Справа №: 343/471/15-к
Провадження №: 1-кп/0343/42/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2015 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі Долинського районного суду ІваноФранківської області кримінальне провадження № 0000083 від 04.02.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив шахрайство, тобто умисно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою.

Злочин вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння без законних підстав державними коштами у вигляді безпідставно нарахованої та виплаченої соціальної допомоги, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і бажаючи його настання, шляхом обману і зловживання довірою працівників управління праці та соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області, а саме, не повідомляючи їх про своє перебування за межами України на сезонних роботах в Російській Федерації впродовж періодів з 18.09.2013 року по 20.10.2013 року, з 30.10.2013 року по 19.11.2013 року, з 05.12.2013 року по 29.12.2013 року, з 07.05.2014 року по 03.08.2014 року, з 18.08.2014 року по 15.11.2014 року незаконно отримав компенсаційну виплату в розмірі 112,14 грн. по догляду за особою, яка досягла 80 років, - свою бабусею ОСОБА_5 , хоча фактично не здійснював догляд за вказаною перестарілою особою, оскільки перебував на сезонних роботах за межами України та отримував додаткові джерела для існування (заробіток). Крім того, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», п.п. 10,12 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. N 832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», ОСОБА_4 впродовж періоду з вересня 2013 року по листопад 2014 року незаконно отримав державну соціальну допомогу як член малозабезпеченої сім`ї в сумі 1918,40 грн., хоча фактично протягом вказаного періоду перебував на сезонних роботах за межами України та отримував додаткові джерела для існування. Всього ОСОБА_4 за період 2013-2014 років шахрайським способом отримав державні кошти в сумі 2030,54 грн., виплачені йому як компенсаційні виплати по догляду за особою, що досягла 80 років, та як державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям.

Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 27.02.2015 року, згідно якої підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України, а саме: в умисному заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), повністю відшкодував завдану шкоду та сторони узгодили йому міру покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 680 (шістсот вісімдесяти) гривень.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення в підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним.

Згідно ч. 4 ст. 469 даного кодексу, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості. У провадженні не бере участь потерпілий, тому сторонами дотримано вимоги ч. 4 ст. 469 КПК України.

Не встановлено і порушень вимог ч. 5 ст. 469 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Сторонами дотримано вимог ст. 472 КПК України, оскільки в угоді зазначено її сторони, сформульовано підозру та її правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним винуватості у вчиненні злочину, а також узгоджене покарання та згоду підозрюваного на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін.

Укладення угоди між прокурором та підозрюваним є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.

Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та порушень прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.

При цьому в суду немає підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1- 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення, характеристиці особи обвинуваченого, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, з врахуванням обставин, що пом"якшують покарання: щирого каяття, добровільного відшкодування завданих збитків та активного сприяння у розкритті злочину.

Також судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд приходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості в підготовчому судовому засіданні згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої між сторонами міри покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27.02.2015 року, укладену між прокурором Долинської міжрайонної прокуратури Івано-Франківської області та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: