Номер провадження 1-кс/333/1054/26
У Х В А Л А

03 березня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні №0001224 від 14.09.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 309 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, має двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 309 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваної - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні №0001224 від 14.09.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 309 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 309 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 , маючи на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак не маючи бажання та намірів виховувати, піклуватись та забезпечувати належні соціальні, побутові умови проживання для своєї малолітньої дитини, усвідомлюючи та достовірно розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання негативних суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконної передачі людини, у серпні 2025 року, точний час під час досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 22.08.2025, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці на території м. Запоріжжя, вирішила продати свою малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стороннім особам за грошову винагороду.

Норми чинного законодавства України, а також міжнародні договори, учасником яких є держава Україна, забороняють отримання будь-якими особами будь-якої неправомірної фінансової або іншої вигоди від діяльності щодо усиновлення (удочеріння) дитини, встановлення над нею опіки чи піклування.

Зокрема, Декларація прав дитини (прийнята резолюцією (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року) передбачає, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, зокрема належного правового захисту, до і після народження. Відповідно до принципу 9 Декларації дитина має бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості та експлуатації. Вона не повинна бути об`єктом торгівлі в будь-якій формі.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991) передбачено, що держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону (ст. 11 Конвенції), а також вживають на національному, двосторонньому та багатосторонньому рівнях всіх необхідних заходів щодо відвернення викрадень дітей, торгівлі дітьми чи їх контрабанди в будь-яких цілях і в будь-якій формі (ст. 35 Конвенції). Крім того, у ст. 21 Конвенції зазначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувались в першочерговому порядку, і вони: визначають, що усиновлення в іншій країні може розглядатись як альтернативний спосіб догляду за дитиною, якщо дитина не може бути передана на виховання або в сім`ю, яка могла б забезпечити її виховання або усиновлення, і якщо забезпечення якогось придатного догляду в країні походження дитини є неможливим; забезпечують, щоб у випадку усиновлення дитини в іншій країні застосовувались такі самі гарантії і норми, які застосовуються щодо усиновлення всередині країни; вживають всіх необхідних заходів з метою забезпечення того, щоб у випадку усиновлення в іншій країні влаштування дитини не призводило до одержання невиправданих фінансових вигод, пов`язаних з цією особою.

Окрім того, відповідно до положень статті 27 Конвенції ООН про права дитини кожній дитині гарантується право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейською конвенцією про усиновлення дітей від 27.11.2008 (ратифікованою Законом №VІ (3017-17) від 15.02.2011) передбачено, що ніхто не може отримувати неправомірної фінансової або іншої вигоди від діяльності щодо усиновлення дитини (ст.17 Конвенції).

Конвенцією про захист дітей та співробітництво в галузі міждержавного усиновлення від 29.05.1993, передбачено, що ніхто не повинен одержувати неоправдану фінансову чи іншу вигоду від діяльності, що стосується міждержавного усиновлення (ст. 32 Конвенції).

Сімейним кодексом України визначено, що посередницька, комерційна діяльність щодо усиновлення дітей, передання їх під опіку, піклування чи на виховання в сім`ї громадян України, іноземців забороняється (ст. 216 СК України).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» посередницька, комерційна діяльність щодо усиновлення дітей, передання їх під опіку, піклування чи на виховання в сім`ї громадян України, іноземців або осіб без громадянства забороняється. Статтею 32 цього ж Закону визначено, що у порядку, встановленому законодавством України та відповідними міжнародними договорами, держава вживає заходів для недопущення незаконного переміщення, вивезення та неповернення дітей з-за кордону, їх викрадення, торгівлі дітьми.

Цивільним кодексом України передбачено три види представництва, а саме: комерційне представництво, представництво за довіреністю та представництво за законом.

Частиною першою статті 242 Цивільного кодексу України встановлено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Частинами першою - третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки (стаття 14 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 15 Сімейного кодексу України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених Сімейним кодексом України або домовленістю (договором) сторін.

Таким чином, обов`язок щодо виховання дитини, піклування про її здоров`я, здобуття дитиною освіти, визначення місця проживання дитини тощо є виключним обов`язком батьків і не можуть бути ними передані третій особі за довіреністю.

Відповідно до частини третьої статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 4 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Дії, які належить вчинити представнику, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частина друга статті 238 Цивільного кодексу України).

Підпунктом 2.3 пункту 2 глави 4 розділу ІІ Порядку передбачено, що довіреність на вчинення правочину, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто довірителем, нотаріусом не посвідчується.

Реалізуючи свій злочинний умисел щодо передачі своєї дитини, переслідуючи корисливі мотиви, з метою отримання грошових коштів ОСОБА_4 приблизно у липні-серпні 2025 року домовилась із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та отримала від останньої згоду про передачу малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за винагороду у вигляді періодичного отримання грошових коштів та матеріальних благ (забезпечення проживання, пересування, медичних обстежень, нотаріальних послуг, оренди житла тощо).

На виконання зазначеної домовленості 22.08.2025, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , діючи умисно у порушення вимог вищезазначених норм міжнародного права та національного законодавства України, знаходячись у нотаріальній конторі за адресою: АДРЕСА_3 , надала ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка не перебуває у родинних відносинах з нею, надала довіреність на представлення інтересів своєї доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 1296.

Відповідно до вказаної довіреності ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_8 представляти її інтереси та інтереси її малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в усіх установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в тому числі органах державної влади та управління, органах місцевого самоврядування, в міських радах, районних адміністраціях, в органах опіки та піклування, в службі у справах дітей, в органах Міністерства юстиції України, його структурних підрозділах, в органах державної реєстрації актів цивільного стану, в Департаменті адміністративних послуг, в центрах надання адміністративних послуг, в податкових органах, в органах Міністерства охорони здоров`я, медичних установах та лікувальних закладах, закладах охорони здоров`я, органах соціального забезпечення, соціального захисту населення, в Пенсійному фонді України, з питань подачі, оформлення та одержання будь-яких заяв, документів, довідок, свідоцтв, витягів, виписок, ідентифікаційного номеру дитини тощо, їх копій та дублікатів, інших документів, що стосуються захисту її прав та інтересів, та захисту прав та інтересів її малолітньої доньки ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_8 представляти її інтереси та інтереси її малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також:

- в усіх установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в будь-яких медичних установах, в тому числі лікувально-профілактичних установах, стаціонарних установах, поліклініках, психоневрологічних диспансерах та інших установах і організаціях охорони здоров`я, з будь-яких питань, пов`язаних з лікуванням, знаходженням дитини у закладі охорони здоров`я, медичним обслуговуванням, з отриманням будь-яких відомостей медичного характеру щодо своєї малолітньої доньки та документів, що містять лікарську таємницю, з правом прийняття рішення про оперативне втручання, визначення плану лікування, проведення щеплень, надання згоди щодо медичної допомоги будь-якого характеру, рівня складності та ризику, перебування разом з дитиною в будь-якому медичному закладі і присутності при лікуванні в будь-якій клініці, приймати дитину від лікарів, отримувати інформацію про результати аналізів та вирішувати будь-які питання, що стосуватимуться її доньки;

- в будь-яких розважальних закладах, спортивних організаціях, установах культури, дозвілля і відпочинку дитини, включаючи виставки, театри, музеї, розважальні заклади, центри дозвілля тощо, з правом надання згоди на відвідування дитиною вищезазначених установ, відповідних спортивних секцій, гуртків тощо;

- в будь-яких загальноосвітніх установах, закладах розвитку дитини з будь-яких питань, пов`язаних з розвитком її малолітньої доньки;

- представляти інтереси в посольствах, консульствах, візових центрах будь-яких країн світу в Україні з будь-яких питань, в Державній міграційній службі, паспортних службах (державних підприємствах, установах з паспортного сервісу) з питань пов`язаних з подачею та отриманням будь-яких документів, необхідних для в`їзду та виїзду малолітньої ОСОБА_6 до будь-яких країн світу, а також отриманням віз, закордонного паспорту для виїзду за кордон;

- супроводжувати малолітню ОСОБА_6 під час поїздок по території України без обмежень, визначати тимчасово місце перебування/проживання дитини за місцем перебування/проживання ОСОБА_8 .

Одразу після цього, нехтуючи вищезазначеними положеннями міжнародного права та національного законодавства України, доводячи до кінця свій злочинний умисел на продаж дитини, діючи умисно, з корисливих мотивів, 22.08.2025, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці на території м. Запоріжжя, ОСОБА_4 , будучи матір`ю малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, усвідомлюючи та бажаючи настання негативних наслідків для власної малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пов`язаних із неконтрольованим перебуванням у розпорядженні невідомої особи, передала у розпорядження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свою малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого у період часу з 14.10.2025 по 28.11.2025 отримала від ОСОБА_8 грошові кошти та матеріалі блага на загальну суму 25 578 грн.

Слідчим слідчого відділення відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - керівником Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 07.01.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

Окрім того, під час досудового розслідування установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, всупереч вимог ст.ст. 1, 12, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.01.2026, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці на території м. Запоріжжя, маючи умисел на незаконне придбання психотропних речовин та переслідуючи мету особистого подальшого вживання, придбала невідомим для досудового розслідування способом у невстановленої особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, а саме «PVP», тим самим незаконно придбала психотропну речовину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання зазначеної речовини без мети збуту, ОСОБА_4 поклала вищевказану речовину до належної їй сумки, тобто незаконно придбала та почала зберігати при собі психотропну речовину.

У період часу з 08:44 год до 12:26 год 07.01.2026 слідчим на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29.12.2025 проведено обшук квартири АДРЕСА_4 . За результатами проведення вказаного вище обшуку слідчим у сумці, чорного кольору, яка належить ОСОБА_4 , виявлено та вилучено зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору.

Відповідно до висновку експерта від 08.01.2026 № СЕ-19/108-26/393- НЗПРАП, вилучена за результатами проведеного 07.01.2026 слідчим обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 , кристалічна речовина білого кольору містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», маса якої, в перерахунку на основу, склала 0,68439 г.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (надалі - Закон), психотропні речовини - речовини природні чи синтетичні, препарати, природні матеріали, включені до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (далі - Переліку).

Також, відповідно до ст. 12 Закону обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до списків № 1, № 2 таблиці I Переліку, та рослин, включених до списку № 3 таблиці I Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.

Разом з цим, відповідно до ст. 25 Закону зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених цим Законом, забороняється.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «PVP» є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, та включена до списку № 2 таблиці I Переліку.

Проте, в порушення вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.01.2026, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці на території м. Запоріжжя, придбала невідомим для досудового розсування способом особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, а саме «PVP», маса якої, в перерахунку на основу, склала 0,68439 г, та у подальшому зберігала її за адресою місця проживання: АДРЕСА_5 .

Слідчим слідчого відділення відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - керівником Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 09.01.2026 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08.01.2026 у справі № 333/7/26 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати з 21.00 год до 06.00 год, щодня, місце проживання: АДРЕСА_5 .

Строк дії ухвали визначено до 08 березня 2026 року включно.

Крім того, на підозрювану ОСОБА_4 покладено наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися за межі міста Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи.

В ході подальшого досудового розслідування вказаного кримінального провадження постановою керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 07.04.2026.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено ризики, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме ОСОБА_4 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Крім того, підозрюваною ОСОБА_4 за відсутності відповідної ухвали слідчого судді про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту в частині зміни місця проживання самостійно змінено адресу проживання. Відсутність зміни місця проживання підозрюваної ОСОБА_4 у відповідній ухвалі слідчого судді унеможливлює здійснення її виконання та контроль працівниками Національної поліції за виконанням підозрюваною своїх обов`язків.

У період часу з 22.01.2026 до 22.02.2026 проживала за адресою: АДРЕСА_6 .

На теперішній час, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, Крім того, 09.01.2026 ОСОБА_4 вручено повідомлення про нову підозру, відповідно до якого остання також підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту.

Окрім того, вироком Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21.01.2026 у справі № 333/6945/25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 107 КПК України здійснюється фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів.

Прокурор у судовому засіданні підтримав зазначене клопотання в повному обсязі та зазначив, що запобігти вказаним у клопотанні ризикам при застосуванні інших більш м`яких запобіжних заходів неможливо. З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вважають доцільним продовжити вищевказаний запобіжний захід. Також зазначив, що

Підозрювана ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення клопотання, зазначила, що наразі проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, надав заперечення в письмовому вигляді. Зазначив про відсутність належного обгрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що обмеження свободи пересування підозрюваної фактично позбавляє її можливості реалізувати своє право на спілкування з дитиною, яка наразі перебуває в м. Ужгороді.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно з вимогами ст.181КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Крім того частиною шостою вказаної статті визначено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Із клопотання прокурора вбачається, що підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваної ОСОБА_4 стали достатні підстави вважати, що остання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку домашнього арешту є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставами для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Слідчий суддя вважає, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваної ОСОБА_4 та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та не змінилася обставини, які дають слідчому судді підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваної не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення належної поведінки підозрюваної щодо неї необхідно продовжити запобіжний захід у виді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, а саме, до 07.04.2026 з покладенням на неї відповідних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177, 183, 193-194, 196-197, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалила:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні №0001224 від 14.09.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 309 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, із забороною залишати з 21.00 год. до 06.00 год., щодня, місце проживання: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування на 35 діб, тобто до 07 квітня 2026 року включно з покладенням на неї таких обов`язків:

- прибувати до слідчого ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із встановленою періодичністю;

- не відлучатися за межі міста Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця роботи.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді тривалістю до 07 квітня 2026 року.

Виконання ухвали доручити відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1