АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луганська Луганської області, українець, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаєза адресою: АДРЕСА_2 їв, раніше судимий:
- 18 жовтня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Відповідно до ст. 71 КК України, враховуючи положення ч. 3 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання за даним вироком та покарання, призначене за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ухвалено виконувати самостійно.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_7 22 вересня 2014 року близько 21 год. 15 хв., перебуваючи в приміщенні аптеки «Велика Аптека», розміщеного в ТЦ «Універмаг Україна» на площі Перемоги, 3 в м. Києві вирішив повторно таємно викрасти з приміщення аптеки чуже майно, а саме продукцію фірми «Віші». Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, ОСОБА_7 підійшов до полиці з товарами та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв шампунь «Віші Неожентік» арт. 84397 вартістю 160 гривень, крем «Віші Неоводіа» арт. 38282 вартістю 307 гривень 50 копійок, крем «Віші Неоводіа» арт. 38278 вартістю 285 гривень 50 копійок, крем «Віші Неоводіа» арт. 86384 вартістю 300 гривень, шампунь «Віші проти випадіння волосся» арт. 86387 в кількості 4 шт. вартістю 120 гривень кожен, а усього на загальну суму 1 533 гривні.

Після цього ОСОБА_7 заховав вказані товари до сумки, яку мав при собі, та пройшов до виходу. В подальшому, вважаючи, що він залишився непоміченим, ОСОБА_7 прослідував до виходу з аптеки із схованим в сумці викраденим товаром з метою закінчити вчинюваний ним корисливий злочин та розпорядитися викраденим товаром на власний розсуд. Проте довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були помічені та припинені співробітниками охорони магазину. Біля виходу з магазину ОСОБА_7 був затриманий, а викрадене майно було вилучено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, враховуючи положення ч. 3 ст. 72 КК України,за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі та штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Києва від18.10.2014 року.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог закону, визначивши ОСОБА_7 вид і розмір покарання за новийзлочин, не надав належної оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам справи, особі винного, який будучи раніше судимим через 4 дні вчинив новий умисний злочин проти власності, незаконно звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, після чого всупереч положенням ст. 71 КК України необгрунтовано визначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

На апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просив вирок суду першої інстанції щодо нього залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані вірно, що ніким із учасників судового розгляду не оспорюється.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (Т 1 а.с. 28-30).
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; відповідно до ст. 71 КК України, враховуючи положення ч. 3 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання за даним вироком та покарання, призначене за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ухвалено виконувати самостійно.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Так, ОСОБА_7 щиро розкаявся, свою винність у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, працює менеджером в ТОВ «Полюс», за місцем роботи характеризується позитивно, сплатив призначене за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції повно, всебічно й об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження в їх сукупності і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до середньої тяжкості, обставин його вчинення, характеру діяння, форми й ступеню вини, мотивацією кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, дійшов законного та обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, а також обґрунтовано застосував ст. 75 КК України, належним чином мотивувавши таке рішення у вироку.

Крім того, суд першої інстанції застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких умов буде досягнута мета покарання, а тому доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва щодо безпідставного застосування ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно призначив ОСОБА_7 покарання з дотриманням положень, передбачених ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, і порушень при його призначенні з наведених в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва мотивів, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведених обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/180/2015 Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1