АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/75/2015 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні, із застосування відеоконференцзв`язку з потерпілим ОСОБА_6 , який перебуває у Березанській виправній колонії №95, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні №80009861 ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ), обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.146 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України на 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід тримання під вартою з 16.08.2013 року.
ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання: за ч.4 ст.187 КК України на 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід тримання під вартою з 06.10.2013 року.
По справі вирішено питання речових доказів та судових витрат.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 12.08.2013 р. приблизно о 22 год. 15 хв., знаходячись на території Центрального залізничного вокзалу міста Києва, розташованого на Вокзальній площі, 1 в м. Києві, з корисливих мотивів способом небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_6 , яке супроводжувалося спричиненням йому фізичних страждань, незаконно позбавив його волі, викравши його та посадивши в багажне відділення автомобіля «Гонов», д.н. НОМЕР_1 , позбавивши тим самим останнього можливості чинити опір та вільно пересуватись.

Так, ОСОБА_9 , 12.08.2013 р., приблизно о 22 год. 15 хв., перебуваючи на території Центрального залізничного вокзалу міста Києва, розташованого на Вокзальній площі, 1 в м. Києві, побачив ОСОБА_6 та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на його викрадення та заволодіння особистим майном останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 під`їхав на автомобілі «Гонов» д.н.з НОМЕР_1 , у якому на той час перебували нічого не підозрюючи про його злочинні наміри ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , до ОСОБА_6 та, вийшовши з автомобіля, застосовуючи фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, став наносити удари руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_6 , спричиняючи останньому сильний фізичний біль, внаслідок чого подолав його опір та посадив в багажне відділення автомобіля «Гонов», д.н. НОМЕР_1 , позбавивши тим самим можливості останнього чинити опір та вільно пересуватись.

Продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_9 , не попереджаючи про свої злочинні наміри ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Гонов» д.н.з. НОМЕР_1 та, незаконно утримуючи в багажному відділенні вказаного транспортного засобу ОСОБА_6 , всупереч волі останнього, направились до лісопаркової зони, розташованої неподалік будинку № 97 по вул. Озерній садового товариства «Нивка», що в м. Києві.

Крім цього, ОСОБА_9 , 12.08.2013 р. приблизно о 23 год. 00 хв., за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_10 , знаходячись в лісопарковій зоні, розташованій неподалік будинку № 97 по вул. Озерній, садового товариства «Нивка», що в м. Києві, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, скоїв розбійний напад на ОСОБА_6 з метою заволодіння чужим майном та заволодів ним, при наступних обставинах:

Так, 12.08.2013 р. у вечірній час ОСОБА_9 , не попереджаючи про свої злочинні наміри ОСОБА_14 , в лісопарковій зоні, розташованій неподалік будинку АДРЕСА_1 , домовившись разом із своїм знайомим ОСОБА_10 , із заздалегідь приготовленою дерев`яною битою, яка знаходилась в автомобілі "Гонов", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , скоїли напад на ОСОБА_6 з метою заволодіння майном останнього, чим вступили між собою в попередню злочинну змову.

Знаходячись у вказаній лісопарковій зоні, ОСОБА_9 , діючи узгоджено із ОСОБА_10 , взяв із салону автомобіля заздалегідь приготовлений невстановлений слідством предмет, схожий на дерев`яну биту та, утримуючи його в руках, застосовуючи фізичне насильство, наніс нею удар по голові ОСОБА_6 , який в цей час знаходився в багажному відділенні автомобіля "Гонов", д.н.з. НОМЕР_1 .

Продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_9 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , дістали з вказаного автомобіля ОСОБА_6 та відтягнули його вглиб лісопаркової зони, де ОСОБА_9 , утримуючи в руках невстановлений слідством предмет, схожий на биту, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, наніс удар по голові останнього, спричинивши фізичний біль. Тим часом, ОСОБА_10 , діючи узгоджено з ОСОБА_9 , взяв в останнього вищевказаний предмет і, застосовуючи фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я наніс ним п`ять-сім ударів по голові ОСОБА_6 та декілька ударів в область грудної клітини. Внаслідок заподіяних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ударів ОСОБА_6 втратив свідомість.

Подолавши опір ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , знаходячись в лісопарковій зоні, розташованій неподалік будинку АДРЕСА_1 , із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для житгя чи здоров`я, діючи узгоджено з ОСОБА_10 перевірили вміст кишень одягу останнього і, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення викрали, належне ОСОБА_6 майно, а саме: сумку синього кольору, вартістю 10 гривень, в якій знаходились мобільний телефон «Самсунг С-3220», вартістю 300 гривень, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», мобільний телефон «Нокіа С-5» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 300 гривень, мобільний телефон «Бонад-500» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 300 гривень, гроші в сумі 450 грн., срібний ланцюжок з хрестиком, вартістю 200 гривень.

Після скоєння даного злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця скоєння злочину втекли, а ОСОБА_6 залишили у вказаній лісопарковій зоні. В подальшому ОСОБА_6 каретою швидкої медичної допомоги було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні №17.

Згідно висновку експерта №1643/е від 28.10.2013 року вищевказаними діями ОСОБА_6 були спричиненні наступні тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма: рани - лобної області зліва (довжиною до 8 см., дно - м`які тканини), з переломом лобної кістки зліва, лінія якого розповсюджується на передню черепну ямку; правої надбрівної ділянки (довжиною до 7,5 см. І - дно - м`які тканини); потиличної ділянки (довжиною до 4 см., дно - м`які тканини), з наявним переломом потиличної кістки зліва, лінія якого розповсюджується на задню черепну ямку; тьмяно- потиличної ділянки (довжиною до 3,5 см., дно - м`які тканини), з наявністю крововиливів у м`які тканини в проекції згаданих ран; синці та осадження м`яких тканин голови) і, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1643/е від 28.10.2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя); синці та осадження м`яких тканин грудної клітки, кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1643/Е від 28.10.2013 року відноситься 1 до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Крім цього, ОСОБА_9 13.08.2013 р. приблизно о 16 год. 00 хв. за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_10 , знаходячись в лісопарковій зоні, розташованій неподалік будинку АДРЕСА_1 , скоїв замах на умисне вбивство ОСОБА_15 , однак не довели свій злочин до кінця з причин, що не залежали від їх волі, при наступних обставинах.

Так, 12.08.2013 р. у вечірній час ОСОБА_9 , знаходячись на території Центрального залізничного вокзалу міста Києва, розташованого на Вокзальній площі, 1 в м. Києві, побачив наглядно знайому ОСОБА_15 , з якою спровокував конфлікт, на фоні раптово виниклих неприязних стосунків, який був припинений співробітниками міліції.

В подальшому, ОСОБА_9 , відчуваючи до ОСОБА_15 , раптово виниклу неприязнь, вирішив позбавити життя останню. При цьому, ОСОБА_9 , знаходячись на території Центрального залізничного вокзалу міста Києва, розташованого на Вокзальній площі, 1 в м. Києві, запропонував своєму знайомому ОСОБА_10 , скоїти умисне вбивство ОСОБА_15 , з використанням заздалегідь приготовлених ножа та дерев`яної бити, які знаходились в автомобілі «Гонов», д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 . На дану пропозицію ОСОБА_10 погодився, тим самим вступив з ОСОБА_9 в попередню злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , діючий узгоджено з ОСОБА_10 та нічого не попереджаючи про свої наміри ОСОБА_14 , 13.08.2013 р. в денний час на автомобілі «Гонов», д.н. НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_9 , прибули за місцем мешкання ОСОБА_15 , що по АДРЕСА_2 , і з погрозою застосування фізичного насильства змусили останню сісти до автомобіля «Гонов», д.н. НОМЕР_1 .

Також в даний автомобіль сіли нічого не підозрюючі про дійсні наміри ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наглядно знайомі останніх ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_9 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 та не попереджаючи про свої злочинні наміри ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , керуючи автомобілем «Гонов», д.н.з. НОМЕР_1 , направились до лісопаркової зони, розташованої неподалік будинку № 97, що по вул. Озерній, садового товариства «Нивка», що в м. Києві.

Знаходячись у вказаній лісопарковій зоні, ОСОБА_9 , діючи узгоджено із ОСОБА_10 , взяв із салону автомобіля заздалегідь приготовлений невстановлений слідством предмет, схожий на дерев`яну биту та, утримуючи його в руках, змусив ОСОБА_15 вийти із салону автомобіля і, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя останньої, умисно наніс удар по голові ОСОБА_15 , спричинивши останній сильний фізичний біль. Тим часом, ОСОБА_10 , діючи узгоджено з ОСОБА_9 , взяв в останнього вищевказаний предмет і, застосовуючи фізичне насильство та переслідуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_15 , продовжив наносити удари по різних частинах тіла останньої. В цей час ОСОБА_18 , продовжуючи далі свої злочинні дії, прослідував до автомобіля «Гонов», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходились нічого не підозрюючи про дійсні злочинні наміри останнього ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , де взяв невстановлений слідством гострий предмет, схожий на ніж, та повернувся до ОСОБА_15 .

При цьому, ОСОБА_9 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , передав останньому невстановлений слідством гострий предмет, проявляючи бажання позбавити життя ОСОБА_15 , наказавши вбити останню. Після цього, ОСОБА_10 , взявши у ОСОБА_9 невстановлений слідством гострий предмет, схожий на ніж, і утримуючи його в правій руці підійшов до ОСОБА_15 та наніс ним колото-різану рану живота непроникаючого характеру останній, спричинивши тим самим сильний фізичний біль. В цей момент, ОСОБА_15 , усвідомлюючи те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 намагаються позбавити її життя, стала втікати від останніх вглиб лісопаркової зони. Однак, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_15 , наздогнали останню і ОСОБА_10 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, наніс невстановленим слідством гострим предметом, який утримував правою рукою, два колото-різаних поранення живота, проникаючих у черевну порожнину, колото-різану рану поперекової ділянки, а також різану рану шиї справа з пораненням правої внутрішньої яремної вени ОСОБА_15 , яка від спричинених їй тілесних ушкоджень втратила свідомість.

Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вважаючи, що виконали всі дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_15 , залишили її в лісопарковій зоні, однак, остання прийшла до свідомості та звернулась до проживаючих неподалік громадян, які викликали карету швидкої медичної допомоги, лікарями якої було надано невідкладну допомогу та врятовано життя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2882 від 21.10.2013 року у ОСОБА_15 виявлені наступні тілесні ушкодження: різана рана шиї справа з пораненням правої внутрішньої яремної вени (до 2 см. по довжині, з пересіченням вени на 2/3 діаметра); два колото-різаних поранення живота, проникаючих у черевну та грудну порожнини, по ходу ранових каналів ушкоджується 4-й сегмент печінки (рана розміром 6,0x1,5x1,5), пересікається хрящова частина VII ребра справа. Поранення обумовили розвиток гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині до 200 мл. рідкої крові) та гемотораксу (наявність в грудній порожнині до 100 мл. рідкої крові), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя); колото-різана рана живота, непроникаючого характеру; колото різана рана поперекової ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2882 від 21.10.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Не погоджуючись з зазначеним вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні №80009861 ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ), обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких:

Прокурор, у поданій апеляційній скарзі з доповненнями, просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 24.10.2014 року, щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. При цьому зазначає, що суд призначив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 занадто м`яку міру покарання, яка не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених. Крім того, судом порушено вимоги ч.5 ст.27, ст.107 КПК України, а саме на технічному носії інформації, на якому має бути зафіксовано хід судового розгляду кримінального провадження, щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , частина інформації відсутня, що є істотним порушенням вимог КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , зі змінами та доповненнями (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ), просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2014 року щодо ОСОБА_9 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України скасувати, кримінальне провадження, щодо ОСОБА_9 , закрити на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Захисник вказує, що вирок суду ґрунтується на показаннях потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , разом з тим в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 категорично заперечував, що його в лікарні відвідували працівники міліції та відбирали пояснення, що його допитував слідчий суддя, а голос на аудіо записі йому не належить. В час, коли проводилась ця слідча дія, він, ОСОБА_6 , перебував за межами м. Києва, працював в АР Крим. Судом першої інстанції було порушено принцип безпосередності, оскільки взято до уваги показання особи, яка назвалась ОСОБА_6 та давала показання, які записані на CD-диск, зі змістом якого ОСОБА_9 та його не ознайомили. Суд безпідставно взяв до уваги покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , оскільки на момент відкриття матеріалів, даних показань не існувало, зі змістом їх не знайомили, як ОСОБА_9 , так і його. Не встановлено особу ОСОБА_16 , оскільки відсутній будь-який документ, що посвідчує особу останньої. Суд не забезпечив можливості проведення допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 у суді під час розгляду кримінального провадження, даних свідків сторона захисту не бачила і не знає. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а саме суд встановив, що ОСОБА_9 завдав ОСОБА_15 ударів бейсбольною битою у область обличчя, хоча висновок судово-медичного експерта спростовує наявність у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень від завдання ударів битою, а всі удари виявлені на тілі ОСОБА_15 колото-різані рани. Крім того, захисник вказує на порушення судом права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист, оскільки в судовому засіданні не був оголошений обвинувальний акт і останньому не зрозуміло в чому він обвинувачується.

Обвинувачений ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі, зі змінами та доповненнями, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2014 року, щодо нього скасувати з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, посилаючись на аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі його захисника.

Обвинувачений ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі, з доповненнями, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2014 року, щодо нього скасувати з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції. При цьому зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом невірно застосовано норми КПК України та допущена неповнота судового слідства. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, щодо виклику в судове засідання та допиту свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 ; у задоволенні клопотання, щодо виклику експерта. Суд не взяв до уваги, той факт, що в залі судового засідання ОСОБА_6 зазначив, що до того, що з ним трапилось, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ніякого відношення не мають, крім того ОСОБА_6 зазначив, що ніяких показів проти ОСОБА_10 не надавав та те, що підписи в протоколах підроблені слідчим. Вирок суду не містить прямих доказів на підтвердження вчинення ним, інкримінованих йому злочинів, а саме нападу. Обвинувачений посилається, що суд першої інстанції його, ОСОБА_10 у судовому засіданні не допитав, а в основу вироку поклав текст обвинувального акту. Крім того, суд першої інстанції, у вироку, тільки перерахував походження доказів, які за висновками суду підтверджують його винуватість.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні №80009861 ОСОБА_7 , просив її задовольнити у повному обсязі та продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою до 28.05.2015 року, частково підтримав апеляційні скарги інших учасників судового процесу, обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , які підтримали подані ними і захисником апеляційні скарги та частково апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора, захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтримали апеляційні скарги обвинувачених та захисника ОСОБА_8 та частково апеляційну скаргу, з доповненнями, прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 останнє слово, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні №80009861 ОСОБА_7 , з доповненнями, захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог, щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Цих вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не було дотримано.

Так, відповідно до положень ч.5 ст.27 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що після закінчення підготовчих дій та вирішення питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою головуючий по справі відклав розгляд даного провадження на 21.05.2014 року на 11.00.

Згідно журналу судового засідання і технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження у суді першої інстанції, судове засідання 21.05.2014 року розпочалося об 11.33 з допиту потерпілого ОСОБА_6 .

Журнал судового засідання і носій інформації на якому зафіксовано судове провадження 21.05.2014 року з 11.00 - початок судового розгляду в матеріалах провадження відсутні.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. Згідно з п.1 ч.1 ст.415 КПК України у випадку встановлення порушення, передбаченого п.7 ч.2 ст.412 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

За таких обставин вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року, щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням відповідно до положень ч.1 ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні №80009861 ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ), обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо обґрунтованості вироку та відповідності призначеного судом першої інстанції покарання, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Викладені доводи в апеляційних скаргах прокурора у кримінальному провадженні №80009861 ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ), обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , слід перевірити під час нового судового розгляду в суді першої інстанції.
За викладених обставин апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні №80009861 ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ), обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів врахувавши, характер та тяжкість інкримінованих обвинуваченим злочинів, тяжкість покарання, що їм загрожує, у разі визнання їх винними, у пред`явленому обвинуваченні, а також незмінність ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що обраний обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити на 1 (один) місяць, а саме до 28 травня 2015 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та їх захисників, адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні №80009861 ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року, щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відмовити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисникам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у зміні запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.
Запобіжний захід ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на 1 (один) місяць, а саме до 28 травня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4