ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/230/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Запоріжжя, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24 березня 2026 року включно -,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за наступних обставин.

В обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира певної військової частини (по стройовій частині) №259 від 11 вересня 2025 року солдата ОСОБА_7 , колишнього курсанта взводу навчальної групи 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки певної військової частини, призначеного наказом командира певної військової частини (по особовому складу) №161-РС від 11 вересня 2025 року на посаду старшого стрільця вогнеметника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 2 механізованого батальйону певної військової частини, вважається таким, що з 11 вересня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_11 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідними Указами Президента України ОСОБА_11 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 17 вересня 2025 року солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації підрозділу певної військової частини, розташоване поблизу (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану), після чого, свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не вживає та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляє та незаконно перебуває за межами місця служби.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

23 грудня 2025 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008722 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

24 грудня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 лютого 2026 року.

Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_12 від 18 лютого 2026 року продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до 24 березня 2026 року.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про те, що обраний до ОСОБА_7 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі останнього, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а ризики вказані прокурором не зменшились з моменту постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування скарги вказує, що ОСОБА_7 після оперативного втручання потребує реабілітації у відділенні онкоурології ЗОКЛ, під час перебування у слідчому ізоляторі підозрюваний не отримує належного лікування, у зв`язку із чим стан його здоров`я погіршився.

Крім того зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та місце роботи у м. Запоріжжі, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий.

Вважає, що ризики у даному кримінальному провадженні відсутні.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 .

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, зазначив про незадовільні умови утримання у слідчому ізоляторі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що оскаржувана ухвала є обґрунтованою та підстав для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, і яке може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обґрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є вагомі обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З огляду на ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання особи під вартою, і існують об`єктивні перешкоди для завершення досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання слідчого, прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування такого запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Так, слідчий суддя, розглядаючи вказане клопотання, у відповідності до вимог ст.ст. 177, 178, 199 КПК України, встановив, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою, заявлені слідчим ризики продовжують існувати та не зменшилися до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу і в сукупності з даними про особу підозрюваного вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного відносно нього запобіжного заходу.

З вказаними висновками слідчого судді, колегія суддів повністю погоджується, оскільки перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів провадження встановлено, що необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 підтверджена.

Так, строк дії запобіжного заходу закінчується 22 лютого 2026 року, проте завершити проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій до спливу строку тримання під вартою не виявляється за можливе внаслідок складності кримінального провадження та необхідності здійснення ряду слідчих та процесуальних дій.

Із наведеного убачається, що сторона обвинувачення навела факти, які вказують на неможливість на момент продовження тримання під вартою завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, що у сукупності з іншими доказами виправдовує подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

Крім того, в ході апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено нових обставин, які не були відомі під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 слідчому судді, котрі б дозволяли на цій стадії дійти висновку щодо відсутності обґрунтованої підозри.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то із оскаржуваного судового рішення убачається, що слідчий суддя дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

На переконання колегії суддів, установлені при застосуванні запобіжного заходу ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжували існувати на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

Так, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився та є актуальним, з огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, у зв`язку із чим, ураховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, судовою колегією не здобуто і даних про міцні соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_7 , які б були для останнього засобом превенції від можливої подальшої негативної та девіантної поведінки та ухилення від явки до органу досудового розслідування.

Також, на переконання колегії суддів, і ризик незаконного впливу на свідків є досить актуальним та з часом не зменшився, оскільки свідки в судовому засіданні допитані не були, а підозрюваному можуть бути відомі адреси їх місцезнаходження, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.

Більш того, ризик незаконного впливу підсилюється тим, що із доданих до матеріалів клопотання доказів слідує, що деякі свідки у даному кримінальному провадженні є військовослужбовцями певної військової частини, до якої прибув ОСОБА_7 для проходження військової служби, що, у разі звільнення підозрюваного з-під варти, фактично може створити для нього умови, для здійснення ним впливу на свідків, які вказують на нього, як на особу, яка вчинила злочин, у тому числі шляхом залякування або вмовлянь, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності

Крім того, на продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчать ігнорування підозрюваним встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби та те, що підозрюваному ОСОБА_7 інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер, що вказує на високу суспільну небезпечність підозрюваного та може свідчити про вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, оскільки заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, клопотання слідчого задоволено слідчим суддею обґрунтовано та продовжено строк тримання під вартою відносно останнього.

Також, при розгляді клопотання відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 КПК України досліджені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, слідчий суддя ретельно дослідив доводи клопотання старшого слідчого відносно обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

При цьому, для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні існує законодавчо встановлена необхідність у проведенні слідчих та процесуальних дій, обґрунтованість та необхідність яких було перевірено.

З урахуванням особи підозрюваного, стану його здоров`я, наявності обґрунтованої підозри, продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились з часу застосування запобіжного заходу, беручи до уваги те, що на даний час у вищезазначеному кримінальному провадженні продовжують проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, колегія суддів не знайшла підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи сторони захисту з приводу того, що підозрюваний має постійне місце проживання, раніше не судимий, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо посилання сторони захисту на стан здоров`я ОСОБА_7 , то на переконання колегії суддів, матеріали провадження не містять на даний час доказів про неможливість утримання останнього під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи, де він перебуває.

При цьому, слід зазначити, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_7 , що унеможливлює утримання його під вартою, колегією суддів було відреаговано на повідомлення сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я підозрюваного та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 4 березня 2026 року доручено уповноваженим особам філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС Державної кримінально-виконавчої служби України» у Запорізькій області, організувати здійснення обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , та за потреби забезпечити належне йому лікування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24 березня 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4