Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі :
суддів
Кривенди О.В., Скотаря А.М.,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 26 квітня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного
суду м. Донецька від 25 травня 2006 року, яким
судимого 15 квітня 2005 року за ч. 1 ст. 185,
ст.185 ч.2, ч. 2 ст. 309 КК України
роки позбавлення волі із застосуванням
КК України; 7 липня 2005 року за ч. 2 ст. 185,
КК України на п'ять років позбавлення волі,
на підставі ст. 75 КК України
звільненого від відбування покарання
з випробуванням з іспитовим строком
тривалістю три роки,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК
України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано
невідбуте покарання за попереднім вироком від 7 липня 2005 року і остаточно
визначено ОСОБА_2 покарання - шість років позбавлення волі.
В апеляційному порядку
справа не розглядалася.
ОСОБА_2 визнано винним у
тому, що він 22 березня 2006 року вдень, перебуваючи на автостоянці
супермаркету “Амстор” у м. Донецьку, викрав з автомобіля ВАЗ -2107, р.н.
ОСОБА_2, автомобільний телевізор та інше майно, що належало потерпілим ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на загальну суму 1213 гривень.
захисник засудженого ОСОБА_1 просить скасувати вирок щодо ОСОБА_2 у зв'язку з
порушенням його права на захист, а справу - направити на новий судовий розгляд.
Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні крадіжки майна
Цирульникових підтверджується його показаннями в судовому засіданні. Оскільки
фактичні обставини справи, в тому числі й вартість викраденого майна,
засудженим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювались, відповідно
до ст. 299 КПК України суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження
доказів стосовно цих обставин.
Дії засудженого за ч. 2
ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.
Покарання ОСОБА_2 призначено у відповідності
з вимогами ст.ст. 65, 71 КК України
Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи скарги захисника про порушення права ОСОБА_2 на захист,
оскільки, як видно з матеріалів справи, на досудовому слідстві він спочатку
відмовлявся від послуг захисника, про що свідчать його заяви від 30 березня
2006 року і 31 березня 2006 року. Після того, як ОСОБА_2 виявив бажання, щоб
його інтереси захищала мати ОСОБА_1, вона була допущена до участі в справі як
захисник постановою слідчого від 20 квітня 2006 року.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що її підзахисному, на
порушення вимог п.2 ч.1 ст. 45 КПК України, не був призначений захисник
-адвокат колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки в матеріалах
справи відсутні дані про те, що ОСОБА_2 має фізичні або психічні вади, які перешкоджали йому
реалізувати своє право на захист.
Оскільки передбачені ч.1 ст. 398 КПК України підстави для
скасування або зміни вироку щодо засудженого відсутні, колегія суддів не вбачає
підстав для призначення справи до розгляду з обов'язковим повідомленням осіб,
зазначених у ст. 384 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.
394 КПК України, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України, -
у задоволенні касаційної
скарги захисника ОСОБА_1 відмовити.
судді:
Коновалов В.М. Кривенда О.В. Скотарь А.М.