Дата документу 02.02.2026 Справа № 331/975/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/975/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/359/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 02 лютого 2026 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.307, ч.1 ст.382 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Дніпровська УВП №4».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовжено щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що характер та ступінь тяжкості діянь, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та сукупність інших обставин, зазначених прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а клопотання прокурора необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання та постановляючи ухвалу, не дотримався вимог процесуального закону.

На думку захисника, суд безпідставно зазначив про існування стосовно ОСОБА_6 ризику переховування від суду, оскільки він без поважних причин неодноразово не з`являється у судові засідання, однак це спростовується матеріалами кримінального провадження.

Вказує, що ОСОБА_6 неодноразово з`являвся у судові засідання, коли не хворів, а після отримання клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 також з`являвся у судові засідання, окрім того, суд жодного разу не застосував до ОСОБА_6 примусовий привід у судові засідання та не оголошував його у розшук.

Захисник вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку про наявність ризику ухилення від суду ОСОБА_6 .

Також зазначає, що суд безпідставно зазначив про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 після застосування до нього запобіжного заходу у виді застави і до цього часу, протягом майже 11 місяців, не вчиняв нових кримінальних правопорушень, не продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, а тому суд безпідставно прийшов до висновку про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, продовження злочинної діяльності.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Олександрівського районного суду міста Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1, ч.3 ст.307, ч.1 ст.382 КК України.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001212 від 17 грудня 2024 року за ч.1, ч.3 ст.307 КК України, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року у справі №331/7512/24, провадження №1-кс/331/2552/2024, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 242240,00 грн. та з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

На виконання вказаної ухвали слідчого судді 24 грудня 2024 року ОСОБА_9 вніс за підозрюваного ОСОБА_6 заставу в розмірі 242240,00 грн., у зв`язку з чим останнього було звільнено з-під варти та він став вважатися таким, до якого обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Під час судового розгляду об`єднаного кримінального провадження ухвалою суду від 04 листопада 2025 року було змінено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави, а сплачену раніше заставу було звернуто в дохід держави.

До початку даного судового засідання прокурором було подано через канцелярію суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 днів без визначення розміру застави у зв`язку з тим, що строк застосування цього запобіжного заходу завершується 02 січня 2026 року, а судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку. Клопотання прокурор обґрунтовує наявністю ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України ( ОСОБА_6 може здійснити дії, спрямовані на переховування від суду), а також наявністю ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України (обвинувачений може вчинити інше правопорушення). Наявність цих ризиків обґрунтовується тяжкістю покарання, яке може бути призначене ОСОБА_6 у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, фактами неприбуття у судові засідання і надання довідок із медичних закладів, які не відповідають дійсності, що стало підставою для зміни обраного йому запобіжного заходу, вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 і ч.3 ст.307 КК України, під час іспитового строку за попереднім вироком суду і фактом скерування 30 квітня 2025 року до суду обвинувального акту за ч.1 ст.358 КК України у той час, як у суді з 14 лютого 2025 року знаходився на розгляді обвинувальний акт за ч.1 і ч.3 ст.307 КК України. Застосувати до обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи прокурор не вбачає за можливе, оскільки вони не зможуть належним чином запобігти ризикам, передбаченим п.п.1 і 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, обвинувачений зазначив, що він протягом 11 місяців не переховувався від суду, має роботу, житло, родину, яку він повинен забезпечувати, тому просив переглянути обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції ще не ухвалено судове рішення за результатами розгляду його апеляційної скарги на ухвалу суду про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого із застави на тримання під варту. При цьому, він вважав, що вирішення у даному судовому засіданні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою унеможливить розгляд по суті зазначеної апеляційної скарги, бо оскаржувана ухвала фактично втратить силу і суд апеляційної інстанції відмовить у задоволенні апеляційної скарги на цій підставі, що призведе до порушення прав обвинуваченого. Також, він посилався на недоведеність ризиків, на які посилається прокурор, оскільки обвинувачений не ухилявся від суду, вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень він не визнає і на даний час його вина не доведена, а діяння, які йому інкримінуються за ч.1 ст.382 КК України, мали місце до ухвалення попереднього вироку.

Прокурор та захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора та захисника, проти чого сам обвинувачений не заперечує.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.307, ч.1 ст.382 КК України, які є тяжким, особливо тяжким та нетяжким злочинами.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна, та на відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який хоча і має сім`ю, але не має постійного місця роботи або інших законних джерел доходів, раніше судимий і неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Окрім того, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 порушив умови обраного щодо нього раніше запобіжного заходу у виді застави.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом, про що свідчить зміст оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів вважає, що ризики, на які посилався прокурор в своєму клопотанні, є підтвердженими, а фактичні обставини провадження та відомості про особу обвинуваченого свідчать про недостатність застосування інших окрім тримання під вартою запобіжних заходів до обвинуваченого для запобігання встановлених ризиків.

При цьому, у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_6 вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений ним, та суму застави звернуто в дохід держави, тому суд першої інстанції не вбачав у даному конкретному випадку підстав для визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , що узгоджується з положеннями, передбаченими ч.8 ст.182, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

З вищевказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановленим ризиків.

Відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовжено відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3