УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/120/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора: ОСОБА_6
представника цивільного позивача ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
та його захисника адвоката ОСОБА_10
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єлгава, регіон Земгале Литовської Республіки, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 1 року.
На підставі ст.75, 76 КК України, ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
Покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
В задоволенні цивільного позову прокурора Олевського району Житомирської області в інтересах держави в особі Олевського районного фінансового управління Житомирської області до ОСОБА_9 - відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок злочину - залишено без розгляду і роз`яснено, що позивач має право у порядку ч.2 ст.207 ЦПК України звернутися до суду повторно у загальному порядку.
Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль, марки «Peugeot», моделі «Partner», д. н. з. НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_12 , АДРЕСА_1 постановлено повернути власнику.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави кошти в сумі 833,46 грн. витрат на залучення експерта.
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні наступних дій.
26 жовтня 2013 року, о 23 год. 30 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним автомобілем марки «Peugeot», моделі «Partner», д. н. з. НОМЕР_1 , який знаходився в технічно справному стані, перевозячи як пасажирів ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , рухаючись зі швидкістю біля 90-100 км/год., по правій смузі руху проїжджої частини вулиці Київська, що в м.Олевськ Житомирської області в напрямку с.Хмелівка Олевського району Житомирської області, де на відстані 200 метрів до залізничного переїзду залізничної колії, в порушення вимог Правил Дорожнього Руху України, а саме п.2.9 «а», який забороняє водію керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; п.1.10, який зобов`язує водія враховувати дорожні умови та дорожню обстановку руху; п.12.1, що зобов`язує водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.4, який забороняє рух транспортних засобів у населених пунктах із швидкістю більше 60 км/год.; п.12.9, що забороняє водію перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «обмеження максимальної швидкості», 3.31 «зона обмеження максимальної швидкості», або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 «обмеження максимальної швидкості»; підпункту «г» п.31.4.5, який забороняє водію встановлювати на одну вісь транспортного засобу діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів, - не впорався з керуванням транспортного засобу на прямому відрізку автодороги та вдарився керованим ним автомобілем об бордюру, виїхавши при цьому на пішохідний тротуар, а затим на проїжджу частину зазначеної автодороги, де керований ОСОБА_9 , транспортний засіб перекинувся.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Peugeot», моделі «Partner», д. н. з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми; ЗЧМТ; струсу головного мозку; рани тім`яної ділянки; садна обличчя; закритої тупої травми грудної клітки та живота; множинних саден тулуба; перелому 4-9 ребер зліва з лівобічним гемотораксом; розриву селезінки; внутрішньочеревної кровотечі; забою підшлункової залози; заочеревинної гематоми, які ускладнилися абсцесом заочеревинного простору; гострим післятравматичним панкреатитом з флегмоною в ділянці хвоста підшлункової залози; післятравматичною лівобічною нижньодольовою пневмонією, які згідно до висновку експерта № 241 від 25.12.2013 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення вимог п.п.2.9 «а»; 1.10; 12.1; 12.4; 12.9 та підпункту «г» п.31.4.5. Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_9 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій порушує питання про скасування вироку суду в частині призначеного покарання внаслідок його м`якості. Просить постановити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_9 призначити більш суворе покарання, яке б відповідало тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного. Крім того, просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь кошти в сумі 20 000 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 90 000 грн. моральної шкоди, витрати за надання правової допомоги в сумі 2000 грн. та звільнити його від сплати судового збору. Зазначає, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_9 надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого. Крім того, посилається, що суд в порушення вимог закону безпідставно залишив без розгляду його цивільний позов, оскільки внаслідок вчинення злочину йому була завдана тяжка шкода здоров`ю.
В своїй апеляційні скарзі заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку 3 роки. Посилається, що призначене обвинуваченому покарання за найнижчою межею санкції закону, не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки суд не врахував, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого настали тяжкі наслідки, перебував в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, вважає, що суд в порушення вимог закону звільнив ОСОБА_9 на підставі ст.75 КК України не тільки від основного покарання, а й від призначеного додаткового покарання.
На подані апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та прокурора обвинувачений ОСОБА_9 подав заперечення, в якому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вироку суду без змін.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, подані потерпілим та прокурором, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі, а апеляційну скаргу потерпілого частково, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним та кваліфікація його неправомірних дій за ст.286 ч.2 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, зазначеним у вироку, ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку й досліджених у судовому засіданні доказах.
В цій частині вирок суду першої інстанції ніким з можливих апелянтів не оспорюється.
Що ж стосується призначеного ОСОБА_9 покарання, то, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, позитивно характеризується, ставлення обвинуваченого до вчиненого, визнання вини, що він має на утриманні одну неповнолітню дитину, є інвалідом 3-ї групи та те, що він повністю відшкодував завдані збитки державі, поведінку потерпілого, який своїми діями спонукав обвинуваченого до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, бажання надання допомоги на реабілітацію потерпілого, думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, на підставі чого, обгрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням.
Вважати зазначене покарання, як це стверджується в апеляції потерпілого та прокурора, таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів не вбачає.
Разом з тим, доводи апеляції прокурора в тій частині, де стверджується про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, зокрема, звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 на підставі вимог ст.75 КК України як від основного так і від додаткового покарань, на думку колегії суддів, є обгрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснюється, що звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ч.1 ст.75 КК України передбачено тільки лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
Натомість, з резолютивної частини вироку вбачається, що всупереч вищевказаним нормам закону, суд на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_9 від відбування, як основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, так і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Таким чином, суд першої інстанції, фактично звільнивши обвинуваченого від відбування, як основного, так й додаткового покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині застосування до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку, та звільненням обвинуваченого від відбування на підставі положень ст.75 КК України з випробуванням тільки основного покарання.
Вважає апеляційний суд обґрунтованими й доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 на безпідставне залишення заявленого ним цивільного позову без розгляду. При цьому виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок , постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
З наведеного вбачається, що залишення цивільного позову без розгляду може мати місце лише у випадках, вичерпний перелік яких наведений у ч.3 ст.129 КПК України.
Враховуючи, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 судом першої інстанції було залишено без розгляду з посиланням на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 застрахована у ПрАТ «Страхове товариство Гарантія», а клопотання щодо залучення до справи в якості співвідповідача цієї страхової компанії потерпілим заявлено не було, тобто з тих підстав, які чинним законодавством не передбачені, вирок в цій частині підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418-419, 420 КПК України, колегія суддів,
апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_11 частково задовольнити.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року в частині застосування до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного судом першої інстанції основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців, та поклавши на нього обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Цей же вирок в частині залишення цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок злочину, - скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.
Судді