Справа
№ 1-341/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 14
березня 2007 року

Луцький міськрайонний суд під головуванням судді Клока О.М.

за участю секретаря Мартинюк О.М.,

прокурора Старчука В.М.

потерпілого ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну
справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, який народився в
АДРЕСА_1 Рожищенського району, мешкає в м.Луцьку, АДРЕСА_2, громадянин України,
з середньою освітою, неодружений, навчається у ІНФОРМАЦІЯ_2 м. Луцька, не
судимий;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, який народився вАДРЕСА_3 Маневицького
району, мешкає в м.Луцьку, АДРЕСА_4, громадянин України, з середньою освітою,
неодружений, навчається у ІНФОРМАЦІЯ_2 м. Луцька, судимий 12.09.2006 року за
ст.ст. 186 ч.2, 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з випробуванням,
встановлений іспитовий строк 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 296 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2006 року близько 22-30 год. ОСОБА_2. грубо порушуючи
громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжувалося особливою зухвалістю, вибив двері в кімнату № АДРЕСА_5, в м.
Луцьку. Близько 22-45 год. того ж дня ОСОБА_2. та ОСОБА_3. грубо порушуючи
громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося
особливою зухвалістю зайшли в дану кімнату, де підсудні по черзі нанесли ряд
ударів руками та ногами потерпілому ОСОБА_1, спричинивши останньому фізичний
біль.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2. вину у вчиненні
інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, давати показання
відмовився.

Підсудний ОСОБА_3. повідомив, що за вищезазначених обставин місця і часу
наносив удари потерпілому кулаком в обличчя, оскільки той зробив зауваження
ОСОБА_2. з
приводу вибитих дверей. Бив ОСОБА_1 і підсудний ОСОБА_2. У вчиненому щиро
розкаюється.

Зважаючи на повне визнання своєї вини підсудними, їх
винуватість у вчиненні інкримінованого діяння доводиться і іншими доказами по
справі.

Так, потерпілий ОСОБА_1 повідомив, що побачив вибиті двері своєї кімнати,
біля яких стояв ОСОБА_2.,
з приводу чого зробив зауваження підсудному. Через деякий час в кімнату
прийшли ОСОБА_2. і
ОСОБА_3. та по черзі нанесли ряд ударів, спричинивши фізичний біль.

З оголошених в
судовому засіданні показань обвинуваченого ОСОБА_2. вбачається,
що він дійсно вибив двері в кімнату потерпілого, пізніше зайшов туди, де наніс
ОСОБА_1 ряд ударів ногами та руками, оскільки останній зробив зауваження з
приводу вибитих дверей. Підтвердив, що ОСОБА_3. ходив з ним до потерпілого з
власної ініціативи (а.с.73). Дані показання підсудний ОСОБА_2. підтвердив в
судовому засіданні, у вчиненому щиро розкаявся.

Суд у
відповідності до ст.299 КПК України, з'ясувавши правильність розуміння
підсудними та іншими учасниками судового розгляду фактичних обставин справи, не
маючи сумніву у істинності їх позицій, роз'яснивши, що у такому випадку вони
будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини, визнав недоцільним
досліджувати інші докази щодо обставин справи, які ніким не оспорюються.

За таких обставин
суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_2. та ОСОБА_3. у хуліганстві, тобто грубому порушенні
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, і кваліфікує дії підсудних за ст. 296 ч. 2 КК
України.

Разом з тим, суд
виключає з обвинувачення підсудних таку ознаку як винятковий цинізм, оскільки,
як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови № 10 від
22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», хуліганством,
яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з
демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад проявом
безсоромності, чого у даному випадку не було.

Призначаючи
підсудним ОСОБА_3. та ОСОБА_2.
покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винних та конретні
обставини справи.

Так, підсудний
ОСОБА_2. вперше
притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за
місцем навчання (а.с.58), обставинами, що пом'якшують його покарання є щире
розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину, повне добровільне відшкодування
завданих злочином збитків (а.с.43).

Тому суд
приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_2. покарання у виді
обмеження волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 296 КК
України.

Оскільки суд
вважає, що виправлення ОСОБА_2.
можливе без відбування покарання, тому застосовує щодо нього ст. 75 КК
України.

Підсудний
ОСОБА_3. позитивно характеризується за місцем навчання (а.с.52), обставинами,
що пом'якшують його покарання є щире розкаяння, активне сприяння розкриттю
злочину, повне добровільне відшкодування завданих злочином збитків (а.с.43).

Разом з тим,
ОСОБА_3. раніше засуджувався за вчинення тяжкого злочину, однак на шлях
виправлення не став і в період іспитового строку знову вчинив злочин середньої
тяжкості.

Тому суд
приходить до висновку про неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_3. без
ізоляції його від суспільства, і призначає йому мінімальне покарання у виді
обмеження волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 296 КК України, застосовує
положення ст. 72 та ст. 71 КК України, перераховує менш суворий вид покарання в
більш суворий і до покарання за цим вироком частково приєднує невідбуте
покарання за вироком від 12.09.2006 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК
України, і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1(один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 ч.І п.п.2,3,4 КК України
звільнити ОСОБА_2. від
призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку
тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього
обов'язки, а саме:

не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи;

повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця свого
проживання, навчання;

періодично з'являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої
системи.

Запобіжний захід ОСОБА_2.
до вступу вироку в законну силу залишити попередній - підписку про невиїзд.

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК
України, і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1(один) рік.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного
за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Луцького
міськрайонного суду від 12.09.2006 року, перевівши у відповідності до ст. 72 КК
України менш суворий вид покарання в більш суворий виходячи з того, що одному
дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно визначити
ОСОБА_3 до відбування 4(чотири) роки 1(один) місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3. до вступу вироку у законну силу змінити з
підписки про невиїзд на взяття під варту, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття
покарання рахувати з 14.03.2007 року.

Апеляція на вирок може бути подана до Апеляційного суду Волинської області
протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а ОСОБА_3. - в той ж
строк з моменту отримання копії вироку, через Луцький міськрайонний суд.