Справа №488/71/14-к 21.01.2015 21.01.2015 21.01.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/47/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003870 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, без постійного місця реєстрації, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 25.12.2001 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; - 24.12.2003 року постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва направлений в місця позбавлення волі для відбуття покарання призначеного вироком 25.12.2001 року; звільненого з місць позбавлення волі 17.09.2005 року за відбуттям строку покарання; - 23.09.2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.187, ч.2 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого за відбуттям покарання 12.04.2013 року,

- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6

представник потерпілої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року, в якій просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на досудове розслідування.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року, в якій просить вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України 10 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання 10 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3725 грн. 61 коп. та моральної шкоди 5000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі фінансового управління Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області 4871 грн. 84 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз 17 571 грн. 18 коп.

Узагальнені доводи апелянтів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що судом першої інстанції не було доведено його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, суд дійшов такого висновку, пославшись на його первинні покази, які, як він зазначає, надав на досудовому слідстві під моральним та психологічним тиском з боку працівників міліції.

Також вважає, що судом безпідставно відмовлено у проведенні слідчого експерименту та дактилоскопічної експертизи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на те, що судом допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок та допущена неповнота судового розгляду.

Зазначає, що суд необґрунтовано відмовляв в задоволенні клопотань обвинуваченого та захисника в додатковому проведенні слідчого експерименту, щоб перевірити чи зможе ОСОБА_6 через вказане вікно проникнути в будинок, оскільки з показів обвинуваченого, він тільки зняв скло з вікна, а в дім проникнула ОСОБА_10 .

Вважає, що зазначені покази ОСОБА_6 підтверджуються двома проведеними дактилоскопічними експертизами № 187 від 17.11.2013 року та №188 від 05.12.2013 року.

Тому, апелянт вважає, що судом порушено права на захист та обмежено права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2013 року близько 03 години, ОСОБА_6 , маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, проник через вікно до приватного домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_11 , з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, заволодів майном останньої, а саме: мобільним телефоном марки «Самсунг» Х 160, грошовими коштами в сумі 500 грн. та прикрасами з недорогоцінних матеріалів (без вартості), на загальну суму 600 грн.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 , заволодівши майном, намагаючись вийти з будинку, був помічений потерпілою, яка почала чинити опір, у зв`язку з чим обвинувачений, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння належним їй майном, незважаючи на похилий вік потерпілої, наніс останній, слюсарним молотком два удари по голові, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді імпрессіоно осколкових переломів лобної, тім`яної областей, пневмоцефалії, ран м`яких тканин голови, відкритої проникаючої черепно мозкової травми, субарахноідального крововиливу, забиття головного мозку 1 го ступеня, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпечності для життя.

Крім того, 15 листопада 2013 року, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого тимчасовим проживання, в квартирі АДРЕСА_3 , з корисливим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, повторно, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_12 не слідкує за його діями, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний останньому мобільний телефон «LG E 615» вартістю 1 249 грн. з сім - карткою операторів мобільного зв`язку «Київстар» та « Билайн», без вартості.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги; прокурора, який вважав, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, а вирок суду скасуванню; законного представника потерпілої ОСОБА_9 , яка вважала, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України спростовуються зібраними по справі та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, вчинення розбою ОСОБА_6 , спрямованого на заволодіння майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , підтверджується:

- показами свідка ОСОБА_13 - співмешканки обвинуваченого, яка суду пояснила, що в ніч на 15 листопада 2013 року, ОСОБА_6 , дома не ночував, повернувся о 07 год. 30 хв. ранку, та повідомив їй, що був у своєї матері, мав при собі грошові кошти, які, як вона подумала взяв у матері. Того ж дня, обвинувачений подарував їй ланцюжок та телефон, а також подарував ланцюжок ОСОБА_10 , пізніше виявилося, що зазначене майно здобуте злочинним шляхом, про що вона не знала. Також зазначила, що вона не бачила, щоб хтось здійснював тиск на обвинуваченого, тілесних ушкоджень на ньому також не бачила;

- показами свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що обвинувачений повернувся додому вранці 15.11.2013 року (за місцем мешкання ОСОБА_12 ), та підтвердила той факт, що у ОСОБА_6 були при собі гроші, за які вони збиралися купувати продукти. Також пояснила, що останній декілька разів намагався здати до ломбарду два ланцюжки, однак їх не взяли, після чого один з них обвинувачений подарував їй, а інший, разом з мобільним телефоном ОСОБА_13 ;

- показами свідка ОСОБА_12 (власника квартири в якій проживав обвинувачений), який в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_6 в ніч на 15.11.2013 року не ночував дома, повернувся лише вранці, зазначивши при цьому, що у той час, ОСОБА_10 була дома;

- показами потерпілої ОСОБА_9 , з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 , була її матір`ю та 17.01.2014 року, померла в лікарні від серцевого нападу. Пояснила, що зі слів матері, яка на той час перебувала в лікарні, дізналася, що її побили злодії, які проникли в будинок та викрали її майно.

Крім того вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України підтверджується й письмовими матеріалами провадження, а саме:

- висновком експерта №187 від 17.11.2013 року, згідно якого один із трьох вилучених слідів, а саме той, що вилучено зі скла належить обвинуваченому ОСОБА_6 (т.1 а.п.82-89);

- висновком експерта №188 від 05.12.2013 року, згідно якого один із 11 папілярних узорів, який вилучений із зовнішньої поверхні шибки вікна котельної домоволодіння потерпілої, належить обвинуваченому ОСОБА_6 , що підтверджує вчинення останнім дій, спрямованих на проникнення до будинку ОСОБА_11 (т.1 а.п.90-100);

- висновком експерта № 646 від 24.12.2013 року, згідно якого, на чоловічих туфлях чорного кольору, що належать ОСОБА_6 , виявлено кров із генетичними ознаками більше ніж двох осіб, у тому числі потерпілої ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_6 (т.1 а.п.142-148);

- висновком експерта №445 від 17.12.2013 року, згідно якого, тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею (молотка) за механізмом удару (не менше двох ударів) та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпечності для життя ( т.1 а.п.184-185).

Отже, вище викладене свідчить про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України підтверджується зібраними по справі та дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_12 , який суду пояснив, що в листопаді 2013 року, обвинувачений та його родина проживали у нього в квартирі з його дозволу, ввечері 15.11.2013 року, він спільного з ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , вживали спиртні напоїв, в той час обвинувачений розглядав його мобільний телефон, оскільки власного телефону не мав, через деякий час, обвинувачений пішов з дому, після чого він виявив відсутність телефону. ОСОБА_13 , почувши про відсутність телефону побігла за обвинуваченим, наздогнавши останнього забрала у нього із кишені лише ключі, телефон забрати не змогла, оскільки обвинувачений тримав його у руці;

- аналогічними показами свідка ОСОБА_13 ;

- показами свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що в день події особисто бачила, як обвинувачений взяв телефон потерпілого та поклав його собі в кишеню.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то воно призначено відповідно вимогам ст.65, ст.66 КК України.

Твердження обвинуваченого та його захисника в своїх апеляційних скаргах про те, що судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні їх клопотань в додатковому проведенні слідчого експерименту та дактилоскопічної експертизи, є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, усі обставини справи досліджені судом всебічно, повно й об`єктивно, зібраним доказам дана належна правова оцінка в їх сукупності, тому підстав для призначення додатково проведення слідчого експерименту та дактилоскопічної експертизи не має.

Тому, твердження захисника про те, що судом першої інстанції порушено права на захист та обмежено права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, не знайшло свого підтвердження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_6 , є законним та обґрунтованим, тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання - 10 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, у тому ж порядку та в той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_14 ОСОБА_2