Справа №523/8909/26
Провадження №1-і/523/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, який накладено постановою слідчої СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (наразі - Відділення №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області) ОСОБА_5 від 09.03.2010 року в межах кримінальної справи №76, відкритої відносно ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 358 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, який накладено постановою слідчої СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області(наразі - Відділення №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області) ОСОБА_5 від 09.03.2010 року в межах кримінальної справи №76, відкритої відносно ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 358 ч. 3 КК України.

З клопотання вбачається, що постановою слідчої СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (наразі - Відділення №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області) ОСОБА_5 від 09.03.2010 року було накладено арешт на все майно належне ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах кримінальної справи №76, відкритої відносно ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 358 ч. 3 КК України.

Згідно відомостей з Реєстру нерухомості, станом на сьогодні вказаний арешт все ще дійсний, при тому що з моменту його накладення пройшло вже 15 років.

В той же час, кримінальна справа №76 відносно ОСОБА_4 до суду не направлялась, вирок по такій справі не ухвалювався.

Адвокат ОСОБА_3 діючий в інтересах ОСОБА_4 подав до суду заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд без його участі та участі заявниці.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, згідно відповіді на адвокатський запит ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області у наявних обліках Єдиного реєстру досудових розслідувань інформація щодо кримінальної справи з таким номером відсутня.

Аналогічна відповідь була надана Пересипською окружною прокуратурою міста Одеси на адвокатський запит до Одеської обласної прокуратури.

Таким чином, чи було закрито дану кримінальну справу, чи ні - заявнику невідомо.

Згідно з ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року накладення арешту на майно скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відтак, Верховний Суд чітко зазначив, що оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, - не може бути надано в порядку іншого (зокрема, цивільного) судочинства, оскільки КПК 2012 року передбачений порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування. Отже, після набрання ним чинності власники арештованого майна мають захищати свої права відповідно до норм діючого процесуального кодексу у порядку кримінального судочинства.

Таке право передбачене п.9 розд.XI «Перехідні положення» КПК 2012 року: питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом.

Відповідно до п. 10 розд. XI «Перехідні положення» КПК 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього кодексу. Ця норма узгоджується з вимогами ч.1 ст.5 КПК 2012 року про те, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно зі ст. 174 КПК 2012 року власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

У п.1 постанови пленуму ВСС «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3.06.2016 №5 конкретизовано: якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.174 КПК 2012 року.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, в яких зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час не вбачається підстав у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, який накладено постановою слідчої СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області(наразі - Відділення №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області) ОСОБА_5 від 09.03.2010 року в межах кримінальної справи №76, відкритої відносно ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 358 ч. 3 КК України, - задовольнити.

Скасувати арешт всього майна належного ОСОБА_4 , накладений постановою слідчої СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (наразі - Відділення №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області) ОСОБА_5 від 09.03.2010 року в межах кримінальної справи №76, відкритої відносно ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 358 ч. 3 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1