КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/2915/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3013/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2026 року в кримінальному провадженні №0000582 від 10.07.2025 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт на майно із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученим 12.01.2026 у ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 28 купюр номіналом 500 грн (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739), 20 з яких були передані 08.01.2025 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739); мобільний телефон IPhone 17 Pro; мобільний телефон Redmi model 2101K7BNY.

В обґрунтування клопотання зазначив, що СУ ГУ НП в Київській області за процесуального керівництва прокурорів Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000582 від 10.07.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше але не пізніше квітня 2025 року, організована група осіб у складі: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстраціє: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстраціє: АДРЕСА_6 , переслідуючи корисливі мотиви та маючи умисел спрямований на вимагання грошових коштів в умовах воєнного стану, вступили в злочинну змову та прийняли рішення про вчинення вимагання грошових коштів з ОСОБА_17 .

З метою реалізації спільного злочинного плану, ОСОБА_12 , разом з братами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , домовившись про спільне вчинення вимагання грошових коштів з потерпілої ОСОБА_17 , почали здійснювати психологічний тиск шляхом здійснення телефонних дзвінків та під час особистого спілкування з потерпілою, в ході якого погрожували фізичною розправою її близьким родичам та висували протиправну вимогу про передачу їм грошових коштів, за ніби борги її сина ОСОБА_18 . Також повідомили, що зібрали досьє на усю родину ОСОБА_19 та їм відомо про їх майно та статки.

У кінці квітня 2025 року, ОСОБА_12 , діючи у змові з братами ОСОБА_20 , з метою отримання грошових коштів у сумі 11300 доларів США, погрожуючи потерпілій фізичною розправою з її близькими родичами, висунули протиправну вимогу передати їм грошові кошти, за ніби борги сина ОСОБА_18 , чим змусили потерпілу взяти в борг грошові кошти під заставу квартири.

02.05.2025 мати ОСОБА_17 , ОСОБА_21 уклала договір іпотечного кредиту та передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за номером АДРЕСА_7 та отримала в борг 28 400 доларів США. Надалі, в цей же день, за місцем свого мешкання потерпіла, ОСОБА_17 передала грошові кошти у сумі 11 300 доларів США ОСОБА_12 , який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . Зі своєї сторони ОСОБА_12 пообіцяв «закрити усі питання» до сина потерпілої, ОСОБА_18 і в подальшому ОСОБА_14 та ОСОБА_13 більше родину ОСОБА_19 турбувати не будуть.

Організована група осіб у складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 продовжила здійснювати психологічний тиск шляхом здійснення телефонних дзвінків та при особистому спілкуванні з потерпілою, в ході якого продовжували погрожувати фізичною розправою її близьким родичам та висувати протиправну вимогу про передачу їм грошових коштів, за ніби борги її сина ОСОБА_18 та повідомили, що грошові кошти в сумі 11300 доларів США погасили лише частину боргів сина. Борги величезні і складають понад 100000 доларів США. Надалі до групи у складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 приєднався ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 .

10.08.2025, з метою вчинення психологічного тиску, ОСОБА_12 приїздить додому до ОСОБА_17 та в бесіді пропонує передати йому автомобіль ОСОБА_18 з метою сплати уявного боргу перед ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також для того, щоб автомобіль ніхто не пошкодив і не спалив.

11.08.2025 в телефонній бесіді з ОСОБА_17 . ОСОБА_13 повідомляє, що йому відомо про наявність квартири в м. Київ у потерпілої, а також висунув неправомірну вимогу передати йому 20 000 доларів США, які потерпіла отримала по договору іпотеки під заставу квартири таким чином претендуючи на отримання цих грошових коштів на свою користь так як син потерпілої їх уявно винен за щось.

14.08.2025, о 16 годині 35 хвилин, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 приїхали до місця мешкання потерпілої ОСОБА_17 тобто за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи на подвір`ї, останні почали здійснювати психологічний тиск на потерпілу і знову висунули протиправну вимогу передати на їх адресу грошові кошти та погасити уявні борги сина, ОСОБА_18 ОСОБА_12 запропонував при цьому переписати автомобіль сина на нього.

13.10.2025 приблизно о 18 годині 30 хвилин потерпіла разом з чоловіком ОСОБА_22 повернулась додому тобто до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Біля будинку їх чекав ОСОБА_14 , який в бесіді почав вимагати грошові кошти за уявний борг ОСОБА_18 . При цьому ОСОБА_23 був з предметом схожим на пістолет.

ОСОБА_17 , сприймаючи погрози реальним, тобто такими, що цілком можуть бути ними реалізованими, та усвідомлюючи, що небезпека застосування щодо неї та членів її родини фізичного насильства може стати дійсністю, якщо вона проігнорує вимогу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 про передачу грошових коштів, бажаючи уникнути негативних наслідків для себе, за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 08.01.2026 року близько 12 годин 14 хвилин, у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи під контролем правоохоронних органів, зустрілась з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Надалі ОСОБА_16 пройшов до подвір`я потерпілої. У дворі Потерпіла передала ОСОБА_13 на їхню незаконну вимогу обумовлену суму грошових коштів в сумі 85 000 гривень, банкнотами номіналом по 500 гривень (серійні номера: AK0009688; MA3436254; 3В8809438; 3H7903607; AK9760815; АК9760815; ЕБ2435022; ЛА5965859; ВУ8633521; 139411795; КГ1242278; 3H7405336; ГМ8454464; Л38425087; KЄ2889711; ЧБ5677570; Е36698513; ЄД1763528; ЦБ6835820; ЕЖ7316235; ЗН5207486; AE2893538; ФГ1852608; ЕИ0931390; АД0705910; 3A9580800; СЖ1580061; ЄИ0479314; ЗГ4211635; ЄВ7831762; ВИ3582496; ГВ9871519; EE1395630; ГК5539610; ЧБ1082635; ГБ8383756; ГЛ4644264; АИ3321110; ЕН0789691; ГК2364164; ХВ4277616; ЛГ2380939; КБ6165999; КГ 7913801; €В9125300; ЄП4270383; ЄЖ2976052; ГК4019447; СТ8224310; KB2791305; А14778206; ХБ9349406; ХЖ7540659; €€2611685; ЄЖ8319900; ЄК2055590; ВЂ6029247; АГ9848809; ВТ2077149; MB6600254; АИ8689135; ГБ4846968; ЕЕ6784246; MA4284125; АЖ4973321; МГ4955550; ЄД5050726; K32752723; ЄР8238838; ХГ4598686; ЛЄ6605561; ВC7372553; X323963523; КИ5443413; АК8557445; 385295406; EB6154650; ГЛ1086027; ЛБ6959114; ЕР6578872; ЄД6825232; ЛБ6958756; БГ7594857; МА1552092; МБ9835361; ГБ5114761; Л37771097; ЄС3589724; БГ1725046; ЄЛ9218672; КД6157749; AA9223438; KA5326729; К36987275; ХБ0643903; 3М1289383; ВИЗ478113; ЄР1036969; CA8795721; CA1960134; €C7516650; AM8865759; ГБ5908281; ЕГ5373968; ЕБ8020171; ЕЖ9563838; MB1120541; ХИ6200358; КВ0255229; БВ1768815; ЄУ1116373; СН3431332; ET9684444; EC5492622; ББ7608051; ЦА6995981; ЗЛ4324015; ЗГ8478381; ВИЗ189120; АГ1656556; ЯБ3941193; ВЖ0011269; ГК0349062; €17709773; EC1335199; ХЖ9819078; BC4002513; БР9701679; КБ8416626; 350508532; MB0366600; ЛВ2537140; €31009144; ЄЖ6580709; ВТ1605254; KA6165980; EB9360936; ЄУ4194759; ЄУ9170909; ЄР7713384; ВТ8072470; ГЛ1712553; 368812361; ЕЖ3457915:АК6226468; МБ6033912; БА1908755; ВТ0797112; ГБ8906421; КБ2340152; CC0035172, B32424106; ЕР3144218; ГЛ5693389; KB6437034; AA0547382; B31083905; ГЛ4013377; ЗГ4633638; CB6192008; BE4979064; БЗ4038390; ЂР4988519; КГ6232419; E31170037; 3M2501993; ВЄ1684190; ГЛ1015901; АГ8008971; ГК8014338).

Під час досудового розслідування 12.01.2026 затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також проведено його особистий обшук, під час яких виявлено та вилучено: 28 купюр номіналом 500 грн (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739), 20 з яких були передані 08.01.2025 ОСОБА_17 ОСОБА_13 (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739).

Також в автомобілі «Toyota Sequoia» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було виявлено два мобільні телефони IPhone 17 Pro та Redmi model 2101K7BNY.

13.01.2026 постановою слідчого зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В обґрунтування свого клопотання про накладення арешту на майно прокурором зазначено, що з метою збереження речових доказів злочинної діяльності ОСОБА_8 та збереження майна, яке може бути конфісковане за рішенням суду та яке постановою слідчого визнане речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2026 року клопотання - задоволено.

Накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученого 12.01.2026 у ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 28 купюр номіналом 500 грн (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739), 20 з яких були передані 08.01.2025 ОСОБА_17 ОСОБА_13 (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739); мобільний телефон IPhone 17 Pro; мобільний телефон Redmi model 2101K7BNY.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за ознаками вчинення якого розслідується кримінальне провадження, та у межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, а також те, що вилучене у ОСОБА_8 майно, цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речового доказу, а також те, що вказане у клопотанні майно належить ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, санкція якого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, з метою забезпечення його збереження та з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 04.03.2026 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді.

Просив поновити строк на оскарження, зазначив, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2026 року була постановлена без участі учасників кримінального провадження та отримана захисником 26.02.2026 року.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що транспортний засіб фігурував під час здійснення досудового розслідування будь-яким чином, на підтвердження обставин, викладених у повідомленні про підозру.

В протоколах про результати проведення негласної слідчої розшукової дії відповідно до ст. 260 КПК України аудіо-, відеоконтроль особи (яка проводилась щодо ОСОБА_17 ) не зафіксовані обставини причетності ОСОБА_8 , в т.ч. з використанням транспортного засобу, до інкримінованих кримінальних правопорушень, він там взагалі не згадується.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_8 спілкувався, контактував з потерпілими чи іншими підозрюваними особами у справі з використанням вилучених телефонів. Під час огляду телефонів ОСОБА_18 , ОСОБА_24 не зафіксовані обставини причетності ОСОБА_8 до інкримінованих кримінальних правопорушень, він там не згадується. У протоколах про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до ст. 263 КПК України зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, які проводилась щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , не зафіксовані обставини причетності ОСОБА_8 до інкримінованих кримінальних правопорушень, він там взагалі не згадується, він ні з ким не спілкувався, в т.ч. за допомогою вилученого мобільного телефону.

Зазначає, що підозра не обґрунтована, а за відсутності обґрунтованої підозри застосування арешту майна з метою можливої подальшої конфіскації є неприпустимим, оскільки суперечить вимогам кримінального процесуального закону та порушує право власності, гарантоване Конституцією України та міжнародними договорами.

Майно, яке було вилучено 12.01.2026, на думку сторони захисту, у сторони обвинувачення було достатньо процесуального часу для дослідження такого майна, зокрема, як мінімум призначення відповідних експертних досліджень та/або залучення відповідних спеціалістів з тим, щоб дійсно підтвердити відповідність такого майна критеріям речових доказів.

Сторона обвинувачення об`єктивно мала вдосталь процесуального часу для того, щоб у суворій відповідності до вимог кримінального процесуального закону України вказати, яке конкретно доказове значення має вилучене майно з огляду на відповідні положення вимог ч. 1 ст. 98 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку вони підтримали з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СУ ГУ НП в Київській області за процесуального керівництва прокурорів Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000582 від 10.07.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

12.01.2026 затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також проведено його особистий обшук, під час яких виявлено та вилучено: 28 купюр номіналом 500 грн (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739), 20 з яких були передані 08.01.2025 ОСОБА_17 ОСОБА_13 (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739).

Також в автомобілі «Toyota Sequoia» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було виявлено два мобільні телефони IPhone 17 Pro та Redmi model 2101K7BNY.

13.01.2026 постановою слідчого зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2026 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученого 12.01.2026 у ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 28 купюр номіналом 500 грн (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739), 20 зяких булипередані 08.01.2025 РябчукТ.О. БезобчукуК.Д. (ЄВ5799788, ЦА6853033, ЗН8224576, ХА2136865, ХИ8416424, АМ7544868, ЄЖ8482177, КЗ4361878, ГМ8454464, ЗН7405336, ЛЗ9411795, ВУ8633521, ЛА5965859, ЕБ2435022, АК9760815, ЗН7903607, ЗВ8809438, МА3436254, АК0009688, КД6157749, АА9223438, КА5326729, КЗ6987275, ХБ0643903, ЗМ1289383, ВИ3478113, ЄР1036969, АМ8865739); мобільний телефон IPhone 17 Pro; мобільний телефон Redmi model 2101K7BNY.

Колегією суддів встановлено, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2026 року була постановлена без участі учасників кримінального провадження та отримана захисником 26.02.2026 року, а тому строк на подання апеляційної скарги не пропущений.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, мету запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що воно є майном, здобутим внаслідок вчинення злочину, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно та грошові кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Із зазначеного вбачається, що слідчим суддею встановлено, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000582 від 10.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та можливе відношення до нього грошових коштів та мобільних телефонів, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, колегія суддів зауважує на тому, що постановою слідчого від 13.01.2026 речі та грошові кошти, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду додаткового покарання та збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта, про те, що підозра не обґрунтована, а за відсутності обґрунтованої підозри застосування арешту майна з метою можливої подальшої конфіскації є неприпустимим, оскільки суперечить вимогам кримінального процесуального закону та порушує право власності, гарантоване Конституцією України та міжнародними договорами та те, що в протоколах негласних слідчих дій не зафіксовані обставини причетності ОСОБА_8 є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді та підлягають з`ясування під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4