КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_6 в інтересах власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 02 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 02.01.2026 задоволено клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку, проведеного 23.12.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- два мобільні телефони: iPhone 14 (imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_3 ) та Самсунг (без сім карти, imei: НОМЕР_4 );

- флеш накопичувач чорного кольору без надписів;

- два дозволи на мисливську та травматичну зброю (НОМЕР_14 від 04.01.2021 та НОМЕР_15 від 07.11.2021);

- електронні ваги світлого кольору з потертостями та без надписів;

- шредер для подрібнення рослинної речовини;

- скляний пристрій для куріння;

- поліетиленові зіп-пакети зеленого кольору та прозорі (3 упаковки) _____________________________________________________________________________

Справа № 355/2626/25 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1921/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

для розфасовування;

- ноутбук «Леново» чорного кольору SNVB 05351217;

- предмет схожий на АК-74 № НОМЕР_5 з магазином до нього;

- рушниця SATSAN Escort № НОМЕР_6 ;

- 72 од. набоїв до рушниці 12 калібру;

- предмет схожий на пістолет ПСМР ХКА № НОМЕР_7 ;

- 2 банківські пластикові карти (АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 та АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 );

- грошові кошти: 31 740 доларів США; 325 Євро; 1 120 гривень, із дозволом слідчому, прокурору використовувати означене майно під час проведення слідчих дій та в ході проведення експертиз.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та відмовити у накладенні арешту на: мобільний телефон iPhone 14 (imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_3 ); мобільний телефон Самсунг без сім карти (imei: НОМЕР_4 ); два дозволи на мисливську та травматичну зброю (НОМЕР_14 від 04.01.2021 та № НОМЕР_10 від 07.11.2021); ноутбук «Леново» чорного кольору SNVB 05351217; автомат марки АК-74 № НОМЕР_5 з магазином до нього; рушниця марки SATSAN Escort № НОМЕР_6 ; 72 од. набоїв до рушниці 12 калібру; пістолет марки ПСМР НОМЕР_16; грошові кошти: 31 740 доларів США; 325 Євро; 1 120 гривень.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що вилучені за адресою проживання ОСОБА_7 вищеперераховані речі не відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Вилучена зброя є легальною з відповідними діючими дозволами на неї, що дає можливість чітко ідентифікувати її приналежність.

Вилучені кошти ідентифіковані як грошові кошти, належні ОСОБА_7 , яка не є учасником кримінального провадження, не має жодного процесуального статусу та не причетна до обставин кримінального провадження.

У повідомленні про підозру ОСОБА_8 серед стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення відсутнє будь-яке посилання про використання підозрюваним технічних засобів комунікації (мобільних телефонів) для зв`язку з будь-якою протиправною метою, чи то зброї, як і відсутнє посилання на злочинний план, визначення ролі чи функції кожного умовного учасника групи, що свідчить про невідповідність такого майна критеріям речового доказу у кримінальному провадженні.

16.01.2026 від представника ОСОБА_6 надійшли доповнення та зміни до апеляційної скарги, в яких апелянт просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання та відмовити у накладенні арешту на майно, що належить ОСОБА_8 : два дозволи на мисливську та травматичну зброю (НОМЕР_14 від 04.01.2021 та НОМЕР_15 від 07.11.2021); автомат марки АК-74 № НОМЕР_5 з магазином до нього; мисливську рушницю марки SATSAN Escort № НОМЕР_6 ; 72 од. набоїв до рушниці 12 калібру; пістолет марки ПСМР НОМЕР_16; та майно, що належить ОСОБА_7 , а саме грошові кошти: 31 740 доларів США; 325 Євро; 1 120 гривень.

Апелянт зазначала, що ОСОБА_8 та іншим підозрюваним, згідно повідомлення про підозру, не інкримінується вчинення діянь насильницького характеру із застосуванням зброї, та не інкримінується вчинення діяння, предметом злочинного посягання якого є грошові кошти чи інструментом його вчинення, чи отримання коштів в результаті протиправної діяльності.

Висновки слідчого судді про встановлення обставин позики, переходу права власності від позикодавця, сумнівність фактичної передачі коштів, визначення їх спільним сумісним майном подружжя, сумнівність цільового призначення позички тощо, є безпідставними, оскільки це не має відношення до предмету дослідження та судової перевірки в рамках вирішення клопотання прокурора та не впливає на прийняття рішення про арешт майна, з підстави заявленої прокурором.

Крім того, висновок слідчого судді про арешт майна (резолютивна частина рішення) не містить посилання на його власника, користувача чи володільця, а отже є незаконним рішенням, через його невідповідність вимогам ст. ст. 170-173, 372 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_6 в інтересах власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , яка в режимі відеоконференцзв`язку заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом ВП № 1 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002639 від 22.11.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 317, ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що співробітниками ВКП Броварського РУП ГУНП в Київській області спільно з ГУ «Д» ДЗНД СБ України отримано оперативну інформацію щодо незаконного виготовлення та зберігання наркотичного засобу - «марихуани» роду конопель групою осіб, на території приватного домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_3, в підвальних приміщеннях. Згідно отриманих даних, у спеціально облаштованому приміщенні зазначеного домоволодіння групою осіб здійснюється вирощування марихуани (близько 200 (двісті) кущів) та зберігання готової наркотичної речовини (45-50 кг), а також за вказаною адресою знаходиться спеціальне обладнання та речовини, що використовуються для вирощування нарковмісних рослин за технологією «метод гідропоніки». Виготовлені наркотичні засоби у подальшому збуваються на території Київської області та України.

В подальшому, 22.11.2024 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: речовину рослинного походження, 180 кущів, камери внутрішнього відеоспостереження, одна з яких з вмонтованим флеш-накопичувачем «Apacer», о/п 16 GB, «micro-SD», генератори, електричні вентилятори, витяжки в зборі, фільтри, пластмасове обладнання, лампи, обігрівачі, електричний пристрій «Клімат контроль», ліхтарі, кондиціонери, вентиляційну систему, освітлювальні дроти, фільтри, трубки.

Під час проведення оперативно-розшукових заходів співробітниками ВКП Броварського РУП ГУНП в Київській області та згідно інформації отриманої в ході досудового розслідування та під час проведення слідчих (розшукових) дій негласних слідчих (розшукових) дій було встановлено, що до вчинення вказаних злочинів причетний ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 12.12.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 23.12.2025, цього ж дня проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- два мобільні телефони: іРhone 14 (imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_3 ) та Самсунг (без сім карти, imei НОМЕР_4 );

- флеш накопичувач чорного кольору без надписів;

- два дозволи на мисливську та травматичну зброю (№ НОМЕР_11 виданий 04.01.21 р. та № 19110 від 07.11.2021 р);

- електронні ваги світлого кольору з потертостями та без надписів;

- шредер для подрібнення рослинної речовини;

- скляний пристрій для куріння;

- поліетиленові зіп-пакети зеленого кольору та прозорі (3 упаковки) для розфасовування;

- ноутбук «Леново» чорного кольору SNVВ 05351217;

- предмет схожий на АК-74 № НОМЕР_5 з магазином до нього;

- рушниця SATSАN Escort № НОМЕР_6 ;

- 72 од. набоїв до рушниці 12 калібру;

- предмет схожий на пістолет ПСМР № НОМЕР_12 ;

- 2 банківські пластикові карти («ПриватБанк» № НОМЕР_8 та («ПриватБанк» № НОМЕР_13 );

- грошові кошти: 31 740 доларів США, 325 Євро, 1120 гривень.

Постановою слідчого СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 від 23.12.2025 року вищевказане майно, вилучене під час проведення обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, як зазначено в клопотанні, 23.12.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні №0002639 від 22.11.2024, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України.

24.12.2025 прокурор Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Баришівського районного суду Київської області із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, проведеного 23.12.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- два мобільні телефони: iPhone 14 (imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_3 ) та Самсунг (без сім карти, imei: НОМЕР_4 );

- флеш накопичувач чорного кольору без надписів;

- два дозволи на мисливську та травматичну зброю (НОМЕР_14 від 04.01.2021 та НОМЕР_15 від 07.11.2021);

- електронні ваги світлого кольору з потертостями та без надписів;

- шредер для подрібнення рослинної речовини;

- скляний пристрій для куріння;

- поліетиленові зіп-пакети зеленого кольору та прозорі (3 упаковки) для розфасовування;

- ноутбук «Леново» чорного кольору SNVB 05351217;

- предмет схожий на АК-74 № НОМЕР_5 з магазином до нього;

- рушниця SATSAN Escort № НОМЕР_6 ;

- 72 од. набоїв до рушниці 12 калібру;

- предмет схожий на пістолет ПСМР ХКА № НОМЕР_7 ;

- 2 банківські пластикові карти (АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 та АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 );

- грошові кошти: 31 740 доларів США; 325 Євро; 1 120 гривень, із дозволом слідчому, прокурору використовувати означене майно під час проведення слідчих дій та в ході проведення експертиз.

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 02.01.2026 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на вилучені в ході обшуку два дозволи на мисливську та травматичну зброю (НОМЕР_14 від 04.01.2021 та НОМЕР_15 від 07.11.2021); автомат марки АК-74 № НОМЕР_5 з магазином до нього; рушниця марки SATSAN Escort № НОМЕР_6 ; 72 од. набоїв до рушниці 12 калібру; пістолет марки ПСМР НОМЕР_16; грошові кошти: 31 740 доларів США; 325 Євро; 1 120 гривень, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаного майна.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно ніким не оскаржена, а відтак колегією суддів не перевіряється.

Із висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для накладення арешту на вилучені в ході обшуку за адресою місця проживання підозрюваного ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , зброю із набоями, дозволи на зброю та грошові кошти, з метою збереження речових доказів, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучені в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , зброю із набоями, дозволи на зброю та грошові кошти, з тих підстав, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом та містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на вилучене майно з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність вилученого майна ознакам речових доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом, містити на собі сліди або інші відомості, які мають значення для кримінального провадження та може бути використане як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти належать для ОСОБА_7 , яка не має відношення до даного кримінального провадження, були предметом перевірки слідчого судді, за наслідком яких слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що стороною захисту не надано достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин. Не містить таких доказів і апеляційна скарга.

Як убачається із даних протоколу обшуку від 23.12.2025, грошові кошти в сумі 31 740 доларів США; 325 Євро; 1 120 гривень вилучені безпосередньо за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де останній проживає із дружиною, та можуть бути набутими останнім кримінально протиправним шляхом. Відомостей на підтвердження того, що вказані кошти не є спільною сумісною власністю подружжя, та належать особисто дружині ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , матеріали справи не містять.

Сама по собі наявність режиму спільної сумісної власності майна подружжя не створює обов`язку слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна встановлювати, яка саме частина майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, належить підозрюваному, оскільки це не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства України, натомість, має встановлюватися в порядку цивільного судочинства. У межах кримінального провадження питання, пов`язані з правами на частку майна вказаних осіб, мають вирішуватись судом при постановленні вироку.

Також колегія суддів звертає увагу, що з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про те, що вилучена зброя є легальною з відповідними діючими дозволами на неї, підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування, яке на даний час триває.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 372 КПК України та містить у собі всі відомості, передбачені ч. 5 ст. 173 КПК України, а тому доводи представника власника майна в цій частині є необгрунтованими.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_6 в інтересах власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 02 січня 2026 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3