ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Кривий Ріг

18.05.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 14.04.2026р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 12.06.2026р. без визначення розміру застави

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 12.06.2026р. без визначення розміру застави.

Ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої, який в апеляційній скарзі:

- вважає, що зазначена ухвала суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що ухвалена з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 176, 177, 199 КПК України, норм статті 29 Конституції України та положень статті 5 ЄКПЛ;

- вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку про неможливість визначення розміру застави, пославшись на імперативність норми ч. 6 ст. 176 КПК України в умовах воєнного стану, проте цей висновок суперечить Рішенню Другого сенату Конституційного Суду України від 19.06.2024р. № 7-р(ІІ)/2024, де встановлено, що тримання під вартою не є безальтернативним заходом. Відмова визначати розмір застави виключно через категорію правопорушення порушує ст. 5 § 3 Конвенції. Згідно з практикою ЄСПЛ (Letellier v. France, Kharchenko v. Ukraine), сама лише тяжкість злочину не може бути достатньою підставою для тривалого арешту;

- вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного фактичного доказу, який би підтверджував реальність намірів ОСОБА_7 продовжувати будь яку протиправну діяльність, судом не було належним чином враховано особистість обвинуваченої: ОСОБА_7 , яка є 56-річною особою без судимостей, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки. Відсутність попереднього кримінального досвіду та бездоганна минула поведінка у поєднанні з поважним віком свідчать про відсутність стійких кримінальних нахилів. За таких обставин, твердження про ризик продовження діяльності є суто гіпотетичним припущенням, яке не може бути підставою для обмеження волі;

- зазначає, що визначення застави у сукупності з обов`язками, передбаченими ст. 194 КПК України, є цілком достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої;

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_9 та визначити їй заставу у межах, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Учасники кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, до судового засідання не прибули, від захисника ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, обвинувачена не заявляла клопотання про особисту участь у судовому засіданні, клопотань про відкладення слухання справи не надходило, ще не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за відсутності учасників кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, спрямованого проти основ національної безпеки України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.111 КК України.

До суду першої інстанції надійшло клопотання прокурора продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій без визначення розміру застави, враховуючи наявність та актуальність ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в якому прокурор зазначив, що обрання іншого запобіжного заходу або альтернативного у виді застави не дозволить запобігти зазначеним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченої належним чином.

Ухвалою суду першої інстанції від 14.04.2026р. дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 продовжено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, що загрожує обвинуваченій, за умови доведеності її винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативно виду та строку покарання.

За висновком суду першої інстанції тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, які наведені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачена з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможна переховуватись від суду.

Крім того, за висновком суду першої інстанції, оскільки інкримінований обвинуваченій злочин спрямований проти національної безпеки України, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення або продовження злочину, в якому ОСОБА_7 обвинувачується.

Крім того за висновком суду першої інстанції, оскільки обвинуваченій інкримінується вчинення державної зради в умовах воєнного стану, суд першої інстанції визнав неможливим визначення розміру застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення про продовження щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, та відомостям про особу обвинуваченої.

Продовжений запобіжний захід запобігатиме перешкодам, які можуть нашкодити інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої узгоджується з вимогами ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, та на думку суду апеляційної інстанції, є правильним та обґрунтованим.

На думку суду апеляційної інстанції, також є правильним висновок суду першої інстанції, що на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, а наявні ризики, передбачені п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є підтвердженими та не зменшилися.

Інкримінований обвинуваченій злочин несе реальну загрозу інтересам незалежності, територіальній цілісності та суверенітету України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що доводи апеляційної скарги захисника спрямовані на визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави відповідно до вимог п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, та вважає їх не слушними з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку про неможливість визначення розміру застави, пославшись на імперативність норми ч. 6 ст. 176 КПК України в умовах воєнного стану, проте цей висновок суперечить Рішенню Другого сенату Конституційного Суду України від 19.06.2024р. № 7-р(ІІ)/2024, де встановлено, що тримання під вартою не є безальтернативним заходом, відмова визначати розмір застави виключно через категорію правопорушення порушує ст. 5 § 3 Конвенції. Згідно з практикою ЄСПЛ (Letellier v. France, Kharchenko v. Ukraine), сама лише тяжкість злочину не може бути достатньою підставою для тривалого арешту, є неспроможними та не підлягають задоволенню.

При цьому суд першої інстанції, не встановивши підстав для визначення розміру застави щодо обвинуваченої, керувався своїми дискреційними повноваженнями, які передбачені діючим КПК України, тобто діяв в межах кримінального процесуального закону, навівши обґрунтовані мотиви свого рішення в цій частині.

Враховуючи викладене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, судове рішення суду першої інстанції є законним обґрунтованим та вмотивованим судовим рішенням.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 14.04.2026р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 12.06.2026р. без визначення розміру застави залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 14.04.2026р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 12.06.2026р. без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді