У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Ковтюк Є.І., Федченка О.С.,

за участю прокурора

Опанасюка О.В.,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 9 грудня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Запорізької області на вирок
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14
серпня 2007 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2007 року.

Вказаним вироком
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, раніше судимого, останній
раз вироком

від 2 квітня 2001 року за ч. 3 ст.
142 КК України

до 6 років 6 місяців позбавлення
волі, звільненого

умовно-достроково 3 липня 2003 року

на 1 рік 6 місяців 21 день,

- за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком
на 3 роки,

- за ст. 198 КК України до обмеження волі строком на 1 рік,

- за ч. 2 ст. 164 КК України до
обмеження волі строком на 1 рік,

- за ч. 2 ст. 186 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України
ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3
роки.

Ухвалою апеляційного суду вирок від
14 серпня 2007 року в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 164 КК України
скасовано і направлено на додаткове розслідування. У решті вирок залишено без
змін.

ОСОБА_1 визнаний винним і
засуджений за те, що 1 лютого 2004 року, близько 1 години, він за попередньою
змовою з ОСОБА_2, засудженим за цей злочин вироком від 18 жовтня 2004 року,
проник у майстерню, розташовану по вул. Базарній, 1 у м. Запоріжжі, і повторно
викрав майно на суму 2535 грн., що належало ОСОБА_3

У період з 11 до 15 лютого 2004
року ОСОБА_1 зберігав за місцем свого проживання у кв. АДРЕСА_1 запасні частини
автомобіля ВАЗ 2108, який викрав ОСОБА_4, про що знав ОСОБА_1

28 серпня 2006 року, близько 23
години, ОСОБА_1 у парку по вул. Бочарова у м. Запоріжжя повторно відкрито
викрав у ОСОБА_5 мобільний телефон з сім-карткою на загальну суму 2125 грн. і,
утікаючи з місця злочину, наніс потерпілому удар у грудну клітину, чим
спричинив останньому фізичний біль.

У
касаційному поданні прокурор просить вирок суду скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального
закону та м'якістю призначеного покарання. Прокурор вказує, що ОСОБА_1 у 2004
році вчинив злочини у період умовно-досторокового звільнення, що суд не
врахував при призначенні покарання і не застосував ст. 71 КК України. Крім
того, при призначенні покарання за сукупністю злочинів суд не міг застосовувати
принцип поглинання покарань.

Заслухавши доповідача, думку прокурора,
який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає
задоволенню.

Як убачається з вироку, висновки
суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, відповідають
фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, та ґрунтуються на
сукупності зібраних і належно оцінених доказів, є правильними. У касаційному
поданні вказані висновки суду не оспорюються.

Водночас при призначенні покарання
суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень
призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості,
обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у
разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від
відбування покарання, протягом
невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за
правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Як убачається з матеріалів справи,
3 липня 2003 року ОСОБА_1 був звільнений умовно-достроково на 1 рік 6 місяців
21 день від покарання, призначеного вироком суду від 2 квітня 2001 року (т.1,
а.с. 196). Злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, 198 КК України, вчинені
ОСОБА_1 1 лютого 2004 року та з 11 до 15 лютого 2004 року, тобто у період
умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, суд при призначенні
покарання ОСОБА_1 не застосував кримінальний закон, який підлягав застосуванню,
оскільки повинен був керуватись правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК
України.

Крім того, призначаючи покарання
ОСОБА_1 на підставі ст. 70 КК України, суд неправильно застосував принцип
поглинення покарань.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення
судами кримінального покарання однакові за видом і розміром покарання
поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних
межах санкцій статей КК України.

Вказані помилки суду першої
інстанції щодо застосування кримінального закону не були виправлені апеляційним
судом.

За
таких обставин вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14
серпня 2007 року та ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької
області від 19 листопада 2007 року підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий судовий розгляд, під час якого серед іншого належить
врахувати вищенаведене і перевірити усі доводи, на які посилається прокурор у
касаційному поданні. Якщо при новому судовому розгляді справи суд дійде
висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, то покарання має
бути призначеним з дотриманням вимог ст. 65 КК України, а також відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення
судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Керуючись
статтями 395, 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

касаційне
подання заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2007 року та
ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Запорізької області від 19 листопада 2007 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд у той же суд.

С У Д Д І :

Присяжнюк
Т.І. Ковтюк Є.І. Федченко О.С.