АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/725/15-к Номер провадження 11-кп/786/441/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст.537 КПК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгдяу кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 квітня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1

засудженого вироком Семенівського районного суду від 13 грудня 2012 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до 3 років обмеження волі.

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

представника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

До апеляційного суду звернувся засуджений ОСОБА_6 , який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати ухвалу Комсомольського міського суду від 21.04.2015 року стосовно нього та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного вироком Семенівського районного суду від 13.12.2012 року.

Покликається на те, він має 3, а не 5 стягнень, як це зазначено в оскаржуваній ухвалі, та став на шлях виправлення.

Інші учасники судового провадження ухвалу не оскаржували, проти апеляційної скарги письмових заперечень не подавали.

Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вищевказаним вироком, як такому, що не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав заявлені ним вимоги, міркування представника виправного центру ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_8 , які заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали особової справи засудженого та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для її задоволення з наступних мотивів.

За змістом ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване не у будь якому формальному випадку - відбуттям певної частини покарання, а лише, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається, ОСОБА_6 вироком Семенівського районного суду від 13.12.2012 року засуджений за скоєння злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України до 3 років обмеження волі і з 18.01.2013 року відбуває покарання у Комсомольському ВЦ № 136 та фактично відбув дві треті частини строку покарання.

Спільним рішенням адміністрації КВЦ № 136 та спостережної комісії виконкому Комсомольської міської ради у січні 2015 року ОСОБА_6 був визнаний таким, що не довів своє виправлення та не набув право на умовно-дострокове звільнення (особова справа, а.с. 87).

Не погодившись із таким рішенням, засуджений ОСОБА_6 з власної ініціативи 10.04.2015 року звернувся до Комсомольського міського суду з клопотанням про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Перевіривши доводи клопотання засудженого, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність пістав для застосування такого виду заохочення засудженого.

Як видно, питання про умовно-дострокове звільнення, незадовго до звернення ОСОБА_6 з клопотанням до суду, розглядала спостережна комісія та адміністрація виправного ценру, яка визнала, що відсутні підстави для його умовно дострокового звільнення. Таке рішення суд першої інстанції визнав правильним виходячи із наступного.

Згідно наявної у матеріалах особової справи характеристики (а.с. 85) засуджений "є інертним, не відвертим, працевлаштований на контрагентському об`єкті. Змінні завдання виконує, але постійно потребує контролю з боку адміністрації, розумної ініціативи не проявляє. Участі у громадському житті не приймає".

Такий висновок підтверджується і матеріалами особової справи, із якої видно, що до неодноразово судимого ОСОБА_6 , у тому числі і за тяжкі злочини кілька разів застосовувалися пом`якшення у виді засудження до позбавлення волі з випробуванням та умовно-дострокове звільнення, однак це не сприяло його виправленню, так як він продовжував вчиняти злочини. Відбуваючи покарання за останнім вироком, він протягом короткого часу притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що на нього накладалися стягнення, останній раз 14.09.2014 року. Лише останнім часом стосовно нього було застосовано заходи заохочення - подяка від імені директора НВП «Фероліт». З огляду на це, та враховуючи, що на час розгляду комісією питання про умовно-дострокове звільнення від покарання останнє за часом накладення стягнення не було погашене, йому було обгрунтовано відмовлено у такому заохоченні.

Водночас посилання апелянта на те, що він мав лише три, а не п`ять стягнень, спростовується матеріалами особової справи засудженого. Так, у матеріалах особової справи, що не заперечуєтсья самим засудженим, містяться відомості про застосування до нього 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці від 01.06.2013 року та 5 стягнень, які були накладені 11.09., 12.10., 31.10.2013 року і 30.07. та 14.09.2014 року. При цьому, при зверненні з клопотанням про УДЗ до суду першої інстанції, засуджений вказував про те, що йому було не відомо лише про одне стягнення - за вересень 2014 року, тоді як у апеляційній скарзі ним зазначаються уже два таких стягнення - за липень і вересень. Таким чином, факт накладення стягнень у 2014 році жодним доводом не спростовується, у своїх твердженнях апелянт плутається, а відтак вони є надуманими і на увагу не заслуговують.

Таким чином, ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, особливого ставлення до свого виправлення не проявляє. Факт перебування на утриманні засудженого непрацездатних осіб не може слугувати підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Місцевий суд врахував усі обставини, які оспорюються апелянтом, в тому числі, його ставлення до праці та його поведінку під час відбування покарання за увесь період, і дійшов правильних висновків, щодо відсутності підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 квітня 2015 року щодо нього без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

с у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4