Справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
жовтня 2007 року. м.
Тячів

Тячівський
районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І. при
секретарі Гайдукова з участю
прокурора: Фалес Я.В адвоката ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні
в залі суду міста Тячів кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця , громадянина України, з
середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого раніше судимого ,
вироком Тячівського районного суду від 25 липня 1999 року за ст. 117 ч.3 КК
України на сім років позбавлення волі , вироком Тячівського районного суду від
7 травня 2003 року за ст. 296 ч. 1 КК України в редакції 2001 року на 1 рік 6
місяців позбавлення волі у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК
України

ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та мешканця АДРЕСА_2, українця , громадянина України, з
неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого має на утриманні одну
дитину, раніше судимого , вироком Тячівського районного суду від 10 вересня
1987 року за ст. 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) на два роки
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на два роки, вироком
Тячівського районного суду від 27 листопада 1987 року за ст. 140 ч.3 КК України
(в редакції 1960 року) на три роки позбавлення волі у виховно-трудовій колонії
загального режиму з конфіскацією всього майна яке належить йому на праві
особистої власності, вироком Судової колегії Закарпатського обласного суду від
3 січня 1991 року за ст. 75 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) на три роки
позбавлення волі у виправно трудовій колонії суворого режиму. Вироком
Тячівського районного суду від 30 грудня 1993 року за ст. 215 ч. 1, 215 ч. 1,
111 КК України (в редакції 1960 року) на три роки позбавлення волі у виправно
трудовій колонії суворого режиму вироком Ленінського районного суду міста
Полтави від 11 березня 1998 року за ст. 196" ч. 2, 140 ч. 2 КК України (в
редакції 1960 року) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі у виправно-трудовій
колонії суворого режиму. Вироком Тячівського районного суду від 21 лютого 2000
року за ст. 196"1 ч. 2 КК
України ст. 206 ч. 2 КК України на п'ять років позбавлення волі у
виправно-трудовій колонії суворого режиму. Вироком Тячівського районного суду
від 12 квітня 2005 року за ст. 395 КК України на один місяць арешту, вироком
Тячівського районного суду від 6 червня 2006 року за ст. 309 ч. 1 ст. 122 ч. 1
КК України на один рік шість місяців обмеження волі. У зв'язку з хворобою
Постановою Тячівського районного суду від 12 вересня 2006 року звільнений від
покарання за вироком Тячівського районного суду від 6 червня 2006 року ,

у
вчиненні злочину, передбаченого ст.
185 ч.3 КК України

ВСТАНОВИВ:

11
лютого 2007 року ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_2 пошкодили навісні
замки в складському приміщенні розфасовочного цеху Солотвинського солерудника,
з метою крадіжки таємно проникли в приміщення цеху звідки викрали 295 метрів
тролейного мідного проводу вартістю 65 гривен за один метр на загальну суму
19175 гривен. Чим спричинили Солотвинському солеруднику матеріальну шкоду на
19175 гривен.

ОСОБА_3
винним себе визнав повністю у вчиненому розкаявся та пояснив в суді в лютому
2007 року він пішов до ОСОБА_2. Під час розмови вони вирішили піти викрасти
мідний тролейний провід з складського приміщення Солотвинського солерудника.
ОСОБА_2 раніше працював на Солотвинському солеруднику і бачив в складському
приміщенні тролейний провід. ОСОБА_2 взяв з дому пилку по металу і вони разом
пішли в розфасовочний цех який був відкритий. Складське приміщення в
розфасовочно му цеху було закрито на навісний замок та опечатано паперовою
стрічкою з печаткою. Вони по черзі розпиляли дужку навісного замка проникли в
складське приміщення в якому побачили моток тролейного проводу. Вони взяли
моток

Мідного
тролейного проводу і викотили на вулицю, а складське приміщення знову закрили.
І поставили замок так щоб зразу не виявили що приміщення відкривалось. Моток з
проводом вони покотили в напрямку вокзалу. Біля складських приміщень приватного
підприємця вони залишили провід. ОСОБА_2 залишився біля мідного проводу, а сам
пішов шукати автомобіль щоб відвезти і продати мідний провід. Він пішов додому
до ОСОБА_4 і попросив його допомогти знайти автотранспорт відвезти мідний
провід. Вони пішли в центр смт. Солотвино і домовились з ОСОБА_5 що він відвезе
їм провід здати в металобрухт. Вони втрьох сіли в мікроавтобус і поїхали до
складів приватного підприємця де їх ждав ОСОБА_2. Він разом з ОСОБА_4, ОСОБА_2
загрузили провід у мікроавтобус ОСОБА_5 та відвезли провід в Білу Церкву і
здали в металолом ОСОБА_6 який заплатив за їм за мідний провід 2200 гривен.
1000 гривен він дав ОСОБА_2 по 100 гривен він дав ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Коли
почули що працівники міліції шукають тролейний провід вони пішли і забрали від
ОСОБА_6 тролейний провід і здали його на Солотвинський солерудник У вчиненому
кається і просить суворо його не карати.

ОСОБА_2
винним себе визнав повністю та пояснив в судовому засіданні в лютому 2007 року
до нього додому прийшов ОСОБА_3 під час розмови вони вирішили піти викрасти
мідний тролейний провід. Раніше він працював у розфасовочно му цеху
Солотвинського солерудника та в складському приміщенні бачив мідний тролейний
провід. З дому він взяв пилку по металу і разом з ОСОБА_3 пішли в розфасовочний
цех. Пилкою розпиляли дужку висячого замка , та проникли в складське приміщення
звідки викотили на подвір'я бухту мідного тролейного проводу. Бухту покотили в
напрямку складських приміщень приватного підприємця біля вокзалу в смт.
Солотвино. ОСОБА_7 пішов шукати транспорт щоб відвезти провід і здати, він
залишився стерегди провід відійшовши від нього на 200 метрів. Через деякий час
ОСОБА_3 разом ОСОБА_4 приїхав на мікроавтобусі під керуванням ОСОБА_5. Вони
втрьох загрузили провід в мікроавтобус та відвезли в Б.Церкву де ОСОБА_8 здав
провід ОСОБА_6 Особисто йому ОСОБА_3 дав 1000 гривен. Коли працівники міліції
почали шукати провід, вони разом з ОСОБА_3 забрали провід та

мікроавтобус та
відвезли в Б.Церкву де ОСОБА_8 здав провід ОСОБА_6 Особисто йому ОСОБА_3 дав
1000 гривен. Коли працівники міліції почали шукати провід, вони разом з ОСОБА_3
забрали провід та відвезли на Солотвинський соерудник. У вчиненому щиро кається
і просить суворо не карти.

Представник
цивільного позивача просить стягнути з підсудних 1000 гривен матеріальної шкоди
мотивуючи тим що, викрадений провід підсудні повернули, мідний провід
зіпсувався із-за неправильного зберігання в складському приміщенні, він
окислився і не придатний для використання. Просить стягнути з підсудних 1000
гривен причиненої шкоди в користь Солотвинського солерудника.

Розглянувши
матеріали кримінальної справи, суд вважає, що вина підсудних ОСОБА_3 ОСОБА_2 у
вчиненні інкримінованого йому злочину в судовому засіданні повністю доведена.

В
порядку ст.299 ч.3 КПК України суд обмежив дослідження фактичних обставин
справи допитом підсудних і інші докази щодо фактичних обставин справи в
судовому засіданні не досліджувалися.

Враховуючи
наведене суд кваліфікує дії підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як крадіжку вчинену з
проникненням у приміщення або інше сховище, та їх дії правильно кваліфіковано
за ст. 185 ч.3 КК України

При
призначенні покарання підсудним ОСОБА_3 ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого ними злочину, дані про підсудних, які по місцю проживання
характеризується посередньо , раніше судимі, ОСОБА_3 важко хворий, має на
утриманні малолітню дитину.

обставини
справи, що пом'якшують покарання підсудним суд визнає, визнання своєї вини,
щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину , добровільне відшкодування
заподіяного збитку.

Обставиною,
що обтяжує покарання підсудним, суд визнає, вчинення злочину особою яка раніше
притягалась до кримінальної відповідальності,

Враховуючи
наведене, суд вважає, що виправлення підсудних можливе без ізоляції їх від
суспільства , а тому відносно них доцільно призначити покарання не повязане з
позбавленням волі.

Цивільного
позов задовольнити стягнути 1000 гривен солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
користь Солотвинського солерудника.

Судових витрат
немає.

Речові
докази по справі: 235,7 метрів тролейного проводу передані на зберігання
Солотвинському солеруднику що стверджується розпискою яка є в справі ас 121.

Запобіжний
захід ОСОБА_3 до набуття вироком законної сили залишити попередній підписку про
невиїзд з постійного місця проживання , ОСОБА_2 змінити з утримання його під
вартою на підписку про невиїзд звільнивши його з під варти в залі судового
засідання.

Керуючись
ст.ст.323-324 КПК України , суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3
за ст. 185 ч.3 КК України на п'ять років позбавлення волі.

Застосувати
до ОСОБА_3 ст. ст. 75-76 КК
України та звільнити його від відбування призначеного покарання поклавши на
нього обов'язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично
з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи якщо він
протягом трьох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього
обов'язки.

Запобіжний
захід підсудному ОСОБА_3 до набуття вироком законної сили залишити попередній
підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

ОСОБА_2 на чотири роки позбавлення волі.

Застосувати
до ОСОБА_2 ст. ст. 75-76 КК України та звільнити його від відбування
призначеного покарання поклавши на нього обов'язок не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
роботи, періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи , якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину та виконає
покладені на нього обов'язки.

До
вступу вироку в законну силу запобіжний захід підсудному ОСОБА_2 змінити з
утримання його під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця
проживання. Звільнивши його з під варти в залі судового засідання.

Заявлений
цивільний позов задовольнити стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно 1000 гривен
в користь Солотвинського солерудник.

Судових витрат
немає.

Речові
докази по справі: 235, 7 метрів мідного тролейного проводу які знаходяться на
зберіганні в складському приміщення Солтвинського солерудника залишити як
власнику

На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через
Тячівський районний суд протягом 15 діб з моменту його оголошення.