11-кп/775/231/2015(м)
266/4071/13-к

Категорія: ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.3, 186 ч.3, 358 ч.4 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, поглинути призначене покарання покаранням за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 14.03.2013р. у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності та остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності, -
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно вироку суду, ОСОБА_7 09.01.2013 року, у період часу з 11 до 12 години, знаходячись біля квартири АДРЕСА_2 , повторно, з користі, маючи намір на незаконне проникнення до зазначеного житла, пошкодивши серцевину замку вхідних дверей відкрив їх, проник у приміщення, де з полки тумби, розташованої в залі, викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 750грн. При спробі зникнути з місця події з викраденим, його затримав потерпілий на місці злочину.
Він же, 12.06.2013 року о 11год., знаходячись біля квартири АДРЕСА_3 , з користі, повторно, маючи намір на незаконне проникнення до житла, використав гайковий ключ, видавив серцевину замку даної квартири та відкрив вхідні двері, проник у приміщення, де з полки шафи, розташованої у залі, викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4554,4 грн.
При спробі зникнути з місця події з вищевказаним майном, був застигнутий потерпілою біля зазначеної квартири, та незважаючи на це, з метою подальшого розпорядження вказаним майном на свій розсуд , з місця події зник.
Він же, 12.06.2013 року, у денний час, знаходячись у приміщенні ломбарду Донкредит ТВО «Інтер - Рієлті» і Компанія», розташованого у будинку АДРЕСА_4 , умисно, з метою отримання грошових коштів, використовуючи завідомо підроблений документ, паспорт на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вклеєною своєю фотокарткою, який надав працівнику зазначеного ломбардного відділення ОСОБА_11 для закладення раніше викрадених золотих виробів .
Обвинувачений ОСОБА_7 , не погодившись з вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.186 КК України на ч.3 ст. 185 КК України, оскільки вважає, що він скоїв таємне викрадення чужого майна.
Вказує, що в заяві потерпілого ОСОБА_8 (а/п 9-10) і його поясненнях (а/п 21) не йшла мова про погрозу з застосуванням ножа зі сторони апелянта, потерпілий почав його оговорювати лише після затримання. Майно він викрав таємно та повернув потерпілому добровільно після зустрічі з ним, що підтверджується як матеріалами провадження так і поясненнями свідків та первинними поясненнями потерпілого.
Апелянт неодноразово в судових засіданнях заявляв клопотання про притягнення прокуратурою ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за неправдиві показання, але суд залишив поза увагою ці клопотання.
З пояснень потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що апелянт їй нічим не погрожував і нічого не вимагав, а про викрадення майна остання узнала після огляду квартири з працівниками міліції, тому коли апелянт вибігав з її квартири, вона не могла знати про викрадення майна.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційні вимоги, змінивши вирок суду, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, але вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з порушенням вимог ч.3 ст. 291 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.3, 186 ч.3, 358 ч.4 КК України, а саме у закінченому замаху на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному із проникненням у житло, вчиненому повторно; у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із проникненням у житло, вчиненому повторно; у використанні завідомо підробленого документу.
В апеляційній скарзі обвинуваченим оскаржується кваліфікація вчинених ним кримінальних правопорушень за ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.3 та ст. 186 ч.3 КК України, вважає, що його дії повинні бути кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.
Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.
Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 таємно проникав до квартир потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з метою викрадення чужого майна, в процесі вчинення ним злочину поверталися додому потерпілі, бачили ОСОБА_7 , який виходив з їх квартир, але обвинувачений ігнорував їх та втікав, тобто таємне викрадання переросло у відкрите. Потерпілий ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_7 і останній повернув йому викрадені речі, а від ОСОБА_12 . ОСОБА_7 втік.
Обвинувачений ОСОБА_7 , як у суді першої, так і апеляційної інстанції визнавав, що проникав до квартир потерпілих з метою таємного викрадення майна, при виході з їх квартир після пограбування, потерпілі стояли у дверей своїх квартир, намагаючись увійти і бачили його, але він вважає, що потерпілі не розуміли, що він викрадав їх майно, тому вважає викрадання таємним. Наполягав на тому, що ножа не застосовував стосовно потерпілих, нічим їм не погрожував.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 в цей частині узгоджуються з іншими доказами, а саме показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими письмовими доказами.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які суд, на думку колегії суддів, правильно проаналізував в їх сукупності, дав їм належну оцінку у вироку та обґрунтовано визнав винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 та ч.3 ст. 186 КК України, а також за ч. 4 ст. 358 КК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначені в апеляційній скарзі про відсутність у нього наміру на грабіж, а тільки на таємне викрадення чужого майна, спростовуються матеріалами справи та добутими по кримінальному провадженню доказами, оскільки викрадення розпочалося таємно, а в процесі вчинення злочину переросло у відкрите.
Стосовно апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не погрожував потерпілим ножем, потерпілі його оговорюють, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 186 КК України відсутня кваліфікуюча ознака вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, тому його доводи в цей частині є неспроможними.
Вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.03.2015 року судом апеляційної інстанції переглядався в межах апеляційного оскарження тільки за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , з цих підстав доводи прокурора про скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції колегією суддів не перевірялися та не розглядалися.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.03.2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4