МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1257/26
Провадження № 1-кп/945/571/26
УХВАЛА

Іменем України

27 травня 2026 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Миколаєві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000478 від 24.12.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград Кіровоградської області, громадянина України, із неповною вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, на утриманні неповнолітніх дітей, осіб похилого віку чи з особливими потребами не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді механіка-водія гармати протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:

25 травня 2026 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000478 від 24.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026 справу передано головуючій судді ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити обвинувальний акт до розгляду по суті.

Обвинувачений та його захисник проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, беручи до уваги, що обвинувальний акт складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 291 КПК України, підстав для його повернення прокурору чи направлення до відповідного суду для визначення підсудності немає, угод про примирення чи про визнання винуватості в порядку статей 468-475 КПК України до суду не надходило, підстав для закриття провадження з підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України не встановлено, суд вважає підготовку до судового розгляду завершеною та приходить до висновку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду в даному кримінальному провадженні.

Оскільки підстав для здійснення судового розгляду в кримінальному провадженні в закритому судовому засіданні не встановлено, з урахуванням думки учасників судового провадження суд вважає, що судовий розгляд слід здійснювати у відкритому судовому засіданні, в яке необхідно викликати учасників.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

До суду разом з обвинувальним актом надійшло клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 діб без можливості внесення застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що 01.04.2026 слідчим суддею Інгульського районного суду міста Миколаєва підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 30.05.2026 включно. У клопотанні зазначено, що ризик, передбачений пунктом 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінився та продовжує існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу на даний час, в умовах воєнного стану не передбачено чинним КПК України та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підтримав з підстав та мотивів, викладених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, так як досудове розслідування закінчено, свідки допитані, вони є військовослужбовцями та на них неможливо вплинути. Обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, а ризики, які вказані прокурором не існують і є надуманими. За такого, у задоволенні клопотання просив відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_5 думку свого захисника підтримав, заперечував проти продовження строків тримання під вартою, просив застосувати до нього домашній арешт за місцем його проживання.

Заслухавши у судовому засіданні прокурора, обвинуваченого та його захисника, розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, суд, враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обраного раніше запобіжного заходу виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за санкцією якого можливе призначення покарання безальтернативно у вигляді «позбавлення волі» строком до 7 років.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 01.04.2026 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави. Строк тримання під вартою закінчується 30.05.2026.

На даний час розгляд кримінального провадження перебуває на початковій стадії.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховування від суду. Так, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику переховування суд також враховує ту обставину, що матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей щодо наявних міцних соціальних зав`язків обвинуваченого, що могло би гарантувати присутність обвинуваченого за місцем свого проживання. Крім того, обвинувачений має місце реєстрації в іншій області, де тривалий час і проживав. Наведене створює обґрунтовані побоювання, що обвинувачений у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією, зможе переховуватись від суду, оскільки достатні стримуючі фактори відсутні.

Суд бере до уваги і той факт, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_5 є триваючим з 2021 року і припинений внаслідок затримання останнього.

При вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до ОСОБА_5 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого; відсутність жодних відомостей про міцність соціальних зав`язків, що ставить під сумнів можливість належного виконання обов`язків обвинуваченим; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосовано з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкриміновано та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених статтями 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу і не перестали існувати, а застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить належного виконання обов`язків обвинуваченим.

При цьому суд не приймає до уваги доводи захисника та обвинуваченого щодо можливості застосування як запобіжного заходу - домашнього арешту за місцем проживання ОСОБА_5 до затримання, так як будь-якої інформації про власників цього житла суду не надано, як і не надано доказів погодження власників квартири на проживання у ньому ОСОБА_5 .

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу, розмір застави залишити у сумі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 99 840 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183-184, 193-194, 199, 314-316, 369, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України в приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області у відкритому судовому засіданні на 15 годину 45 хвилин 04 червня 2026 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати прокурора, захисника, обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 135 КПК України особа, що перебуває під вартою, викликається через адміністрацію місця ув`язнення.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, строком на 60 діб, до 26 липня 2026 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої обвинувачений повинен бути звільнений з-під варти, у сумі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 99 840 грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на ОСОБА_5 у разі звільнення під заставу такі зобов`язання:

-прибувати за кожною вимогою суду;

-не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора та суд, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Попередити ОСОБА_5 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом 5(п`яти)днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя ОСОБА_6

27.05.2026