Єдиний унікальний номер 205/8182/25
Номер провадження 1-кп/205/252/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2026 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні, в місті Дніпро клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого :

ОСОБА_4

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ОСОБА_5

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 , ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисників обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.

Під час проведення судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які були підставою для продовження запобіжного заходу, відносно ОСОБА_4 не зникли, а інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх зобов`язань. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. Кримінальне правопорушення вчинено в період іспитового строку. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не виключає для нього перешкоду покинути межі міста Дніпра з метою переховування від правосуддя. Також матеріали справи ще не досліджені, потерпілі, свідки не допитані. Існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, адже з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені діяння ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків кримінального правопорушення з метою зміни ними показань чи надання ними неправдивих показань. Що свідчить про наявність ризиків передбачених ст. 177 ч.1 КПК України.

Прокурор ОСОБА_5 повністю підтримав клопотання. Просить продовжити запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , оскільки заявлені ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, та продовжують існувати.

Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 повністю підтримав клопотання прокурора, оскільки вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити правослухняну поведінку обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_7 наполягає на задоволенні клопотання прокурора, та категорично заперечує проти зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_8 , підтримав клопотання прокурора , наполягає на продовженні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважає його не обґрунтованим а ризики не доведені. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно його підзахисного. В обґрунтування клопотання, посилається на ті обставини, що ОСОБА_4 вже тривалий час тримається під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу що є порушенням вимог п.3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. На думку сторони захисту, сторона обвинувачення не надала переконливих доказів провини ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, навпаки стороною захисту було надано висновок експерта, який свідчить про наявність провини потерпілого. Посилається на існування поза процесуальних бесід з його підзахисним з боку співробітників поліції під час знаходження ОСОБА_4 в слідчому ізоляторі в рамках досудового розслідування, що свідчить про можливість здійснення тиску на ОСОБА_4 . Перебуваючи під вартою, обвинувачений ОСОБА_4 позбавлений можливості самостійно реагувати на порушення його прав, оскільки не може самостійно викликати поліцію або звернутися до органів влади для фіксації незаконних дій. Також звертає увагу на ті обставини, що без альтернативне тримання обвинуваченого під вартою, фактично набуває ознак відбуття покарання, хоча судом не встановлено вини ОСОБА_4 . Обвинувачений має родину, постійне місце проживання, позитивні характеристики з місця навчання, бажає продовжувати навчання. Все свідчить про наявність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечує проти продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підтримав клопотання свого захисника - адвоката ОСОБА_9 , просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 підтримав клопотання адвоката ОСОБА_9 . Вважає що підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не має, є всі законні підстави для зміни запобіжного заходу.

Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, приходить до наступного.

2 грудня 2024 року, ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 3 грудня 2024 року, відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався, в останнє ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 січня 2026 року. Строк дії ухвали до 14 березня 2026 року.

На час розгляду клопотання, кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 знаходиться в провадженні суду з 29 травня 2025 року, тоб то майже десять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Так, відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

При вирішенні даного питання суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартого та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Кримінальне провадження знаходиться на початковій стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, в період іспитового строку. На сьогоднішній день, справа знаходиться на стадії дослідження письмових доказів. Свідки не допитані, не досліджені речові докази. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлюючи можливість отримання покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду, може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки сприймаючи тяжкість покарання може вдатися спроб впливу на свідків з метою зміни останніми своїх показів, для уникнення можливого покарання. Даний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартого та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд враховує те, що наявність у ОСОБА_4 родини, постійного місця проживання та сталих соціальних зв`язків не стали вагомим чинником стримуючим його протиправну поведінку. На думку суду, обвинувачений будучи раніше судимим, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період випробувального терміну, цілком усвідомлює суворість можливого покарання у виді позбавлення волі у разі визнання його винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, про що також свідчить поведінка обвинуваченого та його захисників під час судового засідання, що слід визнати вагомим чинником існування ризиків порушення ним процесуальної поведінки під час судового розгляду.

Також судом вже досліджувалися обставини, на які посилається захисник як на підставу зміни запобіжного заходу, та надавалася оцінка цим посиланням. Нових обставин які ще не розглядалися судом та свідчили б про значний ступень зниження ризиків передбачених ст. 177 КПК України, під час розгляду нового клопотання, суду надано не було.

Розглядаючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів, суд приходить до наступного.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки чи застави не можуть попередити наведеним ризикам та можливого переховування ОСОБА_4 від суду.

Застосування застави до обвинуваченого ОСОБА_4 крім того неможливе у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні злочину, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, оскільки відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, суд погоджується з клопотанням сторони обвинувачення, оскільки вважає що зазначені обставини, на даній стадії кримінального процесу, виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_4 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів. Підстав для задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 183, 199, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, проданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України відмовити.

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 286 ч.2 КК України - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань № 4» УДПтСУ в Дніпропетровській області, строком на шістдесят діб тобто до 2 травня 2026 рок .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захисникам.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1