Номер провадження: 11-кп/813/741/26
Справа № 496/4648/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 18.02.2025 у к/п №0000587 від 26.08.2022 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Євпаторія АР Крим, громадянина України, пенсіонера, особи з інвалідністю 2-ї групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаноневинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України та виправдано його у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді від 27.09.2022.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 25.08.2022 приблизно о 13:47 год. прибув до Біляївського районного суду Одеської обл. за адресою: м. Біляївка вул. Кіпенко, буд. 1, з метою подання заяви до канцелярії суду.

Перебуваючи в приміщенні канцелярії зазначеного суду, ОСОБА_7 після подання звернення, незважаючи на строки розгляду заяв, передбачених Законом України «Про звернення громадян», вимагав негайної відповіді на своє звернення, після того як йому було відмовлено, направився до голови Біляївського районного суду Одеської обл. ОСОБА_10 .

Пройшовши приблизно о 13:55 год. в зал судового засідання №1 Біляївського районного суду Одеської обл., ОСОБА_7 почав вимагати у судді ОСОБА_10 негайно надати йому відповідь на щойно зареєстроване звернення, при цьому суддею ОСОБА_10 було роз`яснено ОСОБА_7 порядок розгляду звернень та організації особистого прийому громадян.

В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на втручання в діяльність судді з метою перешкодити ОСОБА_10 виконанню ним службових обов`язків судді. З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_7 почав висловлювати невдоволення судді ОСОБА_10 в присутності осіб, які зібрались для проведення закритого судового засідання щодо розгляду клопотання, а саме слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 та помічника судді ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_7 сів на стілець в залі судового засідання та відмовився його залишати на прохання судді ОСОБА_10 .

Суддею ОСОБА_10 було попереджено ОСОБА_7 про те, що о 14:30 год. в залі судового засідання №1 буде розглядатися в закритому судовому засіданні клопотання про дозвіл на проведення обшуку, тому останньому потрібно залишити залу судових засідань. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на втручання в діяльність судді ОСОБА_10 , з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, ОСОБА_7 прохання судді ОСОБА_10 проігнорував та залишився в приміщенні залу судових засідань №1, у зв`язку з чим розпочати розгляд клопотання в зазначений час не вдалось.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив звичайний режим роботи судді, вчинив втручання в діяльність судді ОСОБА_10 з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваним вироком, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також зауважуючи на тому, що висновок суду 1-ої інстанції про виправдання ОСОБА_7 суперечить дослідженим в судовому засіданні доказам, сукупність яких у їх взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України з огляду на наступні обставини:

- судом, всупереч вимог кримінального процесуального закону, надана неналежна оцінка письмовим доказам сторони обвинувачення, як кожному окремо, так і у взаємозв`язку, суперечностей в досліджуваних доказах судом не усунуто, відповідей на кожен аргумент сторони обвинувачення не надано;

- поза увагою суду залишилось те, що допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджують той факт, що ОСОБА_7 покинув приміщення кабінету №1 Біляївського районного суду Одеської обл. лише після того, як прибули співробітники поліції з метою зафіксувати факт вчинення правопорушення, не зважаючи на прохання та попередження судді ОСОБА_10 , внаслідок чого ОСОБА_7 цілком усвідомлював, що його присутність у кабінеті №1, який на той момент через службову необхідність мав бути використаний як зала судових засідань, перешкоджає проведенню закритого судового засідання, тобто в діях останнього був умисел саме на втручання в діяльність судді з метою перешкоджання виконанню ним службових обов`язків, який виник саме в той момент, коли суддя ОСОБА_10 вперше висловив вимогу ОСОБА_7 покинути кабінет та роз`яснив, що перебування останнього у вказаному кабінеті перешкоджає здійсненню службових обов`язків судді;

- висновки суду стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_7 в повній мірі не був обізнаний з особливостями відправлення правосуддя в приміщенні суду та прибув до ОСОБА_10 як до голови суду, наділеного додатковими повноваженнями щодо проведення прийому громадян, розгляду скарг, спростовуються матеріалами кримінального провадження, наданими суду стороною обвинувачення, показаннями потерпілого та свідків;

- всупереч висновкам суду, дії обвинуваченого ОСОБА_7 не порушували порядок під час судового засідання та не були спрямовані на зневагу до суду або встановлених у суді правил, а спрямовані саме на перешкоджання виконання суддею ОСОБА_10 свого обов`язку щодо здійснення правосуддя, оскільки, будучи попередженим про необхідність покинути кабінет №1, ОСОБА_7 повідомив, що не покине кабінет, доки не отримає відповідь на своє звернення;

- внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 суддя ОСОБА_10 не зміг вчасно розпочати закрите судове засідання із розгляду клопотання слідчого ОСОБА_11 , яке було призначено на 25.08.2022 на 14:30 год, що призвело до того, що вказане судове засідання розпочалось о 15 год. та розгляд усіх справ, призначених суддею до розгляду на 25.08.2022, змістився.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , зауважила на наступних обставинах:

- докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_7 не містять фактичних даних, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_7 під час перебування в приміщенні кабінету голови суду ОСОБА_10 умислу на втручання в його процесуальну діяльність, його дії не створювали реальних загроз суддівській незалежності та не містили ознак безпосереднього втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя;

- обвинувачений ОСОБА_7 на той час, коли звертався до голови суду ОСОБА_10 не знав, що він зайшов до зали судових засідань, оскільки знав, що це є кабінетом голови суду, звернувся до останнього як цивільна особа з метою отримання відповіді на його звернення, жодним чином не мав наміру втручатись в діяльність судді ОСОБА_10 .

З урахуванням викладених обставин, захисник ОСОБА_8 , вважаючи, що вирок суду 1-ої інстанції є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 зауважив на наступних обставинах:

- суд 1-ої інстанції здійснив судовий розгляд кримінального провадження у повному обсязі, відповідно до положень Конституції України та діючого законодавства, взяв до уваги всі документально підтверджені докази, здійснив їх вірну оцінку та прийняв законне рішення, висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження;

- в своїх діях він не мав мети втручання в діяльність судді ОСОБА_10 , нікому не погрожував та не вимагав прийняття несправедливого рішення, натомість, наполягав на виконанні суддею ОСОБА_10 своїх обов`язків відповідно до вимог ст. 367 КПК України.

З урахуванням викладених обставин, обвинувачений ОСОБА_7 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін, а також матеріали кримінального провадження направити до ДБР з метою відсторонення від посад та притягнення до кримінальної відповідальності судді ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_9 та ст. слідчого ОСОБА_14 .

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість подав заяву, в якій просив апеляційний розгляд проводити без його участі, а також вимоги апеляційної скарги прокурора підтримав, просивши її задовольнити та скасувати вирок суду 1-ої інстанції.

Враховуючи неявку потерпілого в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі потерпілого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваного вироку показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає у повному обсязі з огляду на наступне.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненому злочині не визнав та пояснив, що в 2005 році в результаті ДТП загинула його дружина, а кримінальне провадження відносно винної особи водія ОСОБА_15 слухалося в Біляївському райсуді Одеської обл., який вироком від 10.09.2007 визнав водія ОСОБА_15 винуватим у ДТП, яке мало місце 24.05.2005, однак його було звільнено від кримінальної відповідальності по амністії, задоволено його позов та стягнено 50 000 грн. з підприємства, де водій працював; таким чином водій не поніс жодного покарання, а вирок суду в частині відшкодування заподіяної йому смертю дружини шкоди тривалий час не виконувався; в подальшому водій ОСОБА_15 не виконував вирок в частині позбавлення його водійських прав, а тому за його заявою було порушено к/п №00000564, однак дане кримінальне провадження відносно ОСОБА_15 за умисне невиконання рішення суду було направлено на розгляд в Хмельницьку область по місцю проживання винної особи, з чим він не погодився, а тому подав низку звернень про витребування даної справи на ім`я голови Біляївського райсуду Одеської обл.; 17.05.2022 він подав чергову заяву до Біляївського райсуду Одеської обл. на ім`я голови суду ОСОБА_10 , в якій просив голову суду витребувати дану справу в одному із судів Хмельницької обл., так як вважає, що такі дії голови суду передбачені законом, однак пройшло три місяці, а відповіді на своє звернення він не отримав; 25.08.2022 він прийшов з новою заявою до Біляївського райсуду Одеської обл. по тому ж питанню, здав її в канцелярію та попросив надати йому відповідь на заяву від 17.05.2022, проте працівники канцелярії суду йому відповідь не надали, послались на те, що без голови суду вони ці питання не вирішують, а тому він пішов на прийом до голови суду ОСОБА_10 до його кабінету на другий поверх приміщення суду; він зайшов до передньої кімнати перед кабінетом голови суду, там сиділи два помічника та секретар, ОСОБА_10 не було в кабінеті, тоді він вийшов, присів та став чекати його в коридорі; прийшов голова суду ОСОБА_10 та він разом з ним пішов до його кабінету, ОСОБА_10 сів за свій стіл, а він присів на стілець та попросив його дати розпорядження працівникам суду підготувати відповідь на його звернення від 17.05.2022, однак той відмовився та сказав йому покинути кабінет, оскільки він буде слухати справу; тоді до кабінету зайшов слідчий ОСОБА_11 та ОСОБА_10 знову наказав йому покинути кабінет, ігноруючи його заяву, так як він має намір слухати справу в кабінеті; після цього суддя зачитав йому статтю про відповідальність за втручання в роботу судді, застосував тривожну кнопку та викликав поліцію; він, побачивши це, також зателефонував до поліції на «102», повідомив поліцію про вчинення злочину з боку голови суду щодо порушення його права на отримання відповіді на своє звернення та викликав її в приміщення суду; приїхала поліція лише на виклики ОСОБА_10 , він по приїзду поліції покинув кабінет голови суду та поїхав додому; він і раніше був в приміщенні суду, знає де знаходяться зали судових засідань, він прийшов на прийом до голови суду в кабінет, а не до зали судових засідань, на дверях кабінету голови суду інформації про те, що це зала судових засідань не було, він зайшов до кабінету безперешкодно, суддя не слухав справи в кабінеті на той момент, оскільки на ньому не було мантії та нагрудного знаку; він просив лише, щоб голова суду дав доручення працівникам суду надати відповідь на його звернення, однак голова суду проігнорував його законні вимоги та викликав поліцію; він не втручався в діяльність судді жодним чином, перебував в кабінеті із законною вимогою.

Під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України, судом 1-ої інстанції були безпосередньо досліджені надані сторонами обвинувачення та захисту наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_10 , про те, що на час розглядуваних подій він працював суддею Біляївського районного суду Одеської обл., займав адміністративну посаду голови суду, а також був слідчим суддею цього суду; ОСОБА_7 знав, оскільки той неодноразово звертався на протязі тривалого часу до суду в різних формах, також був раніше учасником справ, які розглядалися в суді за його участю; наприкінці серпня 2022 року він прийшов приблизно о 14 год. до свого кабінету в приміщенні суду на другому поверсі, де побачив біля кабінету ОСОБА_7 ; він пройшов до кабінету та ОСОБА_7 увірвався за ним, не дивлячись на те, що він його не запрошував; перебуваючи в нього в кабінеті, він почав вимагати надати йому негайну відповідь на його звернення, яке він в цей день подав до канцелярії суду; він йому роз`яснив порядок розгляду звернень громадян відповідно до Закону України «Про звернення громадян», однак ОСОБА_7 почав вимагати, щоб він негайно дав команду своїм підлеглим надати йому відповідь на звернення; він знову йому роз`яснив порядок розгляду звернення громадян, на який відведено 10-ти денний строк, той в свою чергу в ультимативній формі сказав, що він не піде з його кабінету до тих пір, поки його вимоги не будуть виконані та він не отримає відповідь; в свою чергу у нього в цей день о 14:30 год. було заплановане судове засідання як у слідчого судді та для участі в ньому до його кабінету зайшов слідчий Біляївського ОРУП №2 Мерцалов; секретар перевірив, що зали в суді зайняті та він вирішив справу розглянути у своєму кабінеті, який також є залом судових засідань №1, для чого знову попросив ОСОБА_7 покинути кабінет; в Біляївському райсуді Одеської обл. працює по штату 8 суддів, однак наявні лише два зали судових засідань, а тому судді використовують власні кабінети як зали судових засідань з метою оперативного розгляду справ, про що було видано наказ по суду; ОСОБА_7 на його повторні вимоги покинути кабінет та надати можливість слухати справу відмовився це зробити, що він зафіксував на відео у власному мобільному телефоні та далі зателефонував до поліції; перед викликом він ще викликав судового охоронця, який також просив ОСОБА_7 добровільно покинути кабінет та дати можливість йому слухати справу; по прибуттю працівників поліції ОСОБА_7 покинув кабінет; в результаті дій ОСОБА_7 було зірвано графік розгляду справ; ОСОБА_7 до нині розглядуваних подій подавав на його адресу заяву про витребування справи з іншого суду, на що йому було надано відповідь в 10-ти денний строк; на той час він як голова суду в період карантину згідно виданого ним наказу за рекомендацією Ради суддів України не здійснював прийом громадян; відповідний наказ, а також його наказ про те, що службові кабінети суддів Біляївського райсуду Одеської обл. є залами судових засідань був розміщений на дощці оголошень суду у вільному доступі;

- показання свідка ОСОБА_16 , яка зазначила, що працювала на посаді секретаря Біляївського районного суду Одеської обл., 25.08.2022 перебувала на робочому місці в канцелярії Біляївського райсуду Одеської обл. та здійснювала прийом заяв та документів від громадян; в той день була велика черга та прийшов ОСОБА_7 , який здав заяву на ім`я голови суду та сказав декілька разів, щоб вона зателефонувала голові суду; вона йому відповіла, що вона закінчить реєструвати документи та його заяву занесе голові суду для ознайомлення; він був обурений її відповіддю та вийшов з кабінету; коли вона пішла з заявою до голови суду на другий поверх приміщення суду, то ОСОБА_7 сидів уже в кабінеті голови суду ОСОБА_10 ; в кабінеті вона чула, як голова суду просив ОСОБА_7 вийти з кабінету, оскільки кабінет є залом судових засідань і там розпочнеться слухання справи; на той час був запроваджений карантин та голова суду не проводив особистий прийом громадян; також біля кабінету вже стояв слідчий, який прийшов на розгляд справи в призначений суддею час, ОСОБА_7 відмовлявся вийти з кабінету;

- показання свідка ОСОБА_17 про те, що вона працювала на посаді помічника голови Біляївського районного суду Одеської обл., 25.08.2022 була на роботі, в приймальні голови суду, вони готувалися розглядати клопотання слідчого у кабінеті голови суду, який також є залом судових засідань, кабінет обладнаний відповідними технічними засобами; в обід до кабінету зайшов ОСОБА_7 , якого вона раніше знала, оскільки готувала проекти відповідей на його звернення; ОСОБА_7 прийшов в обідню перерву та шукав ОСОБА_10 , однак голови суду ще не було в кабінеті; потім прийшов голова суду та ОСОБА_7 за ним зайшов до його кабінету, почав вимагати відповідь на його звернення, яке він подав до канцелярії; голова суду сказав йому, що він розгляне його звернення та підготує відповідь, а зараз в нього слухання справи, а тому просив ОСОБА_7 покинути його кабінет, а той відмовлявся; ці події відбувалися приблизно 40 хв., на слухання справи прийшов слідчий ОСОБА_11 , який також пройшов до кабінету голови суду; невдовзі на прохання голови суду вона викликала поліцію, яка прибула до приміщення суду через 20 хв., по приїзду поліції ОСОБА_7 вийшов з кабінету голови суду; із розмови, яку вона почула із свого кабінету, ОСОБА_7 вимагав від ОСОБА_10 надати відповідь на його звернення, яке він здав в канцелярію суду;

- показання свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що працює на посаді помічника голови Біляївського районного суду Одеської обл., 25.08.2022 була на роботі в приймальні голови суду, коли в обідній період часу прийшов ОСОБА_10 до свого кабінету, а за ним зайшов ОСОБА_7 ; з розмови вона зрозуміла, що ОСОБА_7 подав звернення до канцелярії суду та вимагав надати йому відповідь; у них в кабінеті голови суду, який одночасно є залом судових засідань судді ОСОБА_10 , була призначена до слухання справа, суддя ОСОБА_10 є слідчим суддею та на той час було призначено розгляд клопотання слідчого ОСОБА_11 , який вже прибув в приміщення суду на розгляд справи; ОСОБА_10 попросив ОСОБА_7 покинути його кабінет, той відмовився та вони викликали поліцію; вона також зайшла до кабінету голови суду та сіла за комп`ютер, однак ОСОБА_7 категорично відмовився вийти з кабінету без отримання відповіді на його звернення; про те, що кабінет голови суду є залом судових засідань свідчила табличка на дверях під номером №1; ОСОБА_7 був збуджений, вів себе агресивно;

- показання свідка слідчого Біляївського ОРУП №2 ОСОБА_11 , який зазначив, що з 2021 року працює на посаді слідчого та 25.08.2022 прибув до приміщення суду на розгляд свого клопотання про проведення обшуку; коли зайшов до кабінету голови суду, де повинна була слухатися справа, то в кабінеті сидів вже ОСОБА_7 ; ОСОБА_10 в його присутності декілька разів просив ОСОБА_7 покинути кабінет та дати можливість розглядати клопотання, однак той відмовлявся, допоки не викликали поліцію; ОСОБА_7 тоді дістав телефон та почав їх знімати в кабінеті; коли приїхав наряд поліції, ОСОБА_7 встав та вийшов з кабінету;

- показання свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що він працює в відділенні судової охорони Біляївського районного суду Одеської обл., 25.08.2022 в суд прийшов ОСОБА_7 десь о 13:45 год., пройшов до канцелярії суду; потім помічник голови суду повідомив йому, що треба піднятися до кабінету голови, так як ОСОБА_7 заважає проводити судове засідання; він піднявся до кабінету голови суду та ОСОБА_7 вже був в кабінеті голови; він запропонував ОСОБА_7 вийти з кабінету, голова суду повідомив, що тільки що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення; приїхав наряд поліції та ОСОБА_7 вийшов з кабінету голови суду, він провів його до дверей і о 15:04 год. той покинув приміщення суду;

- рапорт чергового СРПП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. від 25.08.2022, відповідно до якого на адресу відділу поліції надійшла заява за №12431 щодо непровомірних дій ОСОБА_7 в будівлі Біляївського райсуду Одеської обл. (т. 1, а.с. 177);

- рапорт поліцейського ВРПП ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. від 25.08.2022, згідно із яким надійшло повідомлення щодо спрацювання сигналізації в приміщенні Біляївського райсуду Одеської обл. та було здійснено виїзд до приміщення будівлі суду, де прибувши до зали судового засідання №1 слідчого судді ОСОБА_10 було встановлено, що в залі судового засідання присутній слідчий ВС ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 , помічник судді та ОСОБА_7 ; зі слів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 перешкоджав виконанню ним службових обов`язків (т. 1, а.с. 178);

- рапорт чергового СРПП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. від 25.08.2022, відповідно до якого на адресу відділу поліції надійшла заява №12428 від заявника ОСОБА_7 , який повідомив, що перебуває в кабінеті голови Біляївського районого суду Одеської обл. та просить направити наряд поліції, оскільки ним 17.05.2022 подана заява до суду про запит та вимоги кримінальної справи, до цього часу нічого не зроблено і зі слів заява невідомо де знаходиться (т. 1, а.с. 179);

- рапорт поліцейського ВРПП ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. від 25.08.2022, згідно з яким за заявою ОСОБА_7 від 25.08.2022 він у складі наряду поліції прибув до будівлі Біляївського райсуду Одеської обл. до зали судових засідань №1, де зі слів голови суду ОСОБА_10 було встановлено, що присутній в залі гр. ОСОБА_7 перешкоджає здійсненню правосуддя, а тому він має намір подати заяву про вчинення злочину та просив викликати слідчо-оперативну групу, а ОСОБА_7 в цей момент покинув приміщення суду, повідомивши, що заяву про вчинення правопорушення подасть самостійно (т. 1, а.с. 180);

- протокол огляду місця подій від 25.08.2022 з фото-таблицями, відповідно до якого в присутності понятих працівниками поліції оглянуто приміщення судової зали №1 в приміщенні Біляївського райсуду Одеської обл., в якому наявні комп`ютери, камери для запису судових засідань та мікрофон; в свою чергу на фото-таблицях біля дверей кабінету №1 наявна табличка «Голова районного суду ОСОБА_10 » (т. 2, а.с. 181);

- заява голови Біляївського райсуду Одеської обл. ОСОБА_10 від 26.08.2022, згідно з якою він добровільно надав суду компакт-диск з відеозаписом від 25.08.2022, на якому зафіксовано факт втручання в діяльність суду, а саме перешкоджання розгляду клопотання слідчого в закритому судовому засіданні (т. 1, а.с. 187);

- протокол огляду предмета від 26.08.2022, відповідно до якого слідчим в присутності понятих оглянуто СД-диск з наявними записами 700 В 52Х80 мін., переглянуто відеозапис подій в приміщенні Біляївського райсуду Одеської обл. від 25.08.2022;

- наказ Біляївського райсуду Одеської обл. №1-ос від 15.03.2012 про обрання суддею Біляївського райсуду Одеської обл. ОСОБА_10 та наказ від 24.09.2021 про обрання його на посаду голови суду з 26.09.2021 по 25.09.2024 (т. 1, а.с. 197, 199);

- витяг з наказу голови Біляївського районного суду Одеської обл. №34-од від 19.11.2020, відповідно до якого визначено кабінети суддів Біляївського районного суду Одеської обл. як зали судових засідань для розгляду кримінальних, цивільних та адміністративних справ (т. 1, а.с. 200);

- наказ голови Біляївського районного суду Одеської обл. №14-од від 01.06.2022 про організацію роботи Біляївського районного суду Одеської обл., згідно з яким з 01.06.2022 по 31.08.2022 було встановлено особливий режим роботи у суді у зв`язку з введеним карантином, зокрема припинено проведення особистого прийому громадян керівництвом суду (т. 1, а.с. 202);

- повістка про виклик до Біляївського районного суду Одеської обл. слідчого ОСОБА_11 в судове засідання, яке відбудеться 25.08.2022 о 14:30 год. у справі №496/3753/22 (т. 1, а.с. 204);

- телефонограма про виклик до Біляївського районного суду Одеської обл. слідчого ОСОБА_11 в судове засідання, яке відбудеться 25.08.2022 о 14:30 год. у справі №496/3753/22 (т. 1, а.с. 206);

- витяг з ЄРДР від 25.09.2019, відповідно до якого за заявою ОСОБА_7 порушено к/п №0000564 стосовно ОСОБА_15 , який не виконує рішення Біляївського районного суду Одеської обл. у к/п №1-79Є2007 в частині позбавлення його права керування транспортним засобом (т. 1, а.с. 130);

- копія заяви ОСОБА_7 від 17.05.2022 на ім`я голови Біляївського районного суду Одеської обл. ОСОБА_10 , в якій ОСОБА_7 просить витребувати к/п №0000564, порушене за ч. 1 ст. 382 КК України стосовно ОСОБА_15 , на яку, як повідомив ОСОБА_7 , він в установлені Законом України «Про звернення громадян» строки не отримав відповідь (т. 2, а.с. 10);

- копія його заяви на ім`я голови Біляївського районного суду Одеської обл. від 02.06.2022 з вх. штампом суду, відповідно до якої ОСОБА_7 просив розгляд його заяви від 17.05.2022 про витребування к/п №0000564 провести в його присутності , на яку він також не отримав відповідь від голови суду (т. 1, а.с. 125);

- копія заяви ОСОБА_7 від 25.08.2022 на ім`я голови Біляївського районного суду Одеської обл. ОСОБА_10 , в якій ОСОБА_7 просить надати відповідь на його заяву від 17.05.2022, яку ОСОБА_7 здав в цей день в канцелярію суду, і яка підтверджує законність його вимоги до голови суду та його законність перебування у голови суду в кабінеті на прийомі (т. 2, а.с. 12);

- талон-повідомлення №12428 про прийняття та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення від 25.08.2022, відповідно до якого 25.08.2022 о 14:07 год. надійшла зава до РУ від ОСОБА_7 , який викликав наряд поліції до кабінету судді ОСОБА_10 , оскільки не розглядається його скарга у суді, в якій ОСОБА_7 просив звернути увагу на те, що вона була направлена ним ще до виклику поліції головою суду за допомогою тривожної кнопки (т. 2, а.с. 14);

- фотознімки з мобільного телефону, виконані ОСОБА_7 . 25.08.2022 в кабінеті голови суду ОСОБА_10 в момент, коли за версією сторони обвинувачення ним було скоєно правопорушення, на яких містяться фото кабінету, а також зафіксовано інформаційні таблички на дверях кабінету голови суду, де надпис «зала судового засідання» відсутній, а також просив звернути увагу, що суддя не в мантії та не проводить судове засідання (т. 1, а.с. 170);

- наказ ГУНП в Одеській обл. №2521 від 29.12.2022, згідно з яким було проведено службове розслідування щодо відсутності результатів перевірки повідомлення ОСОБА_7 на телефон оператора служби «102» за №1248 щодо негайного направлення до Біляївського районного суду Одеської обл. працівників поліції для фіксації факту кримінального правопорушення нібито скоєного головою цього суду ОСОБА_10 та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності по даному факту, а саме ст. слідчого ОРУП №2 ОСОБА_14 , заступника начальника поліції ОСОБА_19 , начальника відділу поліції ОСОБА_20 (т. 2, а.с. 142).;

- відповідь Одеської обласної прокуратури на звернення ОСОБА_7 , якою йому повідомлено, що прокурором у к/п №0000564 від 25.09.2019 змінено підслідність та матеріали даного провадження скеровано до Староконстянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій обл. (т. 1, а.с. 126):

- витяг з ЄРДР від 25.09.2019, відповідно до якого за заявою ОСОБА_7 порушено к/п №0000564 стосовно ОСОБА_15 , який не виконує рішення Біляївського райсуду Одеської обл. в частині позбавлення його права керування транспортним засобом (т. 1, а.с. 130);

- відповіді Одеської обласної прокуратури від 26.09.2019 на адресу ОСОБА_7 щодо результатів розслідування к/п №0000564 (т. 1, а.с. 132, 133);

- лист Біляївського районного суду Одеської обл. на звернення ОСОБА_7 від 17.09.2019, відповідно до якого відомості щодо виконання вироку стосовно ОСОБА_15 в частині позбавлення його права керування транспортним засобом відсутні (т. 1, а.с. 134, 135);

- лист з інформацією Державної Пенітенціарної служби України від 22.09.2016, СУ ГУНП в Одеській обл. від 12.02.2016 щодо стану виконання вироку Біляївського райсуду Одеської обл. стосовного ОСОБА_15 (т. 1, а.с. 137, 136);

- копії скарг ОСОБА_7 голові ВККС, Генеральному прокурору України, начальнику Головного управління юстиції в Одеській обл. на дії суддів Біляївського районного суду Одеської обл. та працівників правоохоронних органів щодо вчинення ними посадових злочинів (т. 1, а.с. 138-147):

- відповіді на запит ОСОБА_7 від Біляївського районного суду Одеської обл., начальника Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській обл. щодо стану виконання вироку суду стосовно ОСОБА_15 в частині вилучення у нього водійського посвідчення (т. 1, а.с. 148-152);

- копія вироку Біляївського районного суду Одеської обл. від 10.09.2007, яким ОСОБА_15 визнано винуватим у ДТП, яке мало місце 24.05.2005, під час якого загинула пасажир ОСОБА_21 , звільнено від кримінальної відповідальності по амністії, задоволено позов на користь потерпілих, в тому числі і ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 153-156);

- копія заяви ОСОБА_7 про вчинення злочину суддею від 28.09.2022 (т. 1, а.с. 173);

- повідомлення Одеського РУП №10368 від 29.09.2022 щодо прийняття заяви ОСОБА_7 , вх. №14335, та долучення до матеріалів к/п №0000587 (т. 1, а.с. 174).

Дослідивши та оцінивши наведені вище докази у кримінальному провадженні, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження по суті в суді стороною обвинувачення не було надано переконливих, належних та допустимих доказів, які б безсумнівно підтвердили винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України.

Положення ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України закріплюють одну із найважливіших засад кримінального провадження презумпцію невинуватості.

Так, ст. 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно із ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості, відповідно до якої кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Окрім того, окремої уваги заслуговує правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 13.04.2021 у справі №699/144/19 (провадження №51-5244км20), відповідно до якої обираючи стандарт доказування, який має використовуватися в кримінальних провадженнях, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей». Стандарт «поза розумним сумнівом» означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів і всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Разом з тим, ч. 1 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

В свою чергу, ч. 1 ст. 337 КПК України встановлює, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За приписами ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду 1-ої інстанції стосовно того, що стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження не було доведено наявності в діях ОСОБА_7 умислу на втручання в процесуальну діяльність судді Біляївського районного суду Одеської обл. ОСОБА_10 , а також спеціальної мети перешкоджання виконанню ним службових обов`язків або схиляння до винесення неправосудного рішення.

Диспозиція інкримінованого ОСОБА_7 злочину, за ч. 1 ст. 376 КК України передбачає кримінальну відповідальність за втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення.

Таке формулювання в законі України про кримінальну відповідальність є надміру широким та нечітким, адже не кожен акт перешкоджання судді є злочином. Іноді це може бути адміністративне правопорушення (прояв неповаги до суду), зловживання процесуальними правами (подача безпідставних заяв), або ж просто реалізація особою права на свободу слова, яка не подобається судді (публікації негативного змісту про суддю в ЗМІ).

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплена така гарантія діяльності судді як незалежність.

Так, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

В даному випадку окремої уваги варті роз`яснення, які містяться у п. 11 Постанови Пленуму ВСУ «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 (надалі постанова Пленуму ВСУ №8), відповідно до яких втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Виходячи з наведеного, із об`єктивної сторони вищезгаданий злочин характеризується діями, які виражаються у втручанні в будь-якій формі в діяльність судді, а із суб`єктивної прямим умислом та обов`язковою метою перешкодити виконанню суддею службових обов`язків або добитися винесення суддею неправосудного рішення.

Втручання в розумінні диспозиції ч. 1 ст. 376 КК України завжди спрямоване на діяльність судді, яка пов`язана зі здійсненням правосуддя, має свою вираження у схилянні судді до вчинення дій процесуального характеру чи постановлення неправосудного рішення у конкретному кримінальному провадженні, натомість, втручання, яке стосується загальної діяльності суду, без спеціальної мети перешкоджання виконанню суддею його службових обов`язків або схиляння до ухвалення певного рішення, не може утворювати склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 376 КК України.

Із аналізу досліджених судом 1-ої інстанції доказів вбачається, що 25.08.2022 ОСОБА_7 з`явився до Біляївського районного суду Одеської обл. з метою реєстрації в канцелярії суду його звернення на ім`я голови зазначеного суду в порядку реалізації його права на звернення, гарантованого Конституцією України та Законом України «Про звернення громадян», після чого вирішив піднятись на другий поверх до кабінету голови суду ОСОБА_10 для того, щоб дізнатись стосовно готовності відповіді на його попереднє звернення від 17.05.2022.

При цьому, на момент перебування в кабінеті голови суду ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_7 дійсно на неодноразові прохання судді ОСОБА_10 відмовлявся покинути його кабінет, на роз`яснення судді стосовно того, що кабінет використовується ним в якості зали судових засідань та наразі у нього призначено слухання клопотання слідчого про надання дозволу на обшук в закритому судовому засіданні, ОСОБА_7 не реагував та не покинув кабінет голови суду, що призвело до необхідності виклику поліції.

Наведені вище дії обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно відмови покинути кабінет голови суду ОСОБА_10 дійсно свідчать про порушення ним вимог п. 5.5 Правил поведінки громадян у Біляївському райсуді Одеської обл., затверджених головою суду ОСОБА_22 у 2012 році та наявних у вільному доступі на офіційному сайті суду (невиконання вимоги судді стосовно залишення приміщення кабінету), а також призвели до порушення графіку розгляду справ суддею.

Разом із тим, колегія суддів доходить переконання про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 був відсутній умисел на втручання в діяльність судді ОСОБА_10 з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитись винесення неправосудного рішення.

Так, як було обґрунтовано встановлено місцевим судом, на момент події інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тобто станом на 25.08.2022, в провадженні Біляївського районного суду Одеської обл., в тому числі й у судді ОСОБА_10 , будь-яких справ, в яких учасником справи або стороною був ОСОБА_7 , не було, внаслідок чого виключається намір останнього схилити суддю ОСОБА_10 до вчинення (невчинення) будь-яких дій процесуального характеру або постановлення конкретного судового рішення.

Натомість, із досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_7 25.08.2022, перебував в приміщенні кабінету голови суду ОСОБА_10 з метою отримання відповіді на своє звернення в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян», був впевнений у тому, що знаходиться саме в кабінеті голови суду та не знав, що такий кабінет використовується суддею в якості зали судового засідання.

Підтвердженням зазначених обставин слугує те, що відповідно до протоколу огляду місця події від 25.08.2022, на фото-таблицях біля дверей кабінету №1 (тобто кабінету голови суду ОСОБА_10 ) наявна лише табличка «Голова районного суду ОСОБА_10 » (т. 1, а.с. 181-186), натомість, будь-яких позначень, які б дозволяли ідентифікувати кабінет №1 в тому числі й як залу судових засідань, біля кабінету судді ОСОБА_10 розміщено не було.

Водночас, всупереч твердженням про те, що наказ голови Біляївського районного суду Одеської обл. №34-од від 19.11.2020, відповідно до якого службові кабінети суддів, в тому числі кабінет №1 судді ОСОБА_10 , використовуються в якості залів судових засідань (т. 1, а.с. 200) розміщений у вільному доступі на дошці оголошень суду, стороною обвинувачення не було надано доказів того, що такий наказ дійсно є у вільному доступі в приміщенні суду та кожен бажаючий має безперешкодну можливість ознайомитись із ним.

Не було надано також й належних доказів того, що доведений до відома відвідувачів суду й наказ голови Біляївського районного суду Одеської обл. №14-од від 01.06.2022, відповідно до якого з 01.06.2022 по 31.08.2022 було встановлено особливий режим роботи в суді у зв`язку із введенням карантину, а саме припинено проведення особистого прийому громадян керівництвом суду (т. 1, а.с. 202).

Відтак, аналіз досліджених судом 1-ої інстанції доказів свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не був достеменно обізнаний з особливостями організації роботи Біляївського районного суду Одеської обл., зокрема, в частині використання суддями своїх службових кабінетів в якості залів судових засідань та припинення прийому громадян керівництвом суду, внаслідок чого прибув до ОСОБА_10 , як до голови суду, який наділений додатковими повноваженнями стосовно проведення прийому громадян в суді, надання відповідей на їх звернення, скарги, тощо.

Водночас, на час перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у кабінеті голови суду ОСОБА_10 в даному приміщенні суддя не здійснював розгляд будь-яких справ, тобто в цей момент він безпосередньо не виконував свої службові обов`язки щодо здійснення правосуддя, ОСОБА_7 не перешкоджав проведенню судового засідання, що свідчить про те, що останній не переслідував мети втручання в діяльність судді ОСОБА_10 .

Зазначені обставини дають підстави стверджувати про те, що ОСОБА_7 дійсно вимагав у голови суду ОСОБА_10 надати відповідь на його звернення та відмовлявся покинути його кабінет, проте такі дії не мали на меті схилити суддю ОСОБА_10 до вчинення (невчинення) будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням правосуддя, або до ухвалення судового рішення в конкретному провадженні.

В даному випадку окремої уваги варті Узагальнення Вищої Ради Правосуддя «Практики розгляду Вищою радою правосуддя повідомлень суддів про втручання в їхню діяльність як суддів щодо здійснення правосуддя та інших рішень Вищої ради правосуддя щодо вжиття заходів забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя у 2021 році», відповідно до яких у разі наявності в поведінці учасника судового процесу або осіб, присутніх в залі судового засідання, прояву неповаги до суду або встановлених у суді правил суддя не позбавлений можливості вирішити питання про ініціювання притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 185-3 КУпАП, неповага до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання, а так само вчинення будь-ким дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил, мають наслідком адміністративну відповідальність.

Як роз`яснено в п.п. 3, 16 постанови Пленуму ВСУ №8, суди повинні належним чином реагувати на порушення учасниками процесу та іншими присутніми в залі судового засідання особами встановленого законом і судом порядку розгляду справ та за наявності підстав вирішувати питання про притягнення винних у вчиненні таких порушень до відповідальності. У кожному випадку, коли буде встановлено, що особа вчинила умисні дії, які свідчать про неповагу до суду, необхідно вирішувати питання про притягнення винних до відповідальності за статтею 185-3 КУпАП.

Відтак, нормами чинного законодавства передбачена процедура притягнення до відповідальності осіб, які вчинили дії, пов`язані із зневагою до встановлених у суді правил, що також підтверджується положеннями правил поведінки громадян у Біляївському районному суді Одеської обл., яка врегульовує дії співробітників суду у разі порушення відвідувачами громадського порядку та передбачає можливість складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185-3 КУпАП (п. 5.7 Правил).

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимим доказами наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 під час перебування в кабінеті голови Біляївського районного суду Одеської обл. ОСОБА_10 умислу саме на втручання в діяльність ОСОБА_10 як судді, натомість, його дії не створювали реальних загроз суддівській незалежності та не містили ознак безпосереднього втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя.

Посилання сторони обвинувачення на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 суддя ОСОБА_10 не зміг вчасно розпочати закрите судове засідання із розгляду клопотання слідчого, що в свою чергу призвело до зміщення розгляду усіх справ, призначених суддею, не може свідчити про наявність в діях ОСОБА_7 умислу саме на втручання в діяльність судді, оскільки його дії в даному випадку були позбавлені такої обов`язкової мети суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України, як перешкоджання виконанню суддею службових обов`язків або схиляння до винесення суддею неправосудного рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що, оцінивши сукупність доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, суд 1-ої інстанції дійшов очевидного, вірного та обґрунтованого висновку про те, що в ході судового розгляду кримінального провадження жодним із наданих прокурором доказів як самим по собі, так і в сукупності з іншими, з точки зору достатності та взаємозв`язку, не було доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України, на підставі чого правильно розтлумачив сумніви стосовно доведеності вини ОСОБА_7 на його користь.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В свою чергу, п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України встановлює, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі та визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому злочину, суд 1-ої інстанції дотримався приписів кримінального процесуального закону, визначених ст.ст. 373, 374 КПК України та навів у вироку конкретні, беззаперечні обґрунтування мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, тому колегія суддів вважає, що висновки суду 1-ої інстанції є об`єктивними, всебічними та обґрунтованими, оскільки базуються на безсторонній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів.

Доводи прокурора щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, тому суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними та такими, що повністю спростовуються висновками суду 1-ої інстанції, викладеними у виправдувальному вироку, які колегія суддів вважає правильними.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та надавши належну правову оцінку всім наданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України та виправдав його, на підставі чого апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуваний вирок суду 1-ої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 18.02.2025, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4