Дата документу Справа № 227/3595/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/73/15
Єдиний унікальний № 227/3595/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесене до ЄРДР за № 0001083, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2014 року, якою

клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Згідно ухвали, до суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому його було повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали через невідповідність викладених у ній висновків, фактичним обставинам провадження, зазначає, що суд не врахував що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідає вимогам, які пред`являються до нього положеннями ч. 2 ст. 292, ст. 291 КПК України, а також містить інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Вважає, що відсутні і порушення вимог ч. 2 ст. 503 КПК України, на які послався суд в своїй ухвали, стосовно невинесення постанови про зміну порядку проведення досудового розслідування, оскільки досудове розслідування здійснено слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими КПК, з урахуванням положень глави 39 КПК України, що у повній мірі відображено і у реєстрі матеріалів кримінального досудового розслідування.

Відносно висновків щодо невиконання вимог ст. 505 КПК України, вважає, що суд вийшов за межі питань, які вирішуються під час підготовчого судового засідання, оскільки перевірка повноти та правильності досудового розслідування має відбуватися під час слухання провадження.

Також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України до суду разом з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру було направлено і реєстр матеріалів досудового розслідування, який містить відомості про відкриття матеріалів іншій стороні, що свідчить про те, що прокурор визнав матеріали зібрані на досудовому розслідування достатніми для завершення досудового розслідування та складання клопотання. Таким чином, враховуючи, що клопотання до суду надійшло, вимоги ст. 290 КПК України виконано, а тому висновки суду щодо неналежного закінчення досудового розслідування, необґрунтовані.

Тому просить оскаржену ухвалу скасувати та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для продовження судового провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 292 КПК України передбачено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення.

Мотивуючи своє рішення про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, суд зазначив, що, в порушення вимог ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до вказаного клопотання не додано реєстр матеріалів досудового розслідування, який би відповідав вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

В порушення вимог ч. 2 ст. 503 КПК України у долученому до клопотання реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про таке процесуальне рішення як постанова про зміну порядку досудового розслідування, яка виноситься після встановлення під час досудового розслідування підстав для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, а з реєстру вбачається, що після проведення експертизи продовжувалося проведення процесуальних дій і прийняття рішень.

Крім того, з клопотання не вбачається, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлені усі обставини, передбачені ст. 505 КПК України, а саме: поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього, її небезпечність внаслідок психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою.

Всупереч вимог ч. 3 ст. 283 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про внесення прокурором до ЄРДР відомостей про закінчення досудового розслідування.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам КПК України.

Висновки суду першої інстанції щодо невідповідності клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам процесуального закону та необхідність його повернення прокурору, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є очевидними і не викликають будь-яких сумнівів.

Судом першої інстанції правильно встановлені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки на думку колегії суддів, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, не зазначені усі обставини, передбачені ст. 505 КПК України, які є обов`язковими для такого встановлення саме під час досудового розслідування, а саме: поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього, її небезпечність внаслідок психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою.

Доводи прокурора у частині того, що суд вийшов за межі питань, які вирішуються під час підготовчого судового засідання, тому що перевірка повноти та правильності досудового розслідування має відбуватися під час судового розгляду провадження по суті, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки судом під час такого засідання встановлюється відповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам закону, а не з`ясування повноти та правильності досудового розслідування, що стосується встановлених обставин кримінального провадження.

Щодо встановлення обставин провадження, на які посилається суд у своїй ухвалі, то законодавець відніс обов`язкове з`ясування таких обставин саме до повноважень органів досудового розслідування.

Суд під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, з`ясовує ті питання які віднесені до його повноважень, згідно до ст. 513 КПК України.

Довід прокурора про необґрунтованість висновків суду щодо неналежного закінчення досудового розслідування, також безпідставні, оскільки вимоги закону, зокрема ч. 3 ст. 283 КПК України, прямо зобов`язують прокурора внести відомості про закінчення досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після чого, таке розслідування вважається закінченим, і тільки винятково після цього обвинувальний акт або клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, підлягає направленню до суду.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та додатки до нього не відповідають вимогам ст.ст. 109, 291, 292, 503,505 КПК України, а тому правильно повернув його прокурору.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та додатки до нього, не відповідають вимогам закону, а тому ухвала суду першої інстанції є законною, а апеляційна скарга прокурора по доводах зазначених у ній, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2014 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3