Номер провадження: 11-кп/785/618/15
Номер справи місцевого суду: 522/2652/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Приморського району м.Одеси ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0006375 від 16.07.2014 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Одеси, українка, громадянка України, з середньою освітою, не заміжня, не працює, має на утриманні двох дітей: 1991 року народження, 1993 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 1, ч. 2 КК України, повернуто прокурору Одеської області для усунення недоліків та відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1,2 ст. 190 КК України на підставі Закону України Про амністію у 2011 р. та закриття кримінального провадження,-

встановила
Відповідно до пред`явленої підозри органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона скоїла злочини за наступних обставин:

Так, в липні 2009 року ОСОБА_8 прийнята на стажування з виправним терміном на посаду менеджера з продажу метало-пластикових вікон та дверних виробів до СПД ОСОБА_11 . Увійшовши в довіру до ОСОБА_11 та її родича ОСОБА_12 - 01.08.2010 р. з ОСОБА_8 укладено договір про повну матеріальну відповідальність, на посаді менеджера з продажу, при цьому, ОСОБА_8 офіційно працевлаштована не була. ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи, що вона офіційно не працевлаштована стала працювати в салон-магазині ІНФОРМАЦІЯ_2 СПД ОСОБА_11 , в якості менеджера з продажу, і в обов`язки ОСОБА_8 входило оформлення договорів з клієнтами, обробка заказів, прийняття грошових коштів за закази від клієнтів та щоденна передача грошей адміністрації. Таким чином, ОСОБА_8 здійснювала повноваження, щодо розпорядження і зберігання ввірених їй грошових коштів.

09 вересня 2010 року ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_13 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 13642 гривні. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_13 завдаток за договором в сумі 10000 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 10000 гривень.

Крім того, 15 вересня 2010 року ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_14 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 5025 гривень. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_14 завдаток за договором в сумі 4000 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 4000 гривень.

Крім того, 17 вересня 2010 року, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_15 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 7352 гривні. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_15 завдаток за договором в сумі 6000 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 6000 гривень.

Крім того, 23 вересня 2010 року, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_16 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 3468 гривень. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_16 завдаток за договором в сумі 3468 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 3468 гривень.

Крім того, 24 вересня 2010 року, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_17 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 2277 гривень. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_17 завдаток за договором в сумі 2277 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 2277 гривень.

Крім того, 24 вересня 2010 року, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_18 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 13003 гривні. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_18 завдаток за договором в сумі 8000 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 8000 гривень.

Крім того, 28 вересня 2010 року, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_19 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 2503 гривні. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_20 завдаток за договором в сумі 2000 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 2000 гривень.

Крім того, 29 вересня 2010 року, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_21 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 9290 гривень. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_21 завдаток за договором в сумі 7970 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 7970 гривень.

Крім того, 30 вересня 2010 року, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_22 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 33312 гривень. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_22 завдаток за договором в сумі 27000 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 р., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 27000 гривень.

Крім того, 04 жовтня 2010 року, ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_23 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 6328 гривень. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_23 завдаток за договором в сумі 3000 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 p., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 3000 гривень.

Крім того, 06 жовтня 2010 p., ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_24 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 5685 гривень. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_24 завдаток за договором в сумі 3200 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 p., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 3200 гривень.

Крім того, 07 жовтня 2010 p., ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, уклала угоду з ОСОБА_25 на виготовлення метало-пластикових вікон на загальну суму 7059 гривень. Підписавши угоду, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_25 завдаток за договором в сумі 3459 гривень, які ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладену угоду, а отримані грошові кошти в якості завдатку ОСОБА_8 привласнила, і витратила на власні потреби. В подальшому, після проведення ревізії, в листопаді 2010 p., та викриття ОСОБА_8 в заволодінні грошовими коштами, СПД ОСОБА_11 металопластикові вікна виготовила замовнику за власний рахунок. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму 3459 гривень.

Таким чином, в період з 01.08.2010 року по 29.10.2010 року, ОСОБА_8 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 , на загальну суму 80347 гривень.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору для виправлення помилок, суд мотивував своє рішення тим, що слідчим не було дотримано передбаченої ст. 290 КПК України процедури надання доступу до матеріалів досудового розслідування потерпілій ОСОБА_11 , з реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 отримувала пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, при цьому слідчий відмовив у задоволенні клопотання про визнання потерпілим замість ОСОБА_11 , у зв`язку з її хворобою, її родича - ОСОБА_12 . Також послався на те, що у порушення вимог ч.4 ст.278 КПК України, в реєстр матеріалів досудового розслідування, слідчим не внесені відомості про повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім того вказав, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не відповідає кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 , так як її дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), та за ч. 2 ст. 190 КК України за ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, однак, в обвинувальному акті під час викладу фактичних обставин кримінального правопорушення слідчим наголошено на ту обставину, що ОСОБА_8 не відобразила в книзі обліку доходів і витрат, та в щоденному звіті про прийняття заказів, і не повідомила ОСОБА_11 про укладені нею угоди, а отримані грошові кошти від замовників метало пластикових вікон привласнила, і витратила на власні потреби. Крім того, слідчим не вказано, ким на ОСОБА_8 було накладено стягнення, що змусило її працювати з виправним терміном, на посаді менеджера з продажу метало-пластикових вікон та дверних виробів у СПД ОСОБА_11 , як це вказано в обвинувальному акті.

В апеляційних скаргах:
Прокурор прокуратури Приморського району м. Одеси ОСОБА_10 , вказав, що вважає ухвалу суду такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, а обвинувальний акт направленню на новий судовий розгляд, мотивуючи свої доводи тим, що:

- в матеріалах кримінального провадження міститься повідомлення про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження від 03.02.2015, а саме представнику потерпілої ОСОБА_11 , адвокату ОСОБА_7 , з яким останній був ознайомлений 03.02.2015 року, що свідчить про відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам провадження. Однак представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 , якому було відомо про встановлення слідчим суддею терміну на ознайомлення з матеріалами справи, не скористався цим правом;

- довідка, видана КЗ Білгород-Дністровська Міськрайонна багатопрофільна лікарня № 223 від 16.02.2015 року про хворобу потерпілої ОСОБА_11 та неможливість реалізації нею свого права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження була надана під час проведення підготовчого судового засідання, а не під час досудового розслідування;

- висновки слідчого судді стосовно безпідставності відмови у визнанні ОСОБА_12 представником потерпілої вважає такими, які не грунтуються на законі, оскільки під час досудового розслідування не було надано даних про стан здоров`я потерпілої, який унеможливлював її реалізувати свої права та в зв`язку з ненаданням слідчому відповідних документів на підтвердження їх родинних стосунків;

- незрозумілою на думку прокурора є позиція суду стосовно твердження про те, що слідчий не вказав ким на ОСОБА_8 було накладено стягнення, що змусило її працювати з виправним терміном, оскільки такий текст в обвинувальному акті відсутній;
- у реєстрі до матеріалів досудового розслідування: у проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій за порядковим №91, у графі (найменування процесуальної дії) зазначено, що обвинувачену ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім того прокурор вказав, що судом не було прийняте до уваги клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_26 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України Про амністію у 2011 року, та про закриття кримінального провадження, що порушує права обвинуваченої оскільки остання, свою провину визнала повністю та розкаялася у вчиненому нею кримінальному правопорушенні, тобто порушено право обвинуваченої передбачене ч. 5 та 6 ст. 28 КПК України.

Просить скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_9 , не погоджуючись з прийнятим судом рішенням вказала, що вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановлену з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, мотивуючи свої доводи тим, що у відповідності до вимог ч.4 ст.286 КПК України, суд мав невідкладно розглянути клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України Про амністію у 2011 року, та вирішити питання щодо закриття кримінального провадження.

Однак всупереч вимогам закону, суд розпочав розглядати клопотання представника потерпілої про повернення обвинувального акту та задовольнив його, при цьому не прийняв до уваги, що розгляд інших клопотань під час підготовчого судового засідання, крім клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності з закриттям провадження, законом не передбачено.

Крім того захисник послалася на безпідставність висновків суду, які стали підставою для повернення обвинувального акту, а саме: не отримання потерпілої пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, відмови слідчого про визнання потерпілим замість ОСОБА_11 , у зв`язку з її хворобою її родича - ОСОБА_12 , недотримання слідчим передбаченої ст. 290 КПК України процедури надання доступу до матеріалів досудового розслідування потерпілій ОСОБА_11 , такими, які у відповідності до вимог ст.290 КПК України не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Посилаючись на наявність підстав для закриття відносно обвинуваченої ОСОБА_8 кримінального провадження на підставі Закону України Про амністію у 2011 році, просить ухвалу суду скасувати та звільнити ОСОБА_8 , від кримінальної відповідальності згідно до вимог п. 6 Закону України Про амністію у 2011 р. та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого; представника потерпілої, який заперечував проти апеляцій та просив залишити ухвалу суду без зміни; обвинувачену та її захисника, які повністю підтримали свою апеляцію та частково апеляційну скаргу прокурора; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі, а апеляційна скарга захисника обвинуваченої частковому задоволенню, ухвалу суду скасуванню, а обвинувальний акт з додатками поверненню до суду 1-ї інстанції для розгляду за наступних підстав:

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Статтею 291 КПК України передбачений порядок складання обвинувального акту, зазначені відомості, які повинні міститися в ньому та які додатки повинні бути долученими до нього. Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції є такими, що суперечать вимогам 291 КПК України, а обвинувальний акт таким, який відповідає вимогам КПК України.

Так, повертаючи обвинувальний акт прокурору, у порушення вимог ст.291 КПК України, суд першої інстанції вийшов за межі дій, які повинен вчинити під час проведення підготовчого судового засідання та надав відповідну правову оцінку викладеним у обвинувальному акті встановленим органом досудового розслідування обставинам кримінального правопорушення, при цьому послався на невідповідність кваліфікації дій обвинуваченої як на підставу для повернення обвинувального акту.

Твердження місцевого суду про незаконність дій слідчого в частині відмови у визнанні потерпілим іншої особи, а саме ОСОБА_12 не грунтується на законі, оскільки у відповідності до вимог ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а представником потерпілого у кримінальному провадженні може бути особа, яка у відповідності до вимог ст.58 КПК України є захисником.

Приймаючи до уваги, що у даному кримінальному проваджені представником потерпілої ОСОБА_11 є адвокат ОСОБА_7 , підстав для визнання потерпілим ОСОБА_12 не вбачалося.

Згідно даних, зазначених у реєстрі вбачається, що у порядкових номерів №94 та 97, у графі (найменування процесуальної дії) зазначено, що представнику потерпілої адвокату ОСОБА_7 було повідомлено про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження та надання доступу до цих матеріалів.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник потерпілої підтвердив, що при розгляді та постановлені слідчим суддею ухвали, якою було обмежено строк на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування він був ознайомлений, однак у вказаний термін, а саме з 02.02 до 06.02.2015 року він не мав змоги ознайомитися з цими матеріалами. Як видно з матеріалів справи, на момент відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_11 хворіла та перебувала на лікуванні. Її представник адвокат ОСОБА_7 мав змогу ознайомитися з зазначеними матеріалами, однак не скористався передбаченим ст.56 та 290 КПК України правом на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що спростовує висновки суду, викладені в оскарженій ухвалі, щодо порушення процесуального права потерпілої сторони щодо надання доступу до цих матеріалів.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що чинним кримінальним процесуальним Кодексом України не передбачена обов`язковість ознайомлення слідчим та прокурором потерпілого та його представника з зазначеними матеріалами досудового розслідування, а ознайомлення з цими матеріалами є правом потерпілої сторони.

Також апеляційний суд погоджується з доводами захисника обвинуваченої і вважає, що зазначені в оскарженій ухвалі обставини, які стали підставою для повернення обвинувального акту, а саме не отримання потерпілою пам`ятки про її процесуальні права та обов`язки, відмови слідчого про визнання потерпілим замість ОСОБА_11 її родича - ОСОБА_12 , недотримання слідчим передбаченої ст. 290 КПК України процедури надання доступу до матеріалів досудового розслідування потерпілій ОСОБА_11 такими, які у відповідності до вимог ст.290 КПК України не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, апеляційний суд вважає, що місцевий суд в ухвалі безпідставно послався на не зазначення у реєстрі матеріалів досудового розслідування даних про повідомлення обвинуваченої ОСОБА_8 про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та 2 ст.190 КК України, оскільки ці дані зазначені у реєстрі під номером 91 у графі (найменування процесуальної дії).

Зазначені дії суду, колегія вважає помилковими та такими, які не відповідають вимогам чинного кримінального процесуального закону, оскільки надання оцінки стосовно невідповідності кваліфікації дій обвинуваченої особи, тобто фактично надання оцінки доказам, на стадії підготовчого судового засідання не передбачено, а зазначені обставини, які на думку місцевого суду слугували підставою для повернення прокурору обвинувального акту можуть та повинні бути предметом розгляду судом кримінального провадження по суті.

Разом з тим, апеляційний суд вважає доводи захисника ОСОБА_9 стосовно допущених судом порушень вимог ч.4 ст.286 КПК України в частині першочергового вирішення питання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України Про амністію у 2011 року, та закриття під час підготовчого судового засідання кримінального провадження такими, які не грунтуються на законі, оскільки під час підготовчого судового засідання, у відповідності до вимог ст.314 КПК України, насамперед суд повинен надати оцінку відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, а вже потім вирішити питання стосовно можливості звільнення обвинуваченої особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляцій прокурора та частково захисника обвинуваченої, допущення судом 1-ї інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до вимог ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та поверненню обвинувального акту для його розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Крім того, судова колегія звертає увагу учасників кримінального провадження на ту обставину, що апеляційний суд позбавлений можливості розглянути клопотання обвинуваченої стосовно її звільнення від кримінальної відповідальності, оскільки зазначене рішення повинно прийматися після розгляду судом першої інстанції питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, а прийняття рішення за заявленим клопотанням безпосередньо апеляційним судом, порушить право учасників провадження на його апеляційне оскарження, в зв`язку з чим судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляції захисника обвинуваченої.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Приморського району м. Одеси ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , діючої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року, якою повернуто прокурору Приморського району м. Одеси, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0006375 від 16.01.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України скасувати, а обвинувальний акт повернути до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2 .

ОСОБА_27 .