Справа № 629/16/26
Провадження № 1-кс/629/431/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000005 від 01.01.2026 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 5 ст. 407 КК України відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_5 звернувся до суду з зазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначено наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 9 від 09.01.2025, солдата ОСОБА_4 , призначеного наказом командувача Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2024 № 1830-РС, до військової частини НОМЕР_2 , який прибув для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , з 09 січня 2025 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення (окрім котлового), на відповідну посаду призначений не був. З 09.01.2025 солдат ОСОБА_4 приступив до виконання службових обов`язків.

Порушуючи вимоги закону, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

ОСОБА_4 , 30.01.2026 знаходився у приміщені квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому.

Цього дня, приблизно о 17:00, до нього, за вищевказаною адресою, прийшли знайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у яких із собою була особливо небезпечна психотропна речовина - «PVP».

Перебуваючи за вищевказаною адресою, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на надання приміщення квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для незаконного вживання вказаної психотропної речовини.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у період часу з 17:00 до 18:30, перебуваючи в вищезазначеному приміщенні, надав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приміщення квартири АДРЕСА_1 для вживання психотропної речовини «PVP».

У подальшому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебуваючи у вказаній квартирі, вжили, шляхом куріння через саморобний пристрій, особливо небезпечну психотропну речовину «PVP».

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини.

Реалізуючи свій умисел, у невстановлений в ході досудового розслідування час та у невстановленому в ході досудового розслідування місці, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, але не пізніше 30.01.2026, у порушення «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого Постановою КМУ № 589 від 03.06.2009, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, з метою її вживання, яку зберігав за місцем свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , до 30.01.2026.

30.01.2026 у період часу з 18:12 до 19:02 за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено і вилучено кристалічну речовину масою 1,1980 г та 0,0309 г, яка відповідно до висновку експерта є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, масою в складі наданої речовини 0,9176 г, 0,0245 г. (загальна маса PVP: 0,9421 г).

Крім цього, солдат за призовом ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби за призовом перебуваючи у пункті розташування військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , у порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилився від проходження військової служби та проводив час на власний розсуд.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом, не призначеним на посаду, перебуваючи у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконного, тимчасового ухилення від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 31.01.2025 залишив місце несення військової служби 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який розташовувався поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 (більш детальна адреса не підлягає розголошення в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до місця дислокації 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та був незаконно відсутній на військовій службі.

За даним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000005 від 01.01.2026 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 5 ст. 407 КК України.

20.03.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор у судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання, враховуючи встановленим існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників справи, дослідивши докази, надані в обґрунтування клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності, належності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для обрання щодо нього запобіжного заходу.

Слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, згідно якої тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Окрім цього, для запобігання вищевказаним ризикам необхідно враховувати суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, враховуючи наступне.

Підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, а також за ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, та за який законодавством передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Також ОСОБА_4 є військовослужбовцем та несе службу в районі, де тривають бойові дії, та місцезнаходження військової частини, в якій він несе військову службу, в будь-який час може змінити місце дислокації, а отже існує ризик переховування від органу досудового розслідування або суду, тому що суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура його виконання покарання.

ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків враховуючи те, що вони є військовослужбовцями та разом проходять військову службу в одній і тій же військовій частині разом з підозрюваним, та останньому відомі відомості щодо місця проживання свідків.

ОСОБА_4 через тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень може продовжити переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити дезертирство повторно, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, а також, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, слідчий суддя задовольняє клопотання слідчого та обирає запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

При цьому враховується, що підозрюваний не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. 177,182,183,194,369-372,395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів включно, а саме до 22.05.2026 року без визначення розміру застави.

Копію даної ухвали негайно вручити підозрюваному та його захиснику.

Копію даної ухвали негайно направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання, слідчому та прокурору для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_9