У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія Суддів судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах в складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.

суддів

Косарєва В.І. і Школярова В.Ф.,

розглянувши в
судовому засіданні у м. Києві 25 березня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, на судові рішення щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2006 року засуджено:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1народження, такого, що не має судимості на
підставі ст. 89 КК України,

за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки
позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування
матеріальної шкоди 3200 грн. 90 коп. та 1000 грн. - моральної шкоди, на користь
ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 3750 грн. та 1000 грн. - моральної
шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду
Тернопільської області від 17 січня 2007 року зазначений вирок залишено без
зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винним у тому, що він 20 грудня 2005 року приблизно о 2 годині в під'їзді
АДРЕСА_1вчинив напад на ОСОБА_2, поєднаний із насильством,
небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, і заволодів його майном на
загальну суму 3792 грн. 90 коп.

Крім того, 30 червня 2006 року приблизно о 3 годині в під'їзді АДРЕСА_2вчинив напад на ОСОБА_3, поєднаний із насильством, небезпечним
для життя і здоров'я потерпілого, і заволодів його майном, у тому числі
пластиковою банківською карткою на ім'я ОСОБА_4, з якої в цю ж ніч зняв 3450 грн., а всього завдав потерпілому ОСОБА_3
матеріальну шкоду на загальну суму 4320 грн.

У касаційному поданні прокурор просить
судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а кримінальну справу направити на новий
судовий розгляд у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання
ступені тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Зазначає, що суд,
визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_2, поєднаному з
насильством, небезпечним для його життя та здоров'я, невірно кваліфікував його
дії за ч. 2 ст. 187 КК України, за ознакою вчинення цього злочину особою, яка
раніше вчинила розбій, оскільки така кваліфікуюча ознака в його діях відсутня.
Крім того, вважає, що суд безпідставно виключив з обвинувачення ОСОБА_1 ч. 2
ст. 185 КК України, оскільки вчинення розбійного нападу на ОСОБА_3 та крадіжка
грошей, які знаходились на банківському рахунку, охоплюється різними умислами.
Вказує, що ОСОБА_1 призначено надто м'яке
покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в
касаційному подані доводи, колегія суддів вважає, що підстав для його
задоволення немає.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, за які його засуджено, ґрунтується на досліджених і перевірених у
судовому засіданні доказах.

Твердження касаційного подання про скасування судових
рішень щодо ОСОБА_1 в зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону, позбавлені підстав.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 12 від 25 грудня 1992 року “Про судову
практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності”, два і
більше розбоїв з метою заволодіння приватним майном за відсутності інших
кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України.
Додатково кваліфікувати перший злочин ще і за частиною першою цієї статті не
потрібно.

З огляду на викладене суд, визнавши ОСОБА_1 винним у
вчиненні розбійних нападів на ОСОБА_2 та ОСОБА_3, правильно кваліфікував його
дії за ч. 2 ст. 187 КК України.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи подання про
те, що дії ОСОБА_1, за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_3, які судом
кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, необхідно додатково кваліфікувати ще
й за ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 8
вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розбій вважається
закінченим з моменту нападу, поєднаного з застосуванням або погрозою
застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я, незалежно від
того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вчинив
розбійний напад на ОСОБА_3 та заволодів його майном, у тому числі банківською
пластиковою карткою, на рахунку якою знаходились гроші, якими він через
невеликий проміжок часу заволодів.

Отже, суд правильно встановив, що дії ОСОБА_1 були
спрямовані на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_3 з метою заволодіння його
майном, яким він в подальшому розпорядився на свій розсуд, тому обґрунтовано
виключив з обвинувачення ОСОБА_1 як зайву кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185
КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд, відповідно до
вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані
про його особу, зокрема те, що він з'явився із зізнанням, сприяв розкриттю
вчинених злочинів, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується, має
на утриманні неповнолітню дитину, частково відшкодував потерпілим завдані
збитки і правильно призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для його
виправлення та попередження нових злочинів.

Тому, на думку колегії суддів, твердження в касаційному
поданні про скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 у зв'язку з м'якістю
призначеного покарання, є безпідставні.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши матеріали справи, не вбачає в ній,
передбачених ст. 398 КПК України, підстав для призначення справи до касаційного
розгляду з повідомленням зазначених у ст. 384 КПК України осіб.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційного подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, відмовити.

с у д д і:

Присяжнюк Т.І. Косарєв
В.І. Школяров
В.Ф.