Справа № 314/1974/15-к
Провадження № 1-в/314/499/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5 розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станиці Старо-Тітовської Темрюкского району краснодарського краю Росії, національність росіянин, освіта середня, до засудження не працював, мешкав за адресою : АДРЕСА_1 .

Раніше судимого: 10.10.1995 року Феодосійським міським судом АР Крим за ст.ст.94 КК України до років позбавлення волі. Звільнений 26.12.2002 року умовно-дострокового на невідбутий строк 2 роки 4 місці 18 днів.

По даній справі засуджений: 01.12.2004 року Апеляційним судом АР Крим за ст.,ст. 115 ч.2 п.13 КК України до 12 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Феодосійського міського суду АР Крим від 10.10.1995 року у вигляді 2 років позбавлення волі, остаточно призначено покарання у вигляді 14 років позбавлення волі.

Початок строку: 06.09.2004 року Кінець строку: 06.09.2018 року
про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, засуджений ОСОБА_5 у місцях позбавлення волі перебуває з 14.09.2004 року.

З 15.07.2005 року відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області №55, під час відбування покарання характеризується добре, вимоги режиму відбування покарання не порушує, стягнень не має. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 13 заохочень правами начальника колонії. Працевлаштований. Згідно ст.118 п.5 КВК України залучався до без оплатної праці по роботах з благоустрою відділення і прилеглої території та поліпшення житлово-побутових умов засуджених.

У скоєному злочині вину визнає, розкаюється. Комісією установи з розгляду питань про умовно-дострокове звільнення 20.03.2015 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.
Представник адміністрації установи заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення та потребує постійного контролю з боку представників адміністрації.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

З матеріалів подання встановлено, що під час відбування покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55) засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований у період з 2013 року по 2015 рік.

Його відношення до праці протягом певного періоду часу, на погляд суду, пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Особа засудженого та його поведінка за весь час відбуванння ним покарання у вигляді позбавлення волі у своїй сукупності, не дають підстав вважати, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, хоча при цьому він має ряд заохочень, оскільки останній потребує постійного контролю з боку представників

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обовязковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обовязком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

23.06.2015 року м. Вільнянськ

23.06.2015