Справа № 930/423/26
Провадження №11-сс/801/214/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Войницька
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчої судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2026 року,

якою частково задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності залишати житло під час оголошення повітряної тривоги до 25.04.2026 включно, до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Висока Гребля Крижопільського району Вінницької області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою мотивовано тим, що ОСОБА_7 , 24.02.2026 о 12 год. 56 хв. відповідно до ст. ст. 40, 104, 131,132, 208-211, 213, 615 КПК України, затримано як особу, підозрювану у вчиненні злочинів, передбачених ч, 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000050 від 24.02.2026.

У ході проведення досудового розслідування ОСОБА_7 24.02.2026 о 17:20 год. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Обґрунтованість підозри підтверджується:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з додатками у ході якого зафіксовано та вилучено уламки пластикових деталей (дзеркала);

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 24.02.2026, у якому вона повідомила про обставини вчинення на неї наїзду;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 24.02.2026, який повідомив про те, що 23.02.2026 разом із дружиною ОСОБА_9 йшли по узбіччі дороги сполученням Немирів-Тульчин в напрямку м. Тульчин, та біля 20:50 год невідомий автомобіль ззаду здійснив на них наїзд та зник з місця пригоди;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що 23.02.2026 повертався із ОСОБА_7 3 м. Немирів у с-ще. Брацлав автомобілем Фольцваген, за кермом якого був ОСОБА_7 та проїжджаючи повз н.п. В. Бушинка Вінницького району відчув звук удару, після чого ОСОБА_7 пригальмував, оглянувся назад та не зупиняючись поїхав далі;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 24.02.2026, який повідомив, що дійсно здійснив наїзд на пішоходів у с. В. Бушинка, однак після скоєного злякався та поїхав додому, не зупинившись на місці пригоди;

- іншими матеріалами та документами кримінального провадження.

Слідчий зазначив, що відповідно до вимог ст. 177 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 вказаної статті, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставами вважати, що ОСОБА_7 може переховувався від органів досудового розслідування та суду є те, що останній підозрюється у вчиненні двох злочинів, один серед яких є тяжким, за який передбачено покарання у вид позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та передбачену за їх вчинення кримінальну відповідальність, ОСОБА_7 перебуваючи на волі зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальне відповідальності.

Підставами вважати, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, щодо дачі ними неправдивих показів, є те, що останній добре знайомий зі свідком ОСОБА_11 , який на даний час дає показання відносно останнього.

Підставами вважати, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що останній перебуваючи на свободі зможе не являтися до слідчого, прокурора чи у судові засідання.

Таким чином, слідчий просив слідчого суддю застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою слідчої судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2026 року частково задоволено клопотання заступника начальника СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 , погоджене з прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_8 . Застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності залишати житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) цілодобово - не залишати місце постійного проживання - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання;

4) утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід. Строк дії ухвали встановлено до 25.04.2026 включно.

Задовольняючи частково клопотання заступника начальника СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 , слідча суддя вказала на те, що враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_7 , а також те, що тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, а для запобігання встановленим судом ризикам, передбаченим п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідча суддя дійшла висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки застосування даного запобіжного заходу із покладенням відповідних обов`язків, на думку суду, буде достатньою гарантією для запобігання наявних ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_8 просить ухвалу слідчої судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2026 року, якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, скасувати. Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Висока Гребля Крижопільському району Вінницької області, запобіжний захід виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

В апеляційній скарзі вказує, що ухвала слідчої судді Немирівського районного суду від 25 лютого 2026 року якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту необґрунтованою.

Так, слідчою суддею не взято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 , хоча і має дитину, проте не довів жодними доказами, що вона перебуває у нього на утриманні, оскільки він не має постійного місця роботи та офіційних джерел для існування. Офіційно останній не одружений.

В судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив неправдиві відомості щодо того, що він сам на наступний день, тобто 25 лютого 2026 року зателефонував дільничному офіцеру поліції. Проте, насправді працівники поліції ще ввечері 24 лютого 2026 року навідалися до нього додому, двері відчинила цивільна дружина та повідомила, що чоловіка немає вдома. Зранку ДОП сам зателефонував до цивільної дружини та попросив, щоб ОСОБА_7 йому перетелефонував, що останній, розуміючи те, що його шукають працівники поліції, врешті і зробив. Крім того, автомобіль на якому ОСОБА_7 збив людину, останній залишив біля території домоволодіння ОСОБА_11 , де його і було вилучено працівниками поліції.

Також, судом не взято до уваги те, що при доведенні вини підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та винесенні обвинувального вироку, йому буде призначено реальну міру покарання, а саме позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним з огляду на вірогідність переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків, унеможливлюють обрання більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі вищевикладеного прокурор вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим, оскільки ОСОБА_7 зможе легко пересуватись, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати по свідків.

Позиції учасників кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, який просив застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, заперечення підозрюваного та його захисниці, які вказували про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина перша статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За правилами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчою суддею дотримані, а доводи прокурора щодо незаконності ухвали слідчої судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2026 року, викладені в апеляційній скарзі та у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Як убачається з ухвали, слідчою суддею встановлено, що СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 70000050 від 24.02.2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України.

ОСОБА_7 24.02.2026 о 17:20 год. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», слідчий суддя, при ухваленні рішення, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, особу підозрюваного у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що слідчий та прокурор в судовому засіданні довели обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України та про існування ризиків, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу для виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчою суддею встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання, що у свою чергу, обумовлює висновок про певну міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання.

При цьому слідчою суддею обґрунтовано визнано доведеним, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення інкримінованих злочинів може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, намагатись уникнути кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим перешкоджати кримінальному провадженню, а також впливати на свідків, тому в даному випадку існують ризики, передбачені п. 1,3,4 ч. 1ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначаючи про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , хоча і має дитину, проте не довів, що вона перебуває у нього на утриманні, стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження вказаної обставини.

Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна розписка свідка ОСОБА_10 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_9 , надана стороною захисту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. В даній розписці зазначено, що ОСОБА_7 повною мірою компенсував потерпілій стороні завдані матеріальні та моральні збитки, будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 в наслідок дорожньо-транспортної пригоди від 23 лютого 2026 року потерпіла сторона не має. Просить орган досудового розслідування та суд врахувати факт повного відшкодування шкоди, як обставину, що помякшує відповідальність підозрюваного/обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України.

Разом із цим, як правильно встановлено слідчою суддею, надавши оцінку поясненням учасників судового розгляду та матеріалам, що надані разом з клопотанням та в судовому засіданні, взявши до уваги обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, даних про особу підозрюваного, для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім та дієвим запобіжним заходом, необхідним для досягнення мети досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, є запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На час розгляду апеляційної скарги підозрюваний ОСОБА_7 перебуває під цілодобовим домашнім арештом, дотримується обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді, з`явився на розгляд апеляційної скарги прокурора. При цьому домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим заходом.

Стороною обвинувачення не надані відомості про невиконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, вчинення ним у цей період будь-яких дій на шкоду досудовому розслідуванню з числа передбачених ст. 177 КПК України, або про те, що з будь-яких інших міркувань застосований до нього запобіжний захід виявися недостатньо дієвим.

Разом з тим, за наявності належного підтвердження таких відомостей, сторона обвинувачення не позбавлена можливості ставити питання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

Колегія суддів зауважує, що мета застосування запобіжних заходів полягає у забезпеченні виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на це, застосування будь-якого запобіжного заходу у жодному випадку не може розцінюватися стороною обвинувачення та судом, як завчасне відбування покарання, яке можливо буде призначене майбутнім вироком.

При цьому можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, обвинуваченого та запобігти вказаним прокурором у клопотанні ризикам.

З урахуванням установлених слідчою суддею обставин з покладенням на підозрюваного обов`язків, домашній арешт із забороною цілодобово залишати місце проживання цілком забезпечує мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти наявним ризикам кримінального провадження без надмірного втручання в його повсякденний спосіб життя.

Інші обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, були враховані слідчою суддею при прийнятті рішення. Зазначені посилання не можуть бути правовою підставою для скасування ухвали, у зв`язку з чим до підозрюваного застосовано запобіжний захід, який, на думку колегії суддів, є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам, і підстав вважати його м`яким, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідча суддя дійшла до обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання, а доводи апеляційної скарги прокурора правильності цього висновку не спростовують, тому підстав для скасування ухвали слідчої судді колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2026 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення буде проголошено 27.03.2026 в 13 год. 30 хв.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3