АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/100/15 Справа № 171/2058/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000542 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розведеного, маючого на утриманні неповнолітнього сина 1988 року народження, раніше не судимого, мешкаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст.345 КК України

за участю прокурора: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

його адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ст. 342 ч.2 КК України до 1 року обмеження волі; за ст.345 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст.70 КК України йому остаточно призначено покарання, шляхом часткового складання покарань 2 роки обмеження волі.

В апеляціях:
Прокурор вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим та просив змінити вирок, у зв`язку з істотним, на його думку, порушенням вимог ст.ст. .374, 412 КПК України. На його думку, в ході судового засідання ОСОБА_6 повністю визнав себе винним та щиро каявся у скоєному, але в вироку суд в мотивувальній частині не вказав обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме - щире каяття про що він і просить вказати в ухвалі.

Обвинувачений ОСОБА_6 не згоден з вироком, вважає, що досудовим слідством, не зважаючи на його попередні зізнання, його вина не була повністю доведена, обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження належним чином не були з`ясовані, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Не відповідають дійсності посилання слідства та суду, що він чинив опір працівникові міліції, та утримував його рукою, керуючи своїм автомобілем. В судовому засіданні не був допитаний свідок ОСОБА_9 , який свідчив на його користь в ході провадження по справі, та не були належно вивчені матеріали адміністративних проваджень щодо нього. Вважає, що в вироку не вказано на обставини, які б пом`якшували його вину в скоєнні злочину. Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що приблизно о 00.15 годині 21.04.2014 року, інспектори відділу дорожньо-патрульної служби відділу державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області по обслуговуванню м. Нікополь та Нікопольського району прапорщики міліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебували на чергуванні, та виконували свої службові обов`язки на вул. Комсомольській в м. Апостолове. У вказаний час по проїжджій частині зазначеної вулиці рухався автомобіль марки «ІЖ-2715» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час руху різко змінював напрямок руху транспортного засобу на що звернули увагу працівники ВДПС . З метою з`ясування стану водія ОСОБА_10 і ОСОБА_11 було прийнято рішення зупинити автомобіль для перевірки. При цьому останнім, за допомогою жезла, було подано водієві команду про зупинку автомобіля, а ОСОБА_10 увімкнув на службовому автомобілі червоні проблискові маяки. Але ОСОБА_6 на законну вимогу інспекторів не відреагував та збільшивши швидкість продовжив рух автомобілем, а також при подальшому переслідуванні не зупинявся, незважаючи і на застосовану звукову сигналізацію. Лише на вул. Калініна, поблизу домоволодіння № 35, ОСОБА_6 зупинив керований ним автомобіль.

Тоді ОСОБА_10 підійшов до вказаного автомобіля та запропонував ОСОБА_6 вимкнути двигун автомобіля і з метою запобігання подальших протиправних дій зі сторони останнього, намагався вилучити із замка запалення ключі. Але ОСОБА_6 , маючи умисел на опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, відмовився виконувати його законі вимоги, став чинити йому активний опір, схопив інспектора ОСОБА_10 рукою через відкрите вітрове скло за формену куртку, завів двигун та утримуючи останнього за одяг, почав рухатися із збільшенням швидкості руху. Проїхавши в такому положенні біля 5 метрів, він потім відпустив ОСОБА_12 , який при цьому впав на проїжджу частину та отримав: три садна на тильній поверхні правої кісті; по три садна на долонних поверхнях обох кистей; одне садно на задній поверхні лівого передпліччя; та одне садно на передній поверхні, у місці проекції правого колінного суглобу. Дані садна відносяться до легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6 днів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав за необхідне задовольнити його апеляційну скаргу, обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію та просив вирок щодо нього змінити, призначити покарання з застосуванням ст..75 КК України, думку адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала вказану думку ОСОБА_13 , проаналізувавши доводи, викладені в апеляціях та в судовому засіданні, співставивши їх з матеріалами провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду щодо винності ОСОБА_13 у вчиненні вказаних злочинів, за скоєння яких його засуджено, обґрунтовано зібраними судом доказами, які ретельно проаналізовано у вироку. Фактичні обставини справи встановлено та викладено правильно.

Доводи ОСОБА_13 про недоведеність його вини у скоєному, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами: поясненнями потерпілого ОСОБА_10 про те, що приблизно о 00.15 годині 21.04.2014 року, він разом з інспектором ОСОБА_11 перебуваючи на чергуванні, побачили автомобіль «ІЖ-2715» реєстраційний номер НОМЕР_1 , траєкторія якого під час руху транспортного засобу різко змінювалась. На вимогу зупинитись водій не відреагував, та збільшивши швидкість руху продовжив рух автомобілем. В ході переслідування, незважаючи на ввімкнуту звукову сигналізацію, водій вказаного автомобіля намагався зникнути, проїхав декілька вулиць та зупинився тільки на вул. Калініна, поблизу домоволодіння № 35, ОСОБА_6 , де зупинив керований ним автомобіль. Коли він підійшов до вказаного автомобіля та запропонував водію, як зясувалось пізніше ОСОБА_6 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, вимкнути двигун автомобіля та намагався вилучити із замка запалення ключі, то водій відмовився виконувати його вимоги, став чинити активний опір, схопив його рукою за формену куртку, та утримуючи за одяг, почав рухатися із збільшенням швидкості руху, і проїхавши декілька метрів різко відпустив його. Внаслідок цього він впав на покриття проїжджої частини, отримавши вказані тілесні ушкодження. ОСОБА_14 було продовжено, та його автомобіль вдалося наздогнати лише тоді, коли він заїхав в огород.

Свідок ОСОБА_11 , даючи аналогічні прокази, пояснив про те, що службовий автомобіль з проблисковими маяками та його з ОСОБА_12 формений службовий одяг було добре видно мамонтову, але той навмисно не зупинився на вимогу та став тікати, а зупинившись почав активно виявляти опір ОСОБА_12 , не реагував на його вимоги та схопивши ОСОБА_10 рукою за формену куртку, та утримуючи його за одяг, почав рухатися із збільшенням швидкості руху. Проїхавши приблизно 5 метрів він відпустив його, із-за чого ОСОБА_12 впав, отримавши тілесні ушкодження.

Будь-яких підстав не довіряти послідовним поясненням потерпілого та свідка ОСОБА_11 , колегія суддів, в ході перевірки матеріалів провадження, не вбачає. Їх пояснення узгоджуються з іншими доказами, та з висновком судово-медичного експерта, за висновками якого, вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, що мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6 днів.

Доводи ОСОБА_6 про те, що він не чинив опір Щогареву, що він не побачив службовий автомобіль ДАІ та інспекторів міліції у форменому одязі, які його зупиняли, спростовані поясненнями самого обвинуваченого в судовому засіданні, та послідовними поясненнями потерпілого ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_16 , та іншими доказами проаналізованими у вироку. Тому вказані доводи обвинуваченого є безпідставними.

Доводи ОСОБА_13 , що свідок ОСОБА_9 , який є його добрим приятелем, свідчив в ході провадження на його користь, що він ніби-то не чинив опір інспектору міліції та поводився чемно, також спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 , що саме ОСОБА_13 у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем, намагався втекти, не підкорявся законним вимогам інспекторів ДАІ, чинив опір, схопивши за формений одяг ОСОБА_17 , протягнув того своїм автомобілем декілька метрів, спричинивши потерпілому за вказаних обставин легкі тілесні ушкодження.

Є необґрунтованими і доводи обвинуваченого, що суд неналежно дослідив матеріали провадження, остільки з журналу судового засідання та результатів технічного запису видно, що судове слідство проведено відповідно до вимог КПК України, в ході якого були повно, об`єктивно та всебічно досліджені всі матеріали справи, досліджені всі доводи ОСОБА_13 , в тому числі і наведені в апеляції.

Перевіркою матеріалів провадження, колегією суддів не встановлено даних, які б свідчили про недостовірність, недопустимість доказів. Докази зібрані по даній справі є достатніми, допустимими, зібраними у належний спосіб, а суд обґрунтовано послався на них у вироку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ст. 342 ч. 2 КК України, остільки він за вказаних обставин вчинив опір працівникові правоохоронного органу ОСОБА_10 під час виконання ним службових обов`язків, а також і за ст. 345 ч.2 КК України, остільки він навмисно спричинив останньому, під час несення служби, легкої тяжкості тілесні ушкодження.

Колегією суддів також перевірена обґрунтованість призначення покарання ОСОБА_6 ..

У відповідності до ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу засудженого, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_13 суд врахував характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, те що він не вжив заходів для відшкодування збитків потерпілому. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 , не зайнятий суспільно-корисною працею.

Обставин, які б пом`якшували покарання, згідно положень ст. 66 КК України, районним судом не встановлено.

Про обґрунтованість такого висновку свідчать і доводи в апеляції обвинуваченого, та в апеляційному суді про те, що він не чинив опір Щогареву, не хватав його руками за одяг та не протягував за автомобілем. Тобто ОСОБА_13 фактично визнає себе винним та не розкаюється у скоєному. А тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції прокурора, обвинуваченого щодо необхідності зміни вироку та вказівки про щире каяття обвинуваченого.

Обставинами, які обтяжують покарання, згідно зі ст.67 КК України, суд врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та що правопорушення скоєно ОСОБА_13 небезпечним способом для потерпілого, який міг потрапити під колеса керованого обвинуваченим автомобіля.

Таким чином колегія суд вважає, що призначене районним судом ОСОБА_6 покарання у вигляді обмеження волі, з урахуванням вказаних даних про особу обвинуваченого, та з врахуванням характеру та ступеню тяжкості скоєного, за своїм видом та розміром у вигляді 2 років обмеження волі є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння інших правопорушень. Виходячи з вищенаведеного колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення ОСОБА_13 призначеного покарання, або для застосування до нього ст. ст.75, 76 КК України.

Разом з тим, з вироку вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_13 за ч.1 ст. 70 КК України покарання у вигляді обмеження волі, невірно застосував правила складання покарань за сукупністю злочинів. Тому колегія суддів вважає за необхідне в цій частині вирок змінити, та застосувати до ОСОБА_13 принцип не складання, а поглинання призначених покарань.

В решті вирок є законним та обґрунтованим, а підстав для задоволення апеляцій як прокурора так і обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404,405,407,418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_6 змінити.

Уточнити резолютивну частину вказаного вироку, слова: « На підставі ст.70 КК України остаточно ОСОБА_13 призначити покарання, шляхом часткового складання призначених покарань 2 роки обмеження волі», замінити словами: «На підставі ч. 1 ст.70 КК України, остаточно ОСОБА_13 призначити покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, - у вигляді 2 років обмеження волі».

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду, з розгляду цивільних та кримінальних справ, протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4