АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/367/15 Справа № 703/7034/14-к Категорія: ч.2 ст.186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів при секретарі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами старшого прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 10.02.2011 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі. 10.03.2012 року звільнений по відбуттю строку покарання, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, на 4 роки позбавлення волі.

Вирішено питання про долю речових доказів по справі відповідно до вимог ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 01.10.2014 року близько 23 години 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з невстановленим слідством особою на ім`я ОСОБА_11 , знаходячись в парку біля будинку № 1 по провул. Вокзальному в м. Сміла, з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, наздогнали ОСОБА_12 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_11 наніс удар рукою по голові ОСОБА_12 , від чого він впав на землю, потім вони, утримуючи потерпілого, обшукали та відкрито заволоділи його мобільним телефоном «Нокіа 5800» з сім-карткою, флеш-картою на 8 Гб, кредитною карткою «ПриватБанку» на ім`я ОСОБА_12 та піджаком, чим спричинили останньому майнових збитків на загальну суму 750 грн.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що справа відносно нього сфабрикована та ґрунтується на неправдивих показах свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та самого потерпілого. Під час досудового розслідування слідчим не були вжиті заходи щодо встановлення особи на ім`я ОСОБА_11 . Під час судового розгляду судом були безпідставно відхилені його клопотання щодо зняття показників з камер спостережень в барі «Світанок», оскільки ні він, ні потерпілий в цьому барі не перебували.

В доповненнях до апеляційної скарги від 31.03.2015 р. обвинувачений просив повторно викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , допитати слідчого СВ Смілянського МВ УМВС ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_12 , витребувати відеозапис з камер спостережень бару «Світанок» м. Сміла за період з 1-2 жовтня 2014 року для з`ясування істини по матеріалах провадження.

В доповненнях до апеляційної скарги від 05.05.2015 року обвинувачений просив вирок суду скасувати, як незаконний та сфабрикований, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_8 раніше судимий, судимості у встановленому законом порядку не погашені, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, та за який передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі.

В змінах до апеляції прокурор просив вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, що обтяжує покарання визнання неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності, та виключити з вступної та мотивувальної частини вироку посилання суду на те, що ОСОБА_8 судимий 30.04.2013 року Смілянським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, оскільки він ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 16.05.2014 року звільнений від призначеного йому покарання по закінченню іспитового строку.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого з доповненнями та зміни до апеляційної скарги прокурора, при цьому просили вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути на новий судовий розгляд; думку прокурора, який частково підтримав зміни до апеляційної скарги старшого прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 , заперечив проти апеляції з доповненнями обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого з доповненнями не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Висновок районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, а саме: у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, повторно, за попередньою змовою групою осіб при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, його вина підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні , перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Так, з показів потерпілого ОСОБА_12 , даних ним в ході судового слідства по кримінальному провадженню, вбачається, що він близько 22 години 01.10.2014 року біля залізничного вокзалу зайшов в кафе «Буль-буль», зустрів обвинуваченого та ще одного хлопця на ім`я ОСОБА_11 з якими був раніше незнайомий, запропонував їм випити, вони разом вживали алкогольні напої, а коли у нього закінчились гроші - попрощався та пішов додому. Обвинувачений з ОСОБА_11 наздогнали його в парку, збили з ніг, забрали телефон, кредитну картку, запитали пін-код до неї, але він назвав неправильний. ОСОБА_11 пішов знімати гроші, а ОСОБА_8 залишився і тримав потерпілого на землі, але він піднявся, скинув піджак за який його тримав обвинувачений і втік. Потім він звернувся до працівників міліції з якими поїхав на вокзал і в барі, якому цього ж вечора відпочивав з хлопцями, впізнав ОСОБА_8 , який його пограбував, той повернув йому його телефон та кредитну картку, потім вони пішли на місце скоєння злочину, де знайшли піджак та телефон.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він, повертаючись з роботи, зайшов в кафе «Світанок» , напроти його столику сидів обвинувачений з іншим чоловіком, пізніше до них підсів потерпілий. Вони відпочивали, потім потерпілий вийшов, а за ним вийшли й ті чоловіки, через деякий час приїхали працівники міліції і запросили його в якості понятого, повели в парк, там на землі лежали речі, здається піджак, телефон . Аналогічні показання дала в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 .

Згідно протоколу прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення, 01 жовтня 2014 року близько 23 години 40 хвилин невідома особа, знаходячись поблизу кафе-бару «Світанок», що на привокзальній площі ст. ім.. Т.Шевченка, відкрито заволоділа його кредитною карткою та мобільним телефоном «Нокіа 5800».

З протоколу огляду місця події від 02 жовтня 2014 року вбачається, що на прилеглій території до кафе «Буль - буль», що за адресою м. Сміла вул. Московська, 1-а, під час огляду місця події обвинувачений ОСОБА_8 видав мобільний телефон «Нокіа 5800» та кредитну картку «ПриватБанку», які належали потерпілому ОСОБА_12 .

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 02 жовтня 2014 року, на території парку, поблизу двоповерхового цегляного будинку АДРЕСА_2 , на місці скоєння злочину на яке вказав потерпілий ОСОБА_12 , було виявлено та вилучено піджак потерпілого та телефон «Нокіа 1600» ОСОБА_8 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 16 грудня 2014 року з таблицею зображень до нього вбачається, що ОСОБА_8 розповів та показав - як відбувались події в ніч на 02 жовтня 2014 року та показав, де знайшов телефон «Нокіа».

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що покази потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вони безпосередньо давали в судовому засіданні є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами кримінального провадження, є об`єктивними та достовірними і викривають злочинні дії обвинуваченого, тому обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, і його дії за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно.

Посилання обвинуваченого в апеляції щодо невчинення ним даного кримінального правопорушення, об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому розцінюються колегією суддів як обраний ним спосіб захисту.

Твердження обвинуваченого про те, що він не вчиняв даного злочину, телефон потерпілого знайшов у парку, а кредитну картку йому передав чоловік на ім`я ОСОБА_11 , спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який під час досудового слідства та в суді першої інстанції давав послідовні покази про те, що на нього напали чоловіки яких він перед цим в кафе пригощав спиртним (обвинувачений та ОСОБА_11 ), забрали у нього телефон та кредиту картку, ОСОБА_8 його тримав, але він вирвався та втік, залишивши свій піджак. Телефон і кредитну картку, якими заволоділи грабіжники, працівники міліції вилучили саме в ОСОБА_8 вночі 02.10.2014 р. біля кафе «Буль-Буль», а мобільний телефон, що належить ОСОБА_8 , та піджак потерпілого були знайдені на місці вчинення злочину на яке вказав потерпілий в присутності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . На це ж місце вказав і сам ОСОБА_8 під час слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_13 дійсно в судовому засіданні першої інстанції підтвердив, що бачив трьох чоловіків, які розпивали спиртне в кафе «Світанок», але твердження обвинуваченого в апеляції щодо неправдивості показів вказаного свідка колегія суддів вважає безпідставним , оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_12 могли і помилятись щодо назви закладу громадського харчування, де вони вживали спиртні напої, так як кафе «Світанок» та «Буль-буль» розташовані на привокзальній площі поряд. Крім того, обвинувачений не заперечував той факт, що він, потерпілий та ОСОБА_11 дійсно 1.10.2014 року ввечері розпивали спиртні напої в кафе біля вокзалу, хоча й стверджував, що це було кафе «Буль-буль». Злочин же було вчинено щодо потерпілого не в кафе, за його межами, тому принципово важливого значення в якому саме кафе - «Світанок» чи «Буль-буль» обвинувачений з потерпілим та невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_11 розпивали спиртні напої - не має . Вказаним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Твердження ОСОБА_8 на те, що свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду 1 інстанції відмовилася від показань, які вона давала на досудовому слідстві, є надуманими та спростовуються звукозаписом судового засідання від 16.02.2015 р.

Посилання обвинуваченого на те, що потерпілий ОСОБА_12 його обмовив, а свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 давали суду неправдиві показання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки потерпілий та свідки безпосередньо були допитані в суді першої інстанції та попереджувалися про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показів. Крім того, як пояснив обвинувачений в апеляційному суді, він до відповідних органів з заявою про притягнення вказаних свідків та потерпілого до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів не звертався.

Твердження апелянта щодо сфабрикування матеріалів кримінального провадження щодо нього колегія судді вважає безпідставним, істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які слугували б підставою для скасування вироку суду, - відсутні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимості не зняті та не погашені, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання: наявність на його утриманні хворої матері похилого віку та обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання, яке є мінімальним за санкцією ч. 2 ст. 186 КК України у виді реального позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо призначення більш суворого покарання.

Доводи прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, що обтяжує покарання неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності є недоречними, оскільки колегія суддів вважає, що вказана обставина була врахована судом при призначенні ОСОБА_8 покарання, але не в якості обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого.

Крім того, заслуговують на увагу доводи прокурора стосовно виключення з вступної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_8 за вироком Смілянського міськрайонного суду від 30.04.2013 року, оскільки ОСОБА_8 був звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 16.05.2014 року по закінченню іспитового строку, тому відповідно до ч. 1 п.1 ст. 89 КК України, вказана судимість погашена.

В решті - вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 405, п.2 ч.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Змінену апеляційну скаргу старшого прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вступної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_8 за вироком Смілянського міськрайонного суду від 30.04.2013 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями - залишити без задоволення.

В решті - вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :