ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року

м. Київ

справа № 295/6150/22

провадження № 51-2690 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

захисників (відеоконференція) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року, постановлених за результатом розгляду заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року за нововиявленими обставинами.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Октябрський районний суд м. Полтави ухвалою від 31 березня 2025 року відмовив у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд вказав, що її доводи зводяться до переоцінки доказів по кримінальній справі № 2797015 шляхом надання їм власної оцінки, констатування несправедливості призначеного покарання. Однак названі обставини не є нововиявленими відповідно до змісту ст.459 КПК України, а полягають у спробі повторно оскаржити вирок Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року, який набрав законної сили та залишений без зміни вищою судовою інстанцією.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2025 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За змістом касаційної скарги висловлює незгоду з оцінкою доказів Харківським обласним судом при постановленні вироку від 14 червня 2001 року, посилається на недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, на порушення вимог КПК України під час слідства у кримінальній справі щодо нього та під час розгляду справи в суді.

Також засуджений у касаційній скарзі вказує про фальсифікацію доказів, які покладені в основу обвинувального вироку щодо нього.

Зокрема на фальсифікацію змісту та підписів учасників у протоколі огляду місця події від 13.02.1997, фальсифікацію змісту, дат, прізвищ та підписів понятих у протоколах відтворення обстановки та обставин злочину з підозрюваними ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від 23.02.1997 та 24.02.1997; фальсифікацію дат та підписів слідчого у постановах про призначення додаткових судово-медичних експертиз трупів і дат у висновках додаткових судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Зазначає, що додаткові судово-медичні експертизи були призначені слідчим і виконані експертами поза межами досудового слідства, а дати у цих документах було сфальсифіковано.

Вказує, що розслідуванням нововиявлених обставин встановлено факт наявності на стадії попереднього слідства двох варіантів протоколів огляду місця подій та наявності в них завідомо неправдивої інформації, відсутність в них даних про наявність в квартирі сучасної системи відеоспостереження, обставин знайдення та огляду гільз, неналежний опис вилучених речових доказів, що дозволяє, на його думку, категорично стверджувати, що первинний протокол огляду місця події від 13.02.1997 був вилучений із матеріалів справи, а взамін був долучений переписаний, що свідчить про умисні дії по створенню штучних доказів обвинувачення.

Вбачає, що мав місце факт притягнення до кримінальної відповідальності слідчого ОСОБА_13 через допущені ним грубі порушення вимог кримінального та кримінально-процесуального закону, що призвело до надання судом неправильної оцінки доказам.

Позиції учасників судового провадження

Захисники та засуджений підтримали подану касаційну скаргу.

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, заяв про участь у ньому не подавали. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися положеннями статей 412-414 цього Кодексу.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку в межах доводів поданої касаційної скарги, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.

Відповідно до ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

На переконання касаційного суду, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про те, що наведені стороною захисту обставини не є нововиявленими, а подана заява зводиться до переоцінки доказів у кримінальній справі шляхом надання їм власної оцінки, є обґрунтованим.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року ОСОБА_6 засуджений за пунктами «а», «и», «і», «ж», «з» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року), ч. 1 ст. 194 КК України, ч. 1 ст. 222 КК України (в редакції 1960 року), ст. 208 КК України (в редакції 1960 року) та з урахуванням ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна в дохід держави.

Ухвалою Верховного Суду України від 25 грудня 2001 року вирок Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 змінено, виключено з обвинувачення кваліфікуючу ознаку, передбачену п. «й» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), вчинення умисного вбивства на замовлення.

Вирок щодо ОСОБА_6 приведено у відповідність з Кримінальним кодексом України 2001 року. Його дії перекваліфіковано з ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 190 КК України і призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; з ч. 1 ст. 194 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 1 ст. 358 КК України і призначено покарання за цим законом у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Нововиявленими обставинами є докази та інші обставини, що не були відомі на час ухвалення судового рішення, а їх урахування під час перегляду судового рішення може призвести до його зміни.

Нововиявленими обставинами в розумінні КПК України є юридичні факти, викладені в заяві учасників процесу, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. При цьому, нововиявленими визнаються такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, не були та не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Стверджуючи про обставини, зазначені в п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України, як то штучне створення, підроблення доказів необхідно надати суду відповідні процесуальні рішення, якими такі факти встановлено.

Тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК України, має здійснюватися в системному зв`язку і з іншими положеннями КПК України, у першу чергу з положеннями ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

За змістом заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та поданої касаційної скарги вбачається, що сторона захисту посилається на фальсифікацію доказів стороною обвинувачення, а саме: протоколу огляду місця події від 13 лютого 1997 року; протоколів відтворення обстановки та обставин злочину з підозрюваними ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від 23 та 24 лютого 1997 року; постанов про призначення додаткових судово-медичних експертиз трупів; висновків додаткових судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Верховний Суд у своїй постанові від 21 січня 2020 року (справа № 315/793/16-к, провадження № 51-3062км19) сформував висновок, відповідно до якого за змістом п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких ґрунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким було встановлено відповідні факти.

Таким чином, для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, разом із відповідною заявою суду необхідно надати належне підтвердження того, що висновки експерта, протоколи за результатами слідчих дій, які покладені в основу вироку, є завідомо неправдиві або неправильні внаслідок допущеної помилки, тобто надати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким були б встановлені такі факти.

За змістом заяви захисника та касаційної скарги засудженого, вони здебільшого посилаються на процесуальні порушення під час отримання вказаних вище доказів, а саме підробку підписів учасників слідчих дій, виправлення дат складання документів, зазначення неправильних прізвищ учасників слідчих дій, невідповідність висновків експертів положенням закону за формою і змістом, тощо.

При цьому засуджений у касаційній скарзі не зазначає, у чому конкретно полягає фальсифікація цих доказів щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні з урахуванням положень ст. 91 КПК України.

При перевірці доводів заяви захисника суд першої інстанції витребував з Харківського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 206/01 за обвинуваченням ОСОБА_6 , з архіву Харківської обласної прокуратури, Полтавської обласної прокуратури, Дніпропетровської обласної прокуратури матеріали розслідування за нововиявленими обставинами у кримінальній справі № 2797015 за обвинуваченням ОСОБА_6 , з архіву Червонозаводського районного суду м. Харкова матеріали справи № 9-365/6 за скаргою ОСОБА_14 на неправомірні дії прокуратури Харківської області (постанова від 10 жовтня 2005 року).

Судом встановлено, що за зверненням адвоката ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_14 щодо факту фальсифікації протоколу огляду місця події, висновків судових експертиз щодо часу настання смерті потерпілих, втрату речових доказів, не відображення в протоколі огляду наявності на місці події системи відеоспостереження тощо, вважаючи такі доводи нововиявленими обставинами для перегляду вироку суду, слідчим прокуратури м. Харкова 20 грудня 2003 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами прокуратури, міліції та судово-медичними експертами Харківської області за відсутністю в їхніх діях складу злочинів.

Крім цього, суд першої інстанції вказав, що при проведенні перевірки за нововиявленими обставинами у кримінальній справі № 2797015 29 вересня 2011 року в.о. прокурора Дніпропетровської області винесено постанову, з якої слідує, що під час розслідування нововиявлених обставин допитано усіх судово-медичних експертів, які брали участь у проведенні первинних досліджень та комісійних судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В ході розслідування нововиявлених обставин були призначені повторні комісійні судово-медичні експертизи трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проведення яких було доручено комісії експертів відділу комісійних експертиз Харківського обласного бюро СМЕ, які раніше ніколи не залучалися до проведення експертиз у зазначеній кримінальній справі.

За результатами проведення експертиз було надано висновки № 104 та № 105 від 04 квітня 2007 року, згідно з якими смерть ОСОБА_11 настала в період часу з 16-00 12 лютого 1997 року по 00-40 13 лютого 1997 року, а смерть ОСОБА_12 настала в період часу з 18-35 12 лютого 1997 року до 02-35 13 лютого 1997 року, що не суперечить судово-медичним даним, які отримано при огляді місця події та судово-медичному дослідженні трупів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Для додаткової перевірки доводів про те, що під час досудового слідства не було вжито заходів встановлення місцезнаходження, вилучення та дослідження відеозапису системи зовнішнього відеоспостереження із квартири загиблих, проведено додатковий огляд місця події. Під час додаткового огляду та перегляду відеозапису огляду місця події від 13 лютого 1997 року встановлено, що система відеоспостереження не мала пристрою для здійснення запису на будь-який носій.

Також суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи по суті Харківським обласним судом двічі постановлялись окремі ухвали стосовно порушень вимог КПК України під час проведення досудового слідства у кримінальній справі № 2797015. Однак докази, зібрані органами досудового слідства з порушеннями кримінально-процесуального закону, в основу вироку Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року не покладені, і суд свої висновки ними не обґрунтовував.

Крім цього, суд підставно вказав, що за відеозаписами слідчих дій, в тому числі огляду місця події та відтворень обстановки та обставин події злочину з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , проведено судово-фоноскопічну експертизу. Під час проведення судово-фоноскопічної експертизи здійснено повну роздруківку тексту відеозаписів відтворень обстановки та обставин події злочину з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

Згідно з висновками судово-фоноскопічної експертизи встановлено відсутність монтажу наданих відеозаписів слідчих дій. Слідчим проведено порівняння тексту відеозаписів з текстами протоколів відтворень обстановки та обставин події злочину із ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які знаходяться в матеріалах досудового слідства, при цьому розбіжностей у судово-медичних даних не встановлено.

Враховуючи це, суди дійшли умотивованих висновків про те, що заявником не надано доказів на підтвердження умисного викривлення фактичних даних, що безпосередньо стосуються події та обставин злочину в протоколах слідчих дій та висновках експертиз.

Також у рішенні місцевого суду обґрунтовано вказано, що 11.10.2002 р. постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова закрито кримінальну справу відносно слідчого ОСОБА_13 за ч.1 ст.367 КК України на підставі ст. 11-1 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Тому вбачати, що вказаним рішенням було встановлено факти вчинення слідчим окремих злочинів в контексті фальсифікації матеріалів справи чи інших значимих аспектів, достатніх підстав немає.

Враховуючи це, Верховний Суд погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій про те, що у заяві захисника ОСОБА_7 про перегляд вироку суду щодо ОСОБА_6 за нововиявленими обставинами, так само як і в касаційній скарзі засудженого, доводи і вимоги зводяться до переоцінки доказів, які стали підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .

Посилання сторони захисту на те, що під час розгляду заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами суд першої інстанції фактично встановив наявність нововиявлених обставин, однак не відреагував належним чином, спростовуються змістом оскаржуваної ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2025 року, у якій суд, як вже було зазначено, вказав, що доводи заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами зводяться виключно до переоцінки доказів по кримінальній справі № 2797015 шляхом надання їм власної оцінки, констатування несправедливості призначеного покарання. .

Верховний Суд вчергове зазначає, що за змістом ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91КПК України перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили, є екстраординарною процедурою. Ця процедура призначена для виняткових випадків, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які: 1) існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі і не могли бути відомі суду та особі, яка вимагає такого перегляду; 2) перебувають в органічному зв`язку з предметом доказування в кримінальному провадженні, тобто можуть мати значення для оцінки обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; 3) мають істотне значення, тобто самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами можуть свідчити про неправильність вироку чи ухвали, про перегляд якої йдеться.

Перегляд за нововиявленими обставинами не може використовуватися як прихована апеляція чи касація на судове рішення, яке набрало законної сили, тобто для повторного розгляду справи і отримання нової оцінки її обставин, тому лише можливість існування двох точок зору на обставини справи не може бути підставою для перегляду в екстраординарному порядку.

Місцевий суд, дослідивши матеріали провадження, дав відповідним доводам належну оцінку та дійшов правильного висновку, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено; навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяви захисника без задоволення.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд перевірив доводи поданих апеляційних скарг і, не встановивши підстав для скасування ухвали місцевого суду, умотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши достатні аргументи й підстави для ухвалення такого рішення.

Крім цього, в аспекті дотримання судом вимог статей 370, 419 КПК щодо відповіді на кожний конкретний аргумент заяви, клопотання чи скарги, колегія суддів Верховного Суду враховує також вимоги кримінального процесуального закону та позицію ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, викладену, зокрема, у справі «Салов проти України» (рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), де зазначено, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як

таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на це, істотних порушень кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування оскаржених судових рішень, в ході касаційного розгляду не встановлено, а тому касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись положеннями статей 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3