Справа № 11 - 250/07 Головуючий по 1
інстанції Кузьмінець О.М.
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 24 квітня 2007 року

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого-судді: Пазкжа О.С.

суддів: Матата
О.В., Опейди В.О.

з участю
прокурора: Смокович Ю.П.

засудженого:
ОСОБА_2.

законного
представника: ОСОБА_1.

адвоката
ОСОБА_4. розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією
законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_1на вирок
Старовижівського районного суду від 22
лютого 2007 року,
яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженець м. Луцька Волинської області, житель м. АДРЕСА_1, учня 3-го курсу Старовижівського
професійного ліцею, не одруженого, не працюючого, судимого Ковельським
міськрайсудом 05 червня 2006 року за ч. 3 ст.
186 КК
України до 4 (чотирьох)
років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки, -

засуджений за ч.
2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України до
штрафу в розмірі 850 (вісімсот
п'ятдесят) грн.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків повністю приєднати до покарання за даним вироком невідбуте
покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 05.06.2006 року - 4 (чотири) роки
позбавлення волі, остаточно до відбування ОСОБА_2визначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 4
(чотири) роки і штрафу в доход держави в розмірі 850 (вісімсот
п'ятдесят) грн.

Строк
призначеного покарання засудженому ОСОБА_2рахувати з часу звернення вироку до
виконання, зарахувавши в строк відбуття покарання перебування під вартою з 05.04 по 14.04.2006 року.

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_2залишено попередню - підписку про
невиїзд.

ВСТАНОВИЛА:

2

Згідно вироку
суду ОСОБА_2. визнаний винним і засуджений за те, що 31 грудня 2006 року, біля 16 год.,
перебуваючи в квартирі ОСОБА_3. в селищі Стара Вижівка, шляхом зловживання
довірою останньої заволодів її майном на загальну суму 108 грн. та двома розрахунковими
картками, на яких знаходилось 2
270 грн. 22 коп.
Даними картками останній намагався розрахуватися в магазині "Скарлет"
який знаходиться в селищі Стара Вижівка, однак свій намір до кінця не довів,
оскільки картки були заблоковані центральним сервером головного банку.

В поданій
апеляції законний представник неповнолітнього засудженого - ОСОБА_1.,
просить вирок Старовижівського районного суду від 22 лютого 2007 року скасувати,
а справу провадженням закрити за відсутністю в діях засудженого складу злочину.
Посилається на те, що при постановлені вироку було порушено право на захист
неповнолітнього засудженого, оскільки перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 185 на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України суд
не вручив копію постанови про зміну обвинувачення ОСОБА_2. Вирок побудований на
висновках суду, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, законного представника
неповнолітнього засудженого -
ОСОБА_1. та засудженого, які просили апеляцію задовольнити, міркування
прокурора, який вважає, що апеляція безпідставна і задоволенню не підлягає,
перевіривши матеріали справи, судова колегія встановила, що апеляція до
задоволення не підлягає.

Висновок суду
про вчинення ОСОБА_2. злочину при обставинах, викладених у вироку ґрунтується
на доказах досліджених судом в судовому засіданні, яким суд дав правильну
юридичну оцінку і вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

Обставини
заволодіння ОСОБА_2. майном ОСОБА_3., шляхом зловживання її довірою, крім
часткового визнання вини засудженим, підтверджуються також іншими доказами у
справі.

Так, з показань
потерпілої вбачається, що 31.12.2006
року, біля 16 години,
в її квартирі дійсно знаходився ОСОБА_2.,
а після того як він пішов вона виявила пропажу гаманця, в якому було 38 грн., кусочки
лому золотих виробів, двох пластикових розрахункових карток, на рахунках яких
було 2270 грн.22 коп.

Свідок ОСОБА_5., яка працює
продавцем магазину «Скарлет», ствердила, що 31.12.2006 року, біля 17
години, ОСОБА_2. придбаваючи товар в даному магазині розрахувався за
куплений товар по розрахункових картках. Біля 19 год. засуджений знову зайшов до магазин з наміром купити
спиртний напій, однак, розрахуватися по розрахункових картках не зміг, оскільки
вони виявилися заблокованими.

Підстав не
вірити показанням свідків та потерпілої у суду не було, оскільки вони
співпадають і об'єктивно підтверджуються матеріалами справи.

3

Факт заволодіння
ОСОБА_2. майном потерпілої, шляхом зловживання її довірою, стверджується також
протоколами огляду місця події від 02.01.2007 року та від 10.01.2007 року, з
яких вбачається, що викрадені речі потерпілої ( пластикові картки, гаманець)
були виявлені і вилучені саме в тих місцях, на які вказав ОСОБА_2. (а.с.9,10).

З протоколу
виїмки від 16.01.2007 року та
протоколу огляду від 29.01.2007р. (а.с.30,31)
вбачається, що в магазині «Скарлет» були вилучені 2 чеки на суму 4,8 грн. з підписами
підсудного, оплата по яких здійснювалася за допомогою розрахункових карток.

Судом першої
інстанції правильно виключено з обвинувачення ОСОБА_2. його дії по викраденню
майна і грошей на суму 108
грн. та по заволодінню шляхом обману грошима в сумі 4.8 грн., оскільки
згідно ст. КУпАП вони підпадають під ознаки дрібного викрадення чужого майна.

У вироку
достатньо вмотивовано прийняте рішення з наведенням відповідних мотивів і
підстав сумніватися в його правильності колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта
про порушення права на захист неповнолітнього засудженого ОСОБА_2. є
безпідставними, оскільки судом при винесені вироку, дії останнього
перекваліфіковані з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК
України, за якою відповідальність є меншою.

З вироку суду
вбачається, то при призначенні ОСОБА_2. міри покарання судом першої інстанції
враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
засудженого, його вік, те, що злочин він вчинив в період відбування іспитового
строку і у вчиненому чистосердечно розкаявся, повністю відшкодував завдані
збитки.

З наведених
обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість
виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства,
призначивши йому покарання у виді штрафу.

Обране судом
покарання відповідає вимогам ст. ст. 50,
65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження
нових злочинів.

Підстав для
скасування вироку з підстав, зазначених в апеляції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Старовижівського районного суду від 22
лютого 2007 року
відносно ОСОБА_2залишити без змін, а апеляцію представника неповнолітнього
засудженого ОСОБА_2-ОСОБА_1- без задоволення.