У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000289.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

підозрювана ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2026 року відносно підозрюваної ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 04.04.2026 р., із забороною залишати житло цілодобово за місцем мешкання за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків: не відлучатися з м. Південноукраїнська Вознесенського району Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин цього кримінального правопорушення; здати на зберігання до органу досудового розслідування всі наявні паспорти громадянина України для виїзду за кордон, якщо такі є; прибувати до відділення поліції № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області щопонеділка та щоп`ятниці.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, до 04.04.2026 р., з поміщенням її до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

Узагальнені доводи апелянта.

Прокурор вважає рішення слідчого судді незаконним, необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню.

Прокурор звертає увагу на те, що клопотання слідчого та долучені до нього документи доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які свідчать про можливість підозрюваної переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування триває, заплановано проведення низки слідчих дій, а також вчинити інші кримінальні правопорушення з огляду на те, що підозрювана не працює, на обліку як безробітна не перебуває, міцних соціальних зв`язків не має.

За цих обставин прокурор вважає, що стороною обвинувачення доведено, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти заявленим ризикам, тоді як застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим СВ відділення поліції № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000289 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , не маючи законних джерел прибутку, володіючи злочинними зв`язками з особами, які займаються незаконним виготовленням та збутом психотропних речовин, обіг яких заборонено PVP та особами, які є наркозалежними, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, обрала джерелом доходу діяльність, пов`язану з незаконним збутом на території м. Південноукраїнська Миколаївської області психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

Так, у невстановлені в ході досудового розслідування дату, час та спосіб, але не пізніше 22.01.2026 р., ОСОБА_6 керуючись корисливим мотивом незаконно придбала у невстановленої в ході досудового розслідування особи не менше як 1 (один) паперовий згорток з вмістом психотропної речовини, обіг якої заборонено, PVP, яку в подальшому почала незаконно зберігати при собі з метою збуту.

В подальшому, 22.01.2026 р. о 16.08 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , керуючись корисливим умислом, направленим на незаконний збут психотропних речовин, обіг яких заборонено, діючи умисно, незаконно, за гроші в сумі 300 грн. збула ОСОБА_8 , анкетні дані якої змінено, відповідно до положень Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP, масою 0,0711 г, яку 22.01.2026 р. ОСОБА_8 добровільно видала працівникам поліції.

За вказаних обставин ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті психотропних речовин.

04.02.2026 р. о 18.22 год. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 05.02.2026 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що підозрювана ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, обставини інкримінованого кримінального правопорушення, доведення слідчим ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обставин інкримінованого злочину та даних про особу підозрюваної, яка раніше не судима, має постійне місце мешкання та утримує двох малолітніх дітей, слідчий суддя дійшов висновку, що відносно підозрюваної можливо застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, пояснення підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

За змістом вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, відповідно яким обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити, з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За положеннями ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права, на переконання апеляційного суду, слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Слідчий суддя, на підставі сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання у кримінальному провадженні, зокрема, дані протоколів допиту свідків ОСОБА_8 , огляду покупця від 22.01.2026 р., перепису коштів від 22.01.2026 р., про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки психотропних речовин від 22.01.2026 р., висновку експерта № СЕ-19/115-26/1336-НЗПРАП від 28.01.2026 р. та інші матеріали клопотання свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи правові підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий у клопотанні зазначив, що такий запобіжний захід необхідний з метою запобігання: переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення. В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Щодо існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд зазначає, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду обумовлений тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення та можливістю призначення покарання у виді позбавлення волі на значний строк, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення характером інкримінованого діяння, пов`язаного з незаконним обігом психотропних речовин, а також даними про особу підозрюваної, зокрема відсутністю офіційного працевлаштування.

Водночас посилання сторони обвинувачення на ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не отримав належного підтвердження. З матеріалів клопотання та доводів апеляційної скарги не вбачається, яким саме способом ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з урахуванням характеру вже проведених процесуальних дій, фіксації результатів оперативної закупки та наявності висновку експерта, а також покладених судом процесуальних обов`язків, які обмежують її поведінку та контакти.

Наявність встановлених слідчим суддею ризиків саме по собі не є безумовною підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відповідно до ст. 183 КПК України та ч. 1 ст. 194 КПК України сторона обвинувачення повинна довести, що жоден більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти встановленим ризикам.

Оцінюючи питання достатності застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд враховує обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваної, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, утримує двох малолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки за місцем мешкання, а застосований слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту поєднано з покладенням обов`язків не відлучатися з населеного пункту без дозволу слідчого, прокурора або суду, утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами з приводу обставин цього кримінального правопорушення, здачі на зберігання паспортів для виїзду за кордон (за наявності), з`являтися до органу поліції у визначені дні. Сукупність таких обмежень, з урахуванням їх інтенсивності, буде достатнім для мінімізації ризиків переховування від слідства та суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що прокурором не наведено обставин, які б підтвердили доводи клопотання, або виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваної на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у виді цілодобового домашнього арешту, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді не має, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2026 року про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3