КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/88/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року про повернення клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року повернуто клопотання старшого слідчого в ОВС Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №20000009 від 22.04.2014 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якійпросить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 08.04.2025 року та направити клопотання старшого слідчого ОСОБА_10 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014 на новий розгляд до Печерського районного суду м. Києва в іншому складі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки слідчим суддею істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону.

Так, головним слідчим управлінням ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 255, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 233, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Також вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчий суддя вийшла за межі своїх повноважень, фактично відмовивши у розгляді клопотання по суті через формальні підстави, пов`язані із зупиненням досудового розслідування. Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України, повернення клопотання можливе лише у разі його невідповідності вимогам КПК України щодо форми та змісту, а не через оцінку стану досудового розслідування, що не входить до компетенції слідчого судді при розгляді такого клопотання.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею зазначено, що після зупинення досудового розслідування на підставі ч. 5 ст. 280 КПК України проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, що спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного, і пов`язано це з неможливістю розгляду клопотання про арешт майна. Однак, накладення арешту на майно відповідно до ст. 131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження, а не слідчою (розшуковою) дією. Такі заходи можуть застосовуватися незалежно від стану досудового розслідування, якщо є обґрунтована необхідність збереження речових доказів чи забезпечення конфіскації майна, що і було обгрунтовано у клопотанні. Таким чином, слідчим суддею неправильно здійснено тлумачення норм КПК України, що обмежило право сторони обвинувачення на вжиття заходів забезпечення.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що для подання клопотання про арешт майна необхідно відновити досудове розслідування. Проте КПК України не містить такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна може бути застосовано на будь-якому етапі кримінального провадження, якщо є підстави вважати, що майно є доказом кримінального правопорушення, підлягає конфіскації чи спеціальній конфіскації. У даному випадку клопотання обґрунтоване необхідністю збереження речових доказів (мобільний телефон марки iPhone 8 Plus), вилучених під час обшуку, та запобігання їх приховуванню чи знищенню, а також можливій конфіскації майна, що відповідає меті арешту майна. Отже, зупинення досудового розслідування на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України (у зв?язку з необхідністю виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва) не виключає можливості вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім цього, ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 13.02.2025, за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2025 про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014 скасовано та призначено новий судовий розгляд клопотання у суді першої інстанції, тобто Київський апеляційний суд зробив висновок про те, що зазначене клопотання може бути розглянуте у суді першої інстанції, не зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено.

Таким чином, ухвала слідчого судді від 08.04.2025 є незаконною, оскільки ґрунтується на неправильному застосуванні норм КПК України та виходить за межі повноважень слідчого судді. Вказані в ухвалі підстави для повернення клопотання не відповідають вимогам ч. 3 ст. 172 КПК України, а вимога відновлення досудового розслідування для накладення арешту майна не передбачена законом.

В судове засідання власник майна не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку представників власника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проти апеляційної скарги заперечували, та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та вмотивовану, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 233, ч. 3 ст. 209 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру наступним особам:

1. 28.11.2023 ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

2. 28.11.2023 ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

3. 28.11.2023 ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

4. 28.11.2023 ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, 4.4 ст. 190 КК України:

5. 28.11.2023 ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

6. 28.11.2023 ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

7. 28.11.2023 ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

8. 28.11.2023 та 22.01.2024 ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України;

9. 19.01.2024 ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 233, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

10. 19.01.2024 ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

11. 19.01.2024 ОСОБА_21 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

12. 19.01.2024 ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України;

13. 22.01.2024 ОСОБА_23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Предметом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є встановлення обставин протиправної передачі у приватну власність громадян для ведення індивідуального садівництва земельних ділянок, на яких розміщені гідротехнічні споруди Київської ГЕС стратегічного значення.

Наразі до кримінальної відповідальності притягнуто керівників та учасників злочинної організації, які шляхом шахрайства та із застосуванням методів легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, заволоділи землями, що є частиною об`єкту державної власності, переданому на праві господарського відання ПАТ «Укргідроенерго».

Окрім того вчиненню цих злочинних дій сприяв заступник начальника Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, який, перевищуючи свої службові повноваження, прийняв протиправні рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян за рахунок земель державної власності.

Зокрема встановлено, що відповідно до Постанови Ради Міністрів Української РСР № 588 від 30.07.1966 «Про відведення земель під об`єкти Київської-Комсомольської гідроелектростанції» № 588 від 30.07.1966 прийнято рішення про відведення під об`єкти Київської-Комсомольської гідроелектростанції із земель землекористувачів Київської і Чернігівської областей під основні споруди гідровузла 993,8 га, під водоймище Київської-Комсомольської гідроелектростанції 91 085,4 га, під захисні споруди на водоймищі 6229,3 га, для створення захисних лісових насаджень на берегах водоймища 9137,7 га.

Одночасно дирекції будівництва Київської-Комсомольської гідроелектростанції доручено побудувати через кар`єр-канал лівобережної захисної дамби міст в районі села Лебедівка Київської області для сполучення з землями, розташованим за кар`єр-каналом.

Технічні характеристики розподільчої дамби відображено у «Технічному паспорті гідротехнічних споруд Київської ГЕС», розробленому ПАТ «Укргідропроект», яке є генеральним проектувальником Каскаду Київських ГЕС та ГАЕС.

Так, за даними цього паспорту Київська ГЕС є комплексною гідротехнічною спорудою та складається із споруд ГЕС з водоскидами відкритого розподільчого пристрою, правобережного та лівобережного стояка, пристанційного майданчика, розподільчої дамби, огороджуючої захисної дамби, мостового переходу та інших споруд.

Відповідно до Технічних умов експлуатації гідротехнічних споруд Київської ГЕС, розроблених проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Гідропроект» ім. С.Я. Жука в 1965 році, «для захисту сільськогосподарських угідь і с. Хотянівка від затоплення паводковими дніпровськими водами зі сторони нижнього б`єфа ГЕС вздовж лівого берега дренажного каналу побудована захисна дамба. Починається дамба від існуючої дамби (приблизно ПК 40+00), проходить на відстані 50 м від лівого берега дренажного каналу і закінчується у с. Лебедівка. Довжина дамби 14,6 м, відмітка гребня - 98,5 м вибрана за умови недопущення переливу паводка 5% забезпеченості».

Упродовж 60-их років минулого століття проведено будівництво та у 1966 році введено в експлуатацію Київську ГЕС, у тому числі завершено будівництво лівобережної захисної греблі із дренажним каналом протяжністю понад 40 км на території Лебедівської і Хотянівської сільських рад Вишгородського району Київської області, а також будівництво захисної дамби с. Лебедівка Вишгородського району між с. Хотянівка та Київської області, загальною довжиною 14,6 км.

З метою укріплення основи земляної греблі державним підприємствам лісового господарства доручено провести засадження її гребня лісовими породами дерев.

Всі вищевказані об`єкти є гідротехнічними спорудами Київської ГЕС, що виконують функцію підпору води та водосховища, для можливості його комплексного використання, захисту територій від затоплення чи підтоплення при розрахункових рівнях води у водосховищі.

Окрім того, в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності під реєстровим номером 20588716.1 АААЖБЛ698 обліковується об`єкт державної власності «Земляні плотини та дамби» (відповідно до Класифікатора державного майна - 2152.1 Дамби гідроенергетичні, інвентарний номер 00200061), розташований за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Набережна, 1-Г, як майно, що не ввійшло до статутних капіталів (пайових фондів) господарських товариств. До складу цього об`єкту входять вищевказані лівобережні захисна дамба і гребля, дренажний канал і захисна дамбі між с. Хотянівка та с. Лебедівка Вишгородського район Київської області.

Вказаний об`єкт державної власності з 1996 року і до теперішнього часу перебуває на балансі Філії «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ПАТ «Укргідроенерго» та має важливе стратегічне значення для гідроенергетики України, виконуючи особливу захисну функцію в системі функціонування Київської ГЕС та Київського водосховища.

За даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності, а також технічного паспорту на громадський (виробничий) будинок (приміщення) - земляні плотини та дамби (інвентаризаційна справа № 5202211), виготовленого КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ПАТ «Укргідроенерго», загальна площа основи цього об`єкту становить 30 764 000 кв.м., тобто 3 076,4 га, а його протяжність понад 60 км по лівому березі Київського водосховища, що охоплює територію Київської та Чернігівської областей.

Аналогічні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому заначено, що власником об`єкта нерухомого майна № 18 - дамба гідроенергетична (земляні плотини та дамби) є держава в особі Міністерства економіки України, а його правонабувачем ПАТ «Укргідроенерго», який володіє цим об`єктом на праві господарського відання.

Згідно із висновком судової земельно-технічної експертизи № 27377/23-41 від 22.11.2023, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, при співставленні даних зазначеного технічного паспорту з картографічними матеріалами місцевості Київської області встановлено, що територія від урізу води Київського водосховища до урізу води обвідного дренажного каналу є гідротехнічною спорудою, а саме земляною плотиною та дамбою.

Зазначені твердження повністю узгоджуються із матеріалами проекту будівництва Київської ГЕС та технічними паспортами експлуатації її гідротехнічних споруд, розробленими відповідними проектно-вишукувальними установами протягом 60-их років минулого століття.

Окрім того на виконання вимог Закону України «Про електроенергетику» та Постанови Кабінету Міністрів України № 416 від 31.03.2004 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму охорони на території забороненої зони та контрольованої зони гідротехнічних споруд» 18.06.2004 міжвідомча комісія по встановленню кордонів забороненої зони та контрольованої зони на гідротехнічних спорудах ВАТ «Укргідроенерго» встановила межі заборонених та контрольованих зон вказаних об`єктів.

Зокрема, до контрольованої зони Київської ГЕС серед іншого відноситься:

- лівобережна земляна гребля водосховища, від огорожі забороненої зони лівобережного пристанційного майданчика ГЕС довжиною 40,2 км. та по ширині - від урізу води водосховища ГЕС до урізу води дренажного каналу, з обладнаними на ній автомобільними дорогами;

- автомобільна дорога з сторони м. Вишгород, від розгалуження на ГАЕС-ГЕС, що проходить по правобережній греблі, залізобетонній споруді та гребню лівобережної земляної греблі довжиною 40,2 км, та розташована вздовж неї нижня інспекторська дорога до с. Лебедівка.

Кордони забороненої та контрольованої зон Київської ГЕС затверджено наказом Міністерства палива та енергетики України «Про встановлення кордонів заборонених та контрольованих зон гідротехнічних споруд» від 04.04.2005 № 148.

Після завершення будівництва резиденції «Межигір`я» Міністр енергетики та вугільної промисловості України ОСОБА_24 видав наказ № 241 від 29.06.2011 «Про створення міжвідомчої комісії з перегляду території забороненої та контрольованої зони гідротехнічних споруд філії «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ВАТ «Укргідроенерго», якій доручено переглянути та встановити нові кордони території забороненої та контрольованої зони.

На виконання цього наказу міжвідомча комісія склала акт, погоджений головою Київської ОДА ОСОБА_25 і генеральним директором ПАТ «Укргідроенерго» ОСОБА_26 04.12.2012, відповідно до якого територія забороненої та контрольованої зони гідротехнічних споруд філії «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ВАТ «Укргідроенерго», до якої також входить територія на лівобережній захисній дамбі навпроти резиденції «Межигір`я», необгрунтовано зменшена.

Незважаючи на це, територія лівобережної захисної греблі і дамби не втратила статусу гідротехнічної споруди, її загальна площа розміром 3 076,4 га не зменшилася, надалі продовжуючи перебувати на балансі Філії «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ПАТ «Укргідроенерго» як об`єкт державної власності.

Надалі упродовж 2012-2021 років органами місцевого самоврядування та державної влади Київської області, серед яких Вишгородська РДА, Вишгородська міська, Хотянівська та Лебедівська сільські ради, Головне управління Держгеокадастру в Київській області, які виконували повноваження розпорядників земель державної і комунальної власності, прийнято низку індивідуальних нормативних актів (розпоряджень, наказів, рішень) про виділення у приватну власність громадян земельних ділянок за рахунок територій, на яких розташовані гідротехнічні споруди Київської ГЕС.

Як правило оформлення права приватної власності на земельні ділянки здійснювалося на так званих «підставних осіб», які, будучи введеними в оману, підписували невідомі їм документи в нотаріальних конторах, не усвідомлюючи їх змісту та юридичного значення. За такої шахрайської схеми відбулося заволодіння земельними ділянками, на яких побудовано котеджні містечка елітної нерухомості Riviera Village, KyivSea, SHELEST, GoldFish, Good River, Goodlife Park, загальною площею понад 300 га.

При цьому у встановленому порядку погодження вилучення земельних ділянок у законного землекористувача вказаних земель, які перебувають у постійному користуванні ПАТ «Укргідроенерго» та його філії «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС», не отримано і передача земель у приватну власність громадян здійснена без їх відома.

Так, наказами начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області ОСОБА_27 від 17.09.2020 № 10-14188/15-20-cг, № 10-14189/15-20-сг, № 10-14190/15-20-cг, № 10-14191/15-20-er. № 10-14192/15-20-сг. N° 10-14193/15-20-сг, № 10-14194/15-20-сг, № 10-14195/15-20-сг, № 10-14196/15-20-cг, № 10-14197/15-20-сг, № 10-14198/15-20-сг, № 10-14199/15-20-сг. № 10-14201/15-20-сг № 10-14204/15-20-сr затверджено проекти землеустрою, розроблені ФОП ОСОБА_28 , та передано у власність громадян земельні ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення індивідуального садівництва, що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

На підставі цих наказів державним кадастровим реєстратором Вишгородському районі проведено державну реєстрацію права приватної власності громадян на земельні ділянки площею біля 0,12 га кожна з наступними кадастровими номерами: :33:018:0923, :33:018:0024, :33:018:0025, :33:018:0026, :33:022:0915, :33:022:0916, :33:022:0917, :33:022:0918, :33:022:0919, :33:022:0920, :33:022:0921, :33:022:0922, :33:022:0923. :33:022:0924.

Окрім того, наказами в.о. начальника - голови комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Київській області ОСОБА_18 від 25.02.2021 № 10-814/15-21-сг та від 26.02.2021 № 10-871/15-21-сг затверджено проекти землеустрою, розроблені ТОВ «Перша земельна агенція», передано у власність громадян земельні сільськогосподарського призначення державної власності для ведення індивідуального садівництва, що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

На підставі цих наказів державним кадастровим реєстратором у Вишгородському районі проведено державну реєстрацію права приватної власності громадян на земельні ділянки площею біля 0,12 га кожна з наступними кадастровим номерами: :33:016:0946, :33:016:0941, :33:016:0003, :33:016:0951, :33:016:0938, :33:016:0906, :33:016:0911.

За матеріалами кримінального провадження, у тому числі зібраними відомостями УСР в Київській області ДСР НПУ, замовником заволодіння вказаними земельними ділянками був ОСОБА_19 , який заздалегідь організував довірених йому осіб, серед яких ОСОБА_21 , ОСОБА_29 , ОСОБА_22 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 і ОСОБА_32 , для виконання злочинних дій у складі злочинної організації. Останні, виконуючи вказівки і доручення ОСОБА_33 , протягом 2020-2021 років реалізували механізм протиправного заволодіння землями, що розташовані на гідротехнічних спорудах ПАТ «Укргідроенерго», які як об`єкт державної власності не підлягає приватизації згідно із законом. Надалі вказані особи через укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок здійснили низку дій, спрямованих на легалізацію майна, отриманого злочинним шляхом, і передачу його у приватну власність кінцевому вигодонабувачу ОСОБА_19 .

Так, 05.07.2022 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення, у зв?язку із врятуванням речей, що мають значення для досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2022 справа № 757/14825/22-к, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами обшуку виявлено та вилучено - мобільний телефон марки IPhone 8 Plus, s/n НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

28.11.2023 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Крім того, винесено постанову про визнання речовими доказами предмети та документи, вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання за місцем проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - мобільного телефону марки IPhone 8 Plus, s/n НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

Вилучені предмети та документи мають важливе значення для встановлення обставин і способу вчинення кримінального правопорушення, а тому повинні бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

15.03.2024 року старший слідчий в ОВС Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна.

Клопотання слідчий мотивував тим, що у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України (конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, злочини, передбачені ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України КК України, тобто які інкримінують ОСОБА_11 , є особливо тяжкими, та передбачають покарання, окрім іншого, пов`язане із конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Щодо застосування вказаного способу арешту майна слідчий вважав за необхідне зазначити наступне.

Заборона у відчуженні обумовлена необхідністю запобігти передачі ОСОБА_11 іншим особам власного майна, з метою ухилитись від його конфіскації у разі призначення покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, зважаючи на положення ст.ст. 91-100 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний надати до суду оригінал предметів, документів, визнаних речовими доказами у кримінальному провадженні, за збереження яких до початку судового розгляду відповідає слідчий та прокурор.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Таким чином, на теперішній час під час досудового розслідування існують не менше двох умов, визначених ст. 170 КПК України, наявність яких вказує необхідність накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_11 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 рокувідмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погодженого прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.10.2024 року, апеляційну скаргу старшого слідчого в ОВС Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2024 року про арешт майна було повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 13.02.2025 року було призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції клопотання старшого слідчого в ОВС Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погодженого прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року повернуто клопотання старшого слідчого в ОВС Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №20000009 від 22.04.2014 року.

Постановляючи ухвалу про повернення клопотання, слідчий суддя виходив з того, що у відповідності до ч. 5 ст. 280 КПК України, після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Відомостей про відновлення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, слідчому судді не було надано при розгляді клопотання.

Слідчий суддя також звертав увагу, що положення ч. 2 ст. 280 КПК України покладають на слідчого обов`язок виконати до зупинення кримінального провадження не тільки необхідні та можливі слідчі (розшукові) дії, а й необхідні та можливі інші процесуальні дії, що у цьому випадку зроблено не було.

З огляду на наведене, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що станом на день розгляду клопотання досудове розслідування зупинено, у зв`язку з розшуком підозрюваного, що вказує на те, що розгляд даної скарги є передчасним, оскільки постанова про зупинення не скасована або ж провадження не відновлене.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Законність і обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Як зазначено в постанові ККС ВС (постанова у справі № 757/27041/21-к (провадження № 51-3781км21), перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України. Частина 3 ст. 309 КПК України встановлює, що інші ухвали слідчого судді, ніж зазначені в цій статті, оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

У постанові від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к Верховний Суд України сформулював висновок про те, що в разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити в перевірці її законності. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах № 237/1459/17 та 243/6674/17-к.

Як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №483/346/24: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке згідно статті 64 Конституції України не може бути обмежене, навіть в умовах воєнного стану (див. ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 204/2321/22 (провадження № 61-4845св22), пункт 7.46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22)).

Гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, в тому числі в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, повномасштабної збройної агресії проти України російської федерації та введення воєнного стану на всій території України, хоча б з точки зору найвищої соціальної цінності життя та здоров`я людини, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів звернення до суду, а не їх обмеження судами (див. ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 204/2321/22 (провадження № 61-4845св22))».

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Згідно п. 5 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Отже, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення, постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання. У Параграфі 1 Глави 24 КПК розкриваються відповідні форми закінчення досудового розслідування.

Главою 26 КПК України передбачено оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Слід зазначити, що звернення з клопотанням про арешт майна не є слідчою (розшуковою) дією. Тобто, за логікою самого кримінального процесу, дана процесуальна дія не має жодного відношення до процесу збирання доказів у кримінальному провадженні, а є заходом забезпечення кримінального провадження, а тому жодних обмежень для сторони обвинувачення у цьому питанні не існує.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що звернення органу досудового розслідування із даним клопотанням узгоджується із положеннями чинного законодавства України, а відтак, слідчий суддя необґрунтовано не розглянув його по суті.

Аналізуючи наведені норми права колегія суддів приходить до висновку про те, що кримінальний процесуальний закон наділяє правом орган досудового розслідування на звернення із клопотанням про арешт майна в порядку, передбаченому ст.ст. 170-173 КПК України, на протязі всього часу досудового розслідування, в тому числі і під час його зупинення, але виключно до моменту закриття кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом органом досудового розслідування.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про повернення клопотання сторони обвинувачення з підстав зупинення досудового розслідування на момент розгляду цього клопотання є передчасним та необґрунтованим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що слідчим суддею не було виконано ухвалу Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року, якою за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора було призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції клопотання старшого слідчого в ОВС Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014 року та помилково не розглянуто дане клопотання по суті, що є грубим порушенням ч. 3 ст. 415 КПК України, якою передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Відповідно до ст. 372 КПК України судове рішення у формі ухвали повинно містити суть питання, що вирішується цією ухвалою, встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався.

Постановляючи ухвалу про повернення клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що положення ч. 2 ст. 280 КПК України покладають на слідчого обов`язок виконати до зупинення кримінального провадження не тільки необхідні та можливі слідчі (розшукові) дії, а й необхідні та можливі інші процесуальні дії, що у цьому випадку зроблено не було.

Таким чином, із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя не розглянув по суті доводи клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014 року про арешт майна, відповідно, в порушення положень ст. 372 КПК України належні і достатні мотиви та підстави ухвалення рішення оскаржувана ухвала слідчого судді не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону, оскільки слідчий суддя прийняв оскаржуване рішення, не розглянувши викладені у клопотанні доводи слідчого по суті та не надавши їм жодної правової оцінки.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014,слідчим суддею допущені істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали про призначення нового судового розгляду.

Під час нового розгляду слідчому судді належить перевірити доводи клопотання в межах повноважень, передбачених законом для розгляду клопотань відповідної категорії, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий розгляд клопотання у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань полковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1, 2, ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 233, ч. 3 ст. 209 КК України, по суті цього клопотання слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4