Справа № 459/149/26
Провадження № 1-кп/459/9/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується застосування

примусового заходу медичного характеру

(у режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому клопотання прокурора Шептицької окружної прокуратури про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 від 12.07.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Червонограда, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, стосовно якого ухвалою від 25.09.2025 Шептицького міського суду Львівської області застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці виявив рослину зеленого кольору, ззовні схожу на наркотичну, яку зірвавши, почав переносити, тим самим ОСОБА_4 незаконно придбав та став незаконно зберігати з метою подальшого особистого вживання наркотичний засіб, без мети збуту. 12.07.2025 року близько 10 години 00 хвилин працівником СКП Шептицького РВП ГУНП у Львівській області у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 було виявлено ОСОБА_4 , який добровільно видав речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є канабісом, та пристрій для куріння, що він використовував для споживання заборонених речовин та речовин, обіг яких обмежено. Канабіс віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Загальна маса виявленого канабісу в перерахунку на суху речовину становить 27,92 грам.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено без мети збуту.

Вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних в даному кримінальному провадженні та безпосередньо досліджених судом під час судового розгляду, а саме наступними письмовими доказами:

- даними, які містяться у протоколі огляду місця події від 12.07.2025 із фототаблицею до протоколу та додатку до нього компакт-диску, який був досліджений у судовому засіданні, відповідно до яких 12.07.2025 було проведено огляд у приміщенні кухні у квартирі АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено прозорий целофановий пакет із речовиною рослинного походження зеленого кольору, що поміщено у спецпакет PSP 8107273 та пристрій для куріння, що поміщено у спецпакет PSP 8107272 (а. с. 49-55);

- даними, які містяться у висновку експерта №СЕ-19/114-25/16978-НЗПРАП від 29.09.2025, відповідно до яких подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, що знаходиться у полімерному пакеті, який міститься у номерному полімерному пакеті Національної поліції України (PSP8107273) є канабісом, який віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 27,92 грам. Крім цього, у речовині коричневого кольору, нашарування якої знаходиться на поверхнях двох фрагментів пляшок, які містяться у номерному полімерному пакеті Національної поліції України (PSP8107272), виявлено екстракт канабісу, масою 0,2021 грам, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено (а. с. 60-63);

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають встановленню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, ці докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

У той же час, у ході досудового розслідування встановлено, що у період вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії і за психічним станом у зазначений період часу не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Так, із висновку судово-психіатричного експерта №22 від 08.01.2026 встановлено, що на даний час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії. За своїм психічним станом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За наданими матеріалами кримінального провадження та медичною документацією можна припустити, що вказаний розлад психічної діяльності у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 маніфестував щонайменше у 2012-2013 роках. У період інкримінованих йому дій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також страждав тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії. За своїм психічним станом в період досліджуваної ситуації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно до ст. 92 Кримінального кодексу України (а. с. 71-74).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

У зв`язку із вищевказаним дізнавач Шептицького РВП ГУНП у Львівській області звернувся до суду з клопотанням про погодженими з прокурором Шептицької окружної прокуратури Львівської області, про застосування примусового заходу медичного характеру стосовно ОСОБА_4 у виді надання госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. На обґрунтування клопотання зазначив, що останнім вчинено суспільно небезпечні діяння, що містять ознаки ч.1 ст.309 КК України. На даний час останній страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдальної шизофренії, згідно з висновком експерта №22 від 08.01.2026. У період інкримінованих дій ОСОБА_4 також страждав психічним розладом у формі параноїдальної шизофренії, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою обов`язкового лікування, у зв`язку з чим потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, зазначаючи, що є всі законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 , оскільки на час вчинення суспільно-небезпечного діяння хвороба не дозволяла йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні суспільно небезпечного діяння та пояснив, що всі обставини вчинення ним суспільно небезпечного діяння у клопотанні прокурора викладено правильно і він їх у повному обсязі підтверджує. Проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.

Захисник ОСОБА_7 проти застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру не заперечував.

Законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру мати ОСОБА_5 не заперечувала проти застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, зазначивши, що останній вже проходить лікування.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Як вбачається із змісту ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ст. 94 КК України).

Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду. Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватись лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу у застосуванні до неї таких заходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, але під час вчинення суспільно небезпечного діяння та на даний час останній не може та не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

При вирішення питання чи слід застосовувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним суспільно небезпечних діянь, які відповідності до ст.12 КК України підпадають під ознаки кримінального проступку.

Також суд враховує особу ОСОБА_4 , який стоїть на обліку у лікаря психіатра у психоневрологічного відділенні КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» з діагнозом параноїдна шизофренія, за медичною допомогою до лікаря нарколога у психоневрологічне відділення КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» не звертався та на обліку не перебуває, скарг від сусідів на нього не надходило.

За встановлених обставин суд, керуючись законом, висновком експерта, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає доведеним поза будь-яким розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у стані неосудності.

Згідно з ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України страждав тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому суд дійшов до висновку, що до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід у даному об`єднаному кримінальному провадженні не обирався.

Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді необхідно скасувати.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експерта (висновок експерта № №СЕ-19/114-25/16978-НЗПРАП від 29.09.2025) в розмірі 4 457 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 369-372, 503, 512, 513 КПК України, ст.ст. 92-94 КК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 від 12.07.2025 відносно ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Витрати на проведення експертизи віднести на рахунок держави.

Після набрання ухвалою законної сили речові докази: цифрові носії - DVD-R диски, з наявними на них відеозаписами - залишити при матеріалах кримінального провадження, речовину рослинного походження зеленого кольору, що знаходиться у прозорому целофановому пакеті та яку поміщено у спецпакет PSP 8107273 та пристрій для куріння, який поміщено у спецпакет PSP 8107272 знищити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шептицького міського суду Львівської області від 15.07.2025 на речовину рослинного походження зеленого кольору, що знаходиться у прозорому целофановому пакеті та яку поміщено у спецпакет PSP 8107273 та пристрій для куріння, який поміщено у спецпакет PSP 8107272.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1