

Даних, які б ставили під сумнів правдивість наведених показань потерпілого, не встановлено, істотних суперечностей ці показання не містять, тому суд визнає їх достовірними і кладе в основу вироку, оскільки вони відповідають іншим об`єктивним доказам у справі.

Так, наведені вище показання потерпілого частково узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 , який дав суду показання про те, що 18.02.2014 року у другій половині дня він разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та раніше незнайомим йому чоловіком на ім`я ОСОБА_20 за місцем проживання ОСОБА_15 розпивав спиртні напої, після чого всі разом вони пішли на ринок, щоб ще купити горілки. Коли поверталися додому, ОСОБА_17 та ОСОБА_20 пішли вперед, а він та ОСОБА_15 зупинилися, оскільки зустріли знайомого. Згодом ОСОБА_17 подзвонив ОСОБА_15 та повідомив, що біля приміщення дитсадка у кущах лежить чоловік, і він та ОСОБА_15 пішли туди. Там він бачив, як ОСОБА_15 з кишень чоловіка, який лежав на землі на спині, дістав мобільний телефон та гроші, чоловік при цьому опору йому не чинив. ОСОБА_17 взяв з собою пакет, який лежав біля того чоловіка та в якому знаходилися курки, а також розкладний стіл. На викрадені гроші вони купили спиртне та продукти харчування. Пізніше ОСОБА_15 та ОСОБА_17 розповіли йому, що стіл, який взяв з собою ОСОБА_17 , вони продали, викрадений ОСОБА_15 мобільний телефон обміняли на горілку. Після того, як ОСОБА_17 та ОСОБА_15 були затримані працівниками міліції, вони телефонували йому і просили, щоб він говорив, що ОСОБА_17 під час вищевказаних подій щодо потерпілого не було. У його присутності чоловіка, який лежав на землі, ніхто не бив.

У справі не встановлено будь яких даних, які б ставили під сумнів правдивість наведених показань свідка і давали б підстави визнати, що він дав їх внаслідок застосування до нього психологічного тиску працівниками міліції, на що неодноразово вказували обвинувачені, оскільки ці показання свідок дав суду безпосередньо у судовому засіданні, перед цим йому були роз`яснені його права, в тому числі право мати захисника та заявити клопотання про забезпечення безпеки, що він підтвердив своїм підписом (т. 1, а.с. 140), будь яких заяв у зв`язку з цим свідок не робив, під час надання ним показань, відповідаючи на запитання учасників процесу, послідовно та спокійно розповів про обставини, очевидцем яких він був, в залі судового засідання на той час, окрім учасників процесу та співробітників конвою, не було інших осіб, в тому числі працівників міліції, які могли б контролювали надання ним цих показань і таким чином тиснути на нього, ці показання не є вирішальним, оскільки вони лише частково підтверджують висунуте обвинувачення, що свідчить не про їх вимушеність, а про правдивість та відсутність примусу при їх наданні. Крім того, наведені показання свідка частково узгоджуються з показаннями потерпілого, що також дає підстави вважати їх достовірними та покласти в основу вироку.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що у першому півріччі цього року його брат ОСОБА_11 говорив йому, що у ОСОБА_12 є стіл і останній має намір його продати, після чого ОСОБА_12 приніс до нього додому розкладний стіл білого кольору, який він купив у нього за 50 грн.. Цей стіл він добровільно видав працівникам міліції, про що було складено відповідний документ.

Такі показання свідка підтверджуються даними протоколу огляду місця події (т. 1, а.с. 188).

Належний потерпілому стіл був визнаний речовим доказом у справі та переданий йому на зберігання (т. 1, а.с. 189-190).

Обставини, які обвинувачені не заперечують, про те, що мобільний телефон потерпілого вони продали незнайомому їм на той час ОСОБА_18 , підтверджуються даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 03.03.2014 року (т.1, а.с. 182-185), згідно з даними яких останній у присутності понятих впізнав ОСОБА_11 та ОСОБА_12 саме як осіб, яких він бачив у зв`язку з цією подією.

Той мобільний телефон ОСОБА_21 добровільно видав працівникам міліції, у подальшому він був оглянутий, визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому (т. 1, а.с. 186-187, 189-190).

Свідок захисту ОСОБА_14 суду показав, що приблизно рік назад -у 2013 році - він у належній ОСОБА_12 квартирі з останнім, а також з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , розпивав спиртні напої, після чого вони всі разом вийшли у двір, де ОСОБА_17 весь час був поряд з ним в полі його зору, знаходився біля під`їзду і нікуди не відлучався. Натомість тоді від них в сторону відходили ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після їх повернення він бачив у них гроші, пакет та предмет, схожий на валізу, яких до того у них не було.

Однак суд ставить під сумнів такі показання свідка та не бере їх до уваги, оскільки вони суперечать іншим наведеним вище здобутим доказам у справі, не є чіткими, оскільки даючи ці показання, свідок неодноразово говорив, що не може точно описати подій, під час яких він був присутнім, пояснюючи це станом алкогольного сп`яніння, в якому він тоді перебував. Час подій, про які повідомив свідок, не співпадає з часом, визначеним органом досудового розслідування як час вчинення обвинуваченими злочину відносно потерпілого ОСОБА_22 , з показань свідка видно, що з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 він зустрічався та розпивав спиртні напої не тільки в той день, про який розповів, а такі зустрічі мали місце неодноразово. Крім того, суд враховує стан свідка, в якому він перебував під час подій, про які він розповів, - останній, про що показав сам свідок, перебував в стані алкогольного сп`яніння, який супроводжувався неодноразовим блюванням, що ставить під сумнів те, що в той період часу він міг контролювати все, що відбувається навколо нього, і, на думку суду, не могло не вплинути на сприйняття ним обставин, про які він повідомив суду.

Наведені вище дані, що містяться в перевірених та досліджених доказах, які визнані належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою і не містять істотних суперечностей, які б впливали на правильність кваліфікації дій обвинувачених, дають суду підстави відкинути доводи обвинуваченого ОСОБА_11 щодо непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину відносно потерпілого ОСОБА_7 та доводи обвинуваченого ОСОБА_12 щодо часткового визнання вини у вчиненні інкримінованого йому злочину і розцінити їх як обраний спосіб захисту з метою уникнення ОСОБА_11 відповідальності за вчинене та пом`якшення відповідальності ОСОБА_12 ..

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інкримінується також викрадення у потерпілого ОСОБА_7 стільця.

Суд вважає, що обвинувачення у цій частині не підтверджується зібраними у справі доказами та носить характер припущення, оскільки об`єктивних даних про те, що тим стільцем заволоділи саме обвинувачені, у справі немає.

Так, обвинувачений ОСОБА_12 , вказавши на перелік майна, яке він забрав у потерпілого, що узгоджується з переліком майна, про яке показав сам потерпілий, категорично заперечив, що під час інкримінованих йому дій бачив та брав біля потерпілого стілець.

Потерпілий з цього ж приводу зазначив, що після подій у справі не виявив стільця. Хто його забрав він не бачив.

Допитані свідки не вказували на те, що серед предметів, які були принесені у належну ОСОБА_15 квартиру після їх повернення туди з вулиці, був стілець.

Місцезнаходження зазначеного стільця в ході досудового розслідування встановлено не було.

Отже, будь яких об`єктивних даних на підтвердження факту викрадення обвинуваченими у потерпілого стільця у справі немає.

За таких обставин та враховуючи положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та те, що усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь, суд вважає за необхідне виключити з висунутого обвинуваченим об`єму інкримінованих їм дій обвинувачення у вчиненні ними викрадення у потерпілого стільця.

Крім того, суд не погоджується з кваліфікацією органом досудового розслідування дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ознакою повторності з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо особу за раніше вчинений злочин було звільнено від кримінальної відповідальності, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

З матеріалів справи видно, що раніше вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 24.05.2004 року ОСОБА_12 був засуджений за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 25.01.2008 року у зв`язку з відбуттям покарання, що свідчить про те, що відповідно до положень ст. 89 КК України на момент викрадення ним майна у потерпілого ОСОБА_7 18.02.2014 року сплинув строк погашення судимості за зазначений попередній злочин. З огляду на це у його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність.

Оцінивши зазначені вище докази у сукупності, суд вважає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину відносно потерпілого ОСОБА_7 , і кваліфікує його дії за цим епізодом за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, і приходить до висновку, що його винність у вчиненні цього злочину доведена.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, і приходить до висновку, що його винність у вчиненні цього злочину доведена.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які за законом віднесені до тяжкого злочину (ч. 2 ст. 186 КК України) та злочину середньої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК України), особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується негативно, не працевлаштований, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, має судимості за аналогічні корисливі злочини проти власності, нові корисливі злочини вчинив через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, обставиною, яка пом`якшує покарання, визнає повне визнання вини за першим епізодом обвинувачення, обставиною, яка обтяжує покарання, визнає вчинення злочину за другим епізодом обвинувачення в стані алкогольного сп`яніння і вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, який, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який за законом віднесений до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується негативно, був зайнятий суспільно корисною працею, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, обставиною, яка пом`якшує покарання, визнає часткове визнання вини, обставиною, яка обтяжує покарання, визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, який, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи заявлені обвинуваченими клопотання щодо застосування до них амністії, суд виходить з наступного.

Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року №1185-VII набрав чинності з 19 квітня 2014 року, відповідно до положень ст. 12 цього ж Закону його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році, підлягає скороченню наполовину невідбута частина покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили тяжкий злочин, вчинений до набрання чинності Законом України Про амністію у 2014 році, на підставі статей 1-5 цього Закону вони не підлягають звільненню від відбування покарання.

Разом з цим, відповідно до ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відносяться до осіб, яким можливо скоротити наполовину невідбуту ними частину покарання.

Обставини, передбачені ст. 8 цього Закону, які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , судом не встановлено.

З огляду на наведене, клопотання обвинувачених ґрунтується на законі і встановлені судом обставини дозволяють дійти висновку про можливість скорочення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наполовину невідбутої ними частини покарання.

Пред`явлений потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов є обґрунтованим та з урахуванням повного визнання його обвинуваченим ОСОБА_11 підлягає задоволенню.

Пред`явлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов, виходячи з встановленого ст. 60 ЦПК України обов`язку позивача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає за необхідне вирішити наступним чином.

Позовні вимоги потерпілого про відшкодування завданої майнової шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі вартості майна, факт викрадення якого в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження і яке потерпілому не повернуто, в сумі 500 грн. (300 грн. гроші, 200 грн. вартість курей).

Позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, можуть бути задоволені частково, з урахуванням ступеню вини обвинувачених у заподіянні шкоди, характеру та обсягу моральних страждань потерпілого, їх тривалості, вимушеності змін в його житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані ним докази, у розмірі 500 грн., що, на думку суду, є достатнім для компенсації втрат потерпілого немайнового характеру.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_11 підлягають стягненню процесуальні витрати.

При цьому, суд позбавлений можливості покласти на обвинувачених витрати на проведення судово медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_7 (висновок експерта №265 від 04.04.2014 року, т. 1, а.с. 180-181), оскільки їм не інкримінується спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які були виявлені у нього в ході проведення цієї експертизи.

Керуючись ст.ст. 369, 373 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 31.03.2014 року, визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці з поміщенням для відбування покарання у кримінально виконавчу установу закритого типу.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з 03 березня 2014 року.
На підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не відбуту частину покарання ОСОБА_11 скоротити наполовину відповідно до положень того самого Закону.

ОСОБА_12 визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з поміщенням для відбування покарання у кримінально виконавчу установу закритого типу.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 обчислювати з 03 березня 2014 року.
На підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не відбуту частину покарання ОСОБА_12 скоротити наполовину відповідно до положень того самого Закону.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 800 (вісімсот) грн..

Стягнути солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 500 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 500 грн., а всього 1000 (одну тисячу) грн..

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_11 процесуальні витрати:

- на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Херсонській області 1320,96 (одну тисячу триста двадцять грн. 96 коп.) грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення судових дактилоскопічних експертиз, а саме: №619 від 20.03.2013 року 586,80 грн., №1866 від 27.06.2013 року -734,16 грн.;

- на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області 3530,40 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення судової молекулярно - генетичної експертизи №161 від 06.08.2013 року.

Витрати КЗ «Бюро судово медичної експертизи» на проведення судово медичної експертизи №265 від 04.04.2014 року в сумі 110,70 грн. прийняти на рахунок держави.

Речові докази у справі:

- мобільний телефон «Нокіа 2600», стіл (т. 1, а.с. 189) вважати повернутими власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий: ОСОБА_1