Номер провадження: 11-сс/813/624/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2026, якою в межах к/п № 0001368 від 05.12.2023 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Скибин, Жашківського р-ну, Черкаської обл., громадянина України, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.03.2026 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання т.в.о. ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та стосовно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.03.2026 включно, із визначенням застави в розмірі 495 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 498 890 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який для підозрюваного не є безальтернативним та неможливості застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною з таких підстав:

- підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання та ряд серйозних захворювань, що підтверджується наданими доказами. Крім того, він є діючим військовослужбовцем та учасником бойових дій, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має освіту, міцні соціальні зв`язки, має дружину, один утримує сім`ю, оскільки дружина не може працювати в зв`язку із доглядом за їх дітьми. Більш того, його дружина ОСОБА_10 вагітна та в період вагітності перенесла хірургічну операцію, а рухомого та нерухомого майна, фінансових збережень родина не має. При цьому, донька ОСОБА_11 має вади зі здоров`ям;

- існування ризиків стороною обвинувачення не доведено, а висновки слідчого судді стосовно їх наявності ґрунтуються на припущеннях, що є недостатнім для застосування найбільш суворого виду запобіжного заходу тримання під вартою;

- визначений розмір застави є завідомо непомірним, при цьому слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має позитивні характеристики, міцні соціальні зв`язки, а разом із тим ряд захворювань, утримує сім`ю, проходить службу в ЗСУ, є УБД, його сім`я не має цінного рухомого та нерухомого майна або фінансових збережень.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби або зменшити розмір застави.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, положення ст. 199 КПК України регулюють процедуру продовження строку тримання під вартою, за змістом яких підставами продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_8 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, які охоплюються санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, в тому числі вчинених повторно є обґрунтованою на цій стадії к/п та потребує подальшого розслідування.

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України КК України, який карається позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, що є тяжким злочином.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Оцінюючи наявність заявлених ризиків в цьому к/п, апеляційний суд враховує специфіку інкримінованих злочинів, вчинених в тому числі з корисливих мотивів, кількість епізодів, відповідно до обставин, викладених в повідомленні про підозру, наявність співучасників та невстановлених осіб, тривалість та систематичний характер кримінально протиправної діяльності, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_8 , характеристики особи підозрюваного, стадію к/п, що у взаємозв`язку із кількістю епізодів, які розслідуються органом досудового розслідування, обумовлює необхідність вчинення ряду слідчих дій з метою зібрання доказів, а також допиту свідків, проведення експертиз, перевірки встановлених обставин та виявлення інших істотних обставин тощо, в зв`язку із чим в подальшому може виникнути необхідність змінити повідомлення про підозру.

З огляду на вище вказане, апеляційний суд констатує наявність в цьому к/п ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, актуальність яких не зменшилась на теперішній час, що є підставою для продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та свідчить про неможливість застосування йому більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вище наведене в сукупності спростовує доводи сторони захисту про необґрунтованість та недоведеність встановлених ризиків, з огляду на що апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що позитивні характеристики підозрюваного ОСОБА_8 , наявність в нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, зокрема дружини та дітей, які потребують утримання, його сімейні обставини та стан його дружини не спростовують вище наведені ризики. Більш того, як вже наголошувалось апеляційним судом в межах цього к/п за результатами перегляду ухвали про застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наведені обставини, так само як і проходження підозрюваним військової служби та його участь в бойових діях, існували на момент ймовірного вчинення інкримінованих діянь, однак вони не мали достатнього впливу на підозрюваного та не стали для нього стримуючим фактором від ймовірного вчинення систематичної кримінально протиправної діяльності впродовж тривалого періоду часу та з корисливих мотивів.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що його дружина ОСОБА_10 так само є фігурантом цього к/п та стосовно неї обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем їх спільного проживання, що додатково підтверджує неспроможність більш м`якого запобіжного заходу, про який просить сторона захисту, запобігти встановленим ризикам (зокрема впливу на учасників к/п) та гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційний суд повторно зауважує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою носить тимчасовий характер та його необхідність через нетривалий період часу буде переглянута судом, що гарантовано кримінальним процесуальним законодавством, під час чого може бути встановлена відсутність потреби в його продовженні або ж застосований більш м`який запобіжний захід.

Водночас, апеляційний суд зважає на посилання захисника щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , а також враховує надану захисником медичну документацію, однак зауважує, що вона стосується обстежень, проведених в 2021-2025 роках та доказів неможливості перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора (наявність гострих захворювань тощо) надано не було, звернення до медичної частини слідчого ізолятора відсутні, при цьому, в разі потреби підозрюваний має право скористатися медичною допомогою в умовах слідчого ізолятора.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін. (рішення ЄСПЛ в справі «Істоміна проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 суд вказав, «що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Водночас, на переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

За обставинами цього к/п підозрюваному ОСОБА_8 інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, при цьому інкримінована кримінально протиправна діяльність носила систематичний характер та продовжувалась впродовж тривалого часу, крім цього, злочинна діяльність була вчинена з корисливих мотивів та приносила прибуток. Більш того, під час проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного була вилучена велика кількість пігулок різного кольору та пакетів з кристалоподібними речовинами, експертизи щодо яких на теперішній час проводяться відповідними установами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що визначення підозрюваному застави в розмірі 495 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є обґрунтованим, виправданим та зможе реально забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. При цьому, не виключається можливість зменшення розміру застави в подальшому, разом з тим на теперішній час таких обставин не встановлено.

За таких обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2026, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.03.2026 включно, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4