Справа № 932/2791/26
Провадження № 1-кс/932/1429/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000672 від 20 лютого 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області, є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшло старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000672 від 20 лютого 2025 року, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_7 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в населених пунктах Луганської та Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецкая народная республика» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

У результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» встановлено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) серед яких і Маріупольська міська територіальна громада.

Так, у період з 01.04.2022 (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, маючи злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, діючи в інтересах держави агресора, надала згоду представникам РФ та добровільно вступила на посаду до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, а саме незаконного органу так званого «федеральное казённое учреждение «Исправительная колония № 13» главного управления федеральной службы исполнения наказаний россии по донецкой народной республике», чим добровільно перейшла на бік ворога, в період збройного конфлікту, вчинене в умовах воєнного стану.

12 лютого 2026 року складене повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 111 КК України, а саме в державній зраді, тобто діянні, яке умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинене в умовах воєнного стану.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженнями доказами у їх сукупності, зокрема:

- матеріалами Першого оперативного відділу (з дислокацією у м. Краматорську та м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які серед інших фотознімків, впізнали ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протоколами огляду відеозапису за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , під час яких оглянуто публікацію відеозапису, опубліковану в багатоплатформовому месенджері «Telegram», під назвою «В Мариуполе у памятника Жертвам фашизма и на площади Комсомола у монумента Освободителю Донбасса прошли митинги, приуроченные к 79-й годовщине Победы в Великой Отечественной войне», який находиться за електронною адресою: https://t.me/donetsk_kpru/34152. В ході огляду відеозапису, серед іншого, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнали співробітника ДУ «Приазовська виправна колонія (№107)» ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка до 2022 року працювала у ДУ «Приазовська виправна колонія (№107)», а з 2022 року вже у «Исправительной колонии №l3 ГУФСИН России по ДНР».

- протоколом огляду Наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», з 21.05.2022 року збройні сили рф здійснили тимчасову окупацію м. Маріуполь Донецької області;

- протоколом огляду веб-сторінок месенджерів «TikTok», «Telegram Web» та «ZOV МАРИУПОЛЬ», в ході якого виявлено фото та відеоматеріал під назвою «В Мариуполе у памятника Жертвам фашизма и на площади Комсомола у монумента Освободителю Донбасса прошли митинги, приуроченные к 79-й годовщине Победы в Великой Отечественной войне», де серед інших осіб встановлено особу жіночої статі, яка одягнена у синю пілотку, світлу формену сорочку, синій кітель з погонами та георгіївською стрічкою, яка схожа на молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Приазовська виправна колонія (№107)» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В своєму клопотанні слідчий просить обрати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, обґрунтовуючи таку вимогу наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий повністю підтримали клопотання.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки, на її думку, зазначені слідчим ризики нічим не обґрунтовані, це є припущенням сторони обвинувачення.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього докази встанови таке.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 437-4421 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вар тою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, слідчий суддя зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

12 лютого 2026 року повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про її виклик на 17, 18, 19 лютого 2026 року на 10:00 годин до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) ТУ ДБР у м. Краматорську (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52) опубліковані в газеті «Голос України» №28 (530), яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Отже, відповідно до положень ст. 42 КПК України, з моменту публікації повідомлення про підозру ОСОБА_6 в газеті «Голос України», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, остання є підозрюваною у вказаному кримінальному провадженні.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, обґрунтовується достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

17, 18, 19 лютого 2026 року підозрювана ОСОБА_6 за викликом до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) ТУ ДБР у м. Краматорську (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52) не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, 20 лютого 2026 року постановою слідчого у кримінальному провадженні підозрювану ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Відповідно до довідки ДУ «Приазовська виправна колонія (№107)» старший сержант внутрішньої служби ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_2 , станом на 24.02.2022 року обіймала посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Приазовська виправна колонія (№107)». В Збройних Силах не служила. Після повномасштабного а=вторгнення військ рф на територію України та на сьогоднішній день на зв`язок не виходила місце знаходження не відоме. В органах ДКВС з 02.10.2015 року.

Відповідно до рапорту слідчого від 01 березня 2026 року при перевірці, здійсненій через інтегровану міжвідомчу автоматизовану систему обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, громадянка України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в період часу з 08.11.2017 до 01.03.2026 державний кордон України не перетинала, а також не виїжджала на тимчасово окуповану територію України і не в`їжджала з такої території.

Відповідно до рапорту о/у від 10 березня 2026 року встановлено, що ОСОБА_6 на теперішній час постійно проживає у м. Маріуполі Донецької області та виконує посадові обов`язки інспектора відділу нагляду і безпеки «Исправиленая колония №13 ГУФСИН росии по днр»

Таким чином є всі підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 , починаючи з 2022 року не вживала заходів для виїзду на підконтрольну органам державної влади України територію України, також не вживав заходів для участі в досудовому розслідуванні щодо себе, що свідчить про її умисне ухилення від явки до органів досудового розслідування та переховування.

Слідчий суддя, не роблячи передчасних висновків щодо вини підозрювано ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, враховуючи наявність достатніх доказів на підтвердження її перебування в теперішній час на тимчасово окупованій території України, вважає за доцільне обрати відносно неї запобіжний захід у виді тримання під вартою, беручі до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризику переховування від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років, може бути визнане нею більш небезпечним, ніж втеча, у зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати її належну процесуальну поведінку та забезпечити проведення повного та всебічного досудового розслідування та, в подальшому, судового розгляду кримінального провадження.

- ризику продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, що підтверджується тим, що підозрювана після повномасштабного вторгнення окупаційних військ російської федерації на території України співпрацює з так званими органами влади держави-агресора; до теперішнього часу залишається проживати на тимчасово окупованій території України, що свідчить про визнання нею окупаційної влади.

Частиною 4 статті 197 КПК України передбачено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Тож, враховуючи наведені вище норми кримінального процесуального Закону, обираючи відносно підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 193, 194, 197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області,, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваного не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Організацію виконання та контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1