ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/201/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/60/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 10 червня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 . На ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу відділення поліції №4 (м. Заліщики) Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_9 , яке погоджено з начальником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Зорівка Білозерського району Херсонської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої в АДРЕСА_2 , громадянки України, освіта професійно-технічна, непрацюючої, неодруженої, раніше несудимої,

продовжено строк тримання під вартою строком на тридцять днів до 18 березня 2026 року, з правом внесення застави.

Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332 800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень.

Як слідує з матеріалів провадження, групою слідчих СВ ВП №4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000104 від 10.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України.

Так, згідно ч.1, ч.3 ст. 7, ч.2 ст. 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року (в редакції від 19.08.2022), діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів: культивування рослин, розроблення, виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізація (відпуск), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до вищевказаного переліку.

Статтею 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» визначено, що зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у спеціально обладнаних приміщеннях здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на цей вид діяльності. Зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених цим Законом, забороняється.

Згідно ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці I Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.

Обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону.

Про те, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, керуючись корисливим мотивом у ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів особам схильним до її вживання, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, незаконно придбали речовину рослинного походження зеленого кольору, що є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, з метою їх збуту та перенесли до будинку АДРЕСА_3 , до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 мали вільний доступ та упродовж невстановленого слідством часу та обставинах зберігали до 17.12.2025 року.

У подальшому 17.12.2025 року в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 у підвальному приміщенні виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, що є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною масою 16 971,0639 грама, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» являється особливо великим розміром. Зберігання такої кількості наркотичних засобів свідчить про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 умислу на їх придбання та зберігання з метою подальшого збуту.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту наркотичних засобів, вчинені за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у особливо великих розмірах, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.3 ст.307 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник підозрюваної ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, за змістом якої вважає, ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Захисник вказує про необґрунтованість підозри та про відсутність доказів, що саме підозрювана вчинили, чи мала можливість вчинити дане кримінальне правопорушення, викладена інформація ґрунтуються лише на припущеннях.

На думку захисника, в матеріалах справи відсутні належні відомості, які могли б підтвердити, що пред`явлена підозра за ч.3 ст.307 КК України ОСОБА_7 має належне обґрунтування та що існує зв`язок між діями підозрюваної та інкримінованого її злочину.

Апелянт не погоджується з висновками суду про наявність ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та /або суду, захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 ніколи від слідства та суду переховувалась та немає намірів цього робити і наразі. Жодних доказів, що свідчили б про її переховування, перебування в розшуку раніше та на даний час також немає. Вказує, що у підозрюваної є постійне місце проживання, соціальні зв`язки із рідними.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного, апелянт вказує на відсутність доказів про те, що ОСОБА_7 має можливість та намір впливати на свідків з метою надання неправдивих показань, більше того вказанні показання не доводять жодну із обставин підозри.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, зазначає, що у цьому випадку слідчий визнаючи, що даний ризик має місце не в повному обсязі дослідив дані про особу, ОСОБА_7 , яка раніше не судима, молодого віку, має соціальні зв`язки із рідними. Жодних доказів, про готування ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення немає.

Апелянт переконаний, що вказані обставини свідчать про те, що самого обґрунтування підозри та наявності ризиків не достатньо для утримання особи під вартою, крім цього прокурором повинно бути доведено, що на даному етапі не можливо запобігти наявним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На думку захисника стороною обвинувачення не доведено існування обставин, які б підтверджували, що більш м`який запобіжний захід на даному етапі не здатен забезпечити виконання підозрюваною своїх обов`язків, тому клопотання не підлягало до задоволення.

Вважає, що забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти заявленим ризикам можливо шляхом застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року про продовження підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання слідчого СВ ВП №4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 за погодженням із керівником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_12 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення. Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із застосуванням обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрювану ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вірно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України правильно ухвалив рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання вартою відносно ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в матеріалах клопотання відносно підозрюваної ОСОБА_7 наявні докази того, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про продовження підозрюваній запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, яким підозрюваній ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Окрім того апеляційний суд надав оцінку зібраним під час досудового розслідування доказам, а саме: протоколу обшуку, показанням свідків, висновкам експертам та іншим матеріалам кримінального провадження у їх сукупності, які підтверджують можливу причетність ОСОБА_7 до злочину та виправдовують подальшу необхідність проведення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник оспорює допустимість доказів, зібраних органом досудового розслідування, які були предметом дослідження слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

При оцінці доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Також, колегія судді звертає увагу, що слідчим суддею зроблено детальний аналіз ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні у судовому засіданні, виходячи з якого обґрунтовано мотивував своє рішення, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих; може продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення.

Мотиви, наведенні слідчим суддею на обґрунтування своїх висновків щодо оцінки ризиків зазначених слідчим у клопотанні про продовження запобіжного заходу є належним чином аргументовані і сумніві у колегії суддів не викликають.

Доводи апелянта про те, що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому саме полягають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а лише формально їх описано з посиланням на припущення, є безпідставними і спростовуються змістом судового рішення, в якому наведено детальний аналіз кожного ризику, врахованого слідчим суддею, а також мотиви, з яких він прийнятий до уваги при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту щодо допущеного істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, підозрюваного; продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного та обставини справи.

Зокрема, слідчим суддею правильно враховано вагомість доказів зібраних органом досудового слідства на цій стадії провадження; особу підозрюваної, те що вона підозрюється у вчиненні умисного, корисливого особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів в особливо великих розмірах, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна; обставини вчиненого нею кримінального правопорушення; соціальні зв`язки підозрюваної.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання суд вважає безпідставними, оскільки, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній, у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу на даній стадії досудового розслідування, не зможе попередити ризики, визначенні у ст. 177 КПК України.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, прийшов до правильно переконання, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваної ОСОБА_7 на свободу.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Застосувавши до підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення та характеризуючі даних про підозрювану ОСОБА_7 , також дійшов правильного висновку щодо можливості визначення підозрюваній альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

Згідно ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених статтю 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, яким є злочин, передбачений ч.3 ст.307 КК України, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути за відомо непомірним для нього.

Визначена ОСОБА_7 застава у 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на думку колегії суддів, узгоджується з положеннями ст.ст.182,183 КПК України та практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04, 8 січня 2009 року.

На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави у межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України для даного виду кримінального правопорушення, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї законом обов`язків, враховуючи особу підозрюваної та обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 .

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді