ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 680/611/25

Провадження № 11-кп/820/242/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» та за допомогою власних засобів зв`язку кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично проживає по АДРЕСА_2 , не працюючому, із середньо-спеціальною освітою, не одруженому, який має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 квітня 2026 року включно, без визначення застави.

Продовжуючи ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів; ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати; більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти таким ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Як вбачається із клопотання, на розгляді Новоушицького районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2025 року за № 0000671 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

24 липня 2025 року на підставі ухвали Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами Новоушинського районного суду Хмельницької області від 08 вересня 2025 року, 04 листопада 2025 року, 17 грудня 2025 року.

У зв`язку з тим, що 14 лютого 2026 року закінчувалася дія запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , прокурором заявлене клопотання про продовження строків його тримання під вартою.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням обов`язку з`являтися до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою, а також з покладенням будь-яких обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. У разі, якщо суд дійде висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є зам`яким, просив розглянути можливість застосування запобіжного заходу у вигляді застави із урахуванням ст. 182 КПК України з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Свої вимоги аргументує тим, що заявлені прокурором ризики, які брались до уваги під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, на даний час значно зменшились та втратили свою значущість.

Стверджує, що з моменту застосування запобіжного заходу, жодних спроб впливати на свідків та потерпілого, не було і не могло бути.

Зазначає, що ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду мотивований лише тяжкістю інкримінованого злочину. Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то, на думку захисту, вказаний ризик судом не вмотивований. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення має підтверджуватись даними оперативних підрозділів та показаннями свідків, які володіють такою інформацією.

Разом з тим, адвокат ОСОБА_7 просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, посилаючись на те, що такий пропустив з поважних причин, зокрема, копію оскарженої ухвали отримав лише 13 лютого 2026 року.

Дослідивши клопотання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У разі пропуску зазначеного строку, особа яка подає апеляційну скаргу, має право на його поновлення.

Вимогами ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду підлягає поновленню лише той строк, який пропущений з поважних причин.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу і підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржена ухвала Новоушицького районного суду Хмельницької області проголошена 12 лютого 2026 року. Тобто, останнім днем подачі апеляційної скарги було 17 лютого 2026 року.

Однак, ОСОБА_7 не реалізував своє право на оскарження судового рішення у строки, встановлені законом.

З апеляційною скаргою він звернувся 18 лютого 2026 року, що підтверджується даними Електронного суду, тобто фактично пропустивши строк на оскарження ухвали на 1 день.

Натомість, копію оскарженої ухвали ОСОБА_7 отримав 13 лютого 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Отже, саме цього дня останній дізнався про мотиви прийнятого рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку, на які посилається апелянт, є поважними.

Враховуючи, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, на які посилається ОСОБА_7 , є поважними, а також дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч. 1 п. 8 Конституції України), колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги поновленню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, суд першої інстанції наведених вимог дотримався не в повній мірі.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами статті 4221 КПК України, в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Із матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Новоушицького районного суду Хмельницької області знаходиться кримінальне провадження № 0000671 відомості про яке 07.05.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Подане до суду першої інстанції 11 лютого 2026 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Зважаючи на те, що у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був допитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, продовжують існувати вищенаведені ризики.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи апелянта про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Зокрема, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, який є особливо тяжким злочином, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років, з конфіскацією майна. Вказане свідчить про те, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду або ж продовжити свою кримінально-протиправну поведінку та вчинити новий злочин.

Враховуючи, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний обвинуваченому раніше і на теперішній час обставини, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не змінились, тому і заявлені ризики не зменшилися.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Що ж стосується доводів сторони захисту про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Так, колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції було досліджено матеріали кримінального провадження та не встановлено підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, унеможливить запобігання існуючим ризикам, оскільки обвинувачений не перебуватиме під наглядом правоохоронних органів та зможе переховуватись від суду, впливати на свідків, а також продовжити кримінально протиправну поведінку.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, те, що обвинувачений є батьком-одинаком двох малолітніх дітей, є особою з інвалідністю ІІ групи, не є визначальним, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для обрання ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу, в тому числі цілодобового домашнього арешту.

Окрім того, ці обставини не стали стримуючим фактором під час вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції під час продовження обвинуваченому строку тримання під вартою враховувалися обставини, якими обґрунтовуються апеляційні вимоги захисника, з відповідною їх оцінкою.

Як зазначав Європейський суд з прав людини у своїх керівних справах «Харченко проти України» (заява № 40107/02 від 10 лютого 2011 року) та «Ігнатов проти України» (заява №40583/15 від 15 грудня 2016 року), під час ухвалення судових рішень про обрання/продовження підозрюваному/ обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід належним чином оцінювати необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин різних стадій провадження, забезпечувати обґрунтування і наведення достатніх доводів з урахування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду, розглядати можливість застосування інших запобіжних заходів, як альтернативу триманню під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, а також тривалість розгляду вказаного кримінального провадження, стадію розгляду провадження у суді (дослідження письмових доказів), тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити йому заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закон України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 у розмірі 3328 грн.

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого ув`язнення обвинуваченого, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (п. 70 рішення ЄСПЛ від 22.05.2018 у справі «Гафа проти Мальти»/Gafа v. Malta, заява № 54335/14; п. 25 рішення ЄСПЛ від 13.01.2022 у справі «Істоміна проти України»/ Istomina v. Ukraine, заява №23312/15).

Враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, те, що обвинувачений є батьком-одинаком двох малолітніх дітей, є особою з інвалідністю ІІ групи, а також наявність доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів уважає, що застава в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора Хмельницької обласної прокуратури слід задовольнити частково, продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11 квітня 2026 року включно із визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 665 600 гривень, оскільки саме такий розмір застави зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_6 слід роз`яснити, що у випадку внесення застави, на нього будуть покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. У разі невиконання цих обов`язків, з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України, застава може бути звернена в дохід держави та щодо нього може бути застосовано інший запобіжний захід, в тому числі у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, у разі внесення застави, після звільнення з місць попереднього ув`язнення (Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор») ОСОБА_6 необхідно негайно, не пізніше наступного дня після звільнення, виконати один із покладених на нього обов`язків здати на зберігання до суду свій паспорт громадянина України та паспорт для виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 квітня 2026 року включно скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11 квітня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 665 600 грн (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот гривень).

У разі внесення застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 : прибувати за кожною вимогою до суду, прокуратури, поліції; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи чи навчання; здати суду на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду за кордон.

Роз`яснити, що у разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3