ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 127/30455/23

провадження № 51 - 3767 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції

захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019

від 10 січня 2023 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року за ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна,

за ст. 185 ч. 4 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання

до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців

з конфіскацією майна.

Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

14 грудня 2022 року близько 17 години 15 хвилин ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, використовуючи допомогу ОСОБА_8 , який не був обізнаний зі злочинними намірами ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав

з відділення ТОВ «Нова пошта» № 36 на вул. Коцюбинського, 4, у м. Вінниці, належну ОСОБА_9 посилку з клеєм загальною вартістю 3 400 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду

і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що після призначення йому покарання із застосуванням ст. 71 КК України суд першої інстанції усупереч приписам статей 368, 374 КПК України не зарахував йому в строк покарання період відбутого ним за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року покарання у виді позбавлення волі

з 15 грудня 2022 року по 04 жовтня 2024 року, а також попереднє ув`язнення

з 07 березня по 27 червня 2018 року.

Вказує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, в ухвалі не надав відповідей на доводи захисника, не зазначив підстав, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, чим порушив вимоги ст. 419

КПК України.

Заперечень на касаційну скаргу засудженого від учасників судового провадження

не надходило.

Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.

Позиції учасників судового провадження

Захисник у судовому засіданні підтримала касаційну скаргу, вважала

її обґрунтованою та просила задовольнити.

У судовому засіданні прокурор вважала касаційну скаргу необґрунтованою

і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання

про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу,

та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, визначення якій дано у ст. 410

КПК України та на яку є посилання у касаційній скарзі, не є відповідно до вимог

ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Обґрунтованість засудження за ст. 185 ч. 4 КК України, вид та розмір призначеного за цим кримінальним законом покарання у касаційній скарзі засудженим

не оспорюються, а його доводи щодо необхідності зарахування у строк покарання, призначеного йому за останнім вироком, періоду покарання, відбутого ним

за попередніми вироками, а також попереднього ув`язнення, є безпідставними

з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2022 року ОСОБА_6 засуджено

за ст. 187 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років

з конфіскацією майна. Зараховано в строк покарання ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 07 березня по 27 червня 2018 року, строк відбування ним покарання ухвалено рахувати з моменту його затримання та приведення вироку до виконання (а.к.п. 128-134).

Згідно з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня

2022 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_6 за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним Вінницьким міським судом Вінницької області від 16 червня 2022 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років

з конфіскацією майна. Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання попереднє ув`язнення з 07 березня по 27 червня 2018 року, строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту його затримання та приведення вироку до виконання (а.к.п. 135-137).

15 грудня 2022 року ОСОБА_6 було затримано для виконання вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року (а.к.п. 121).

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2024 року, ухвала апеляційного суду щодо якого є предметом перегляду в цьому касаційному провадженні, ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області

від 29 вересня 2022 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Як убачається зі змісту останнього вироку від 04 жовтня 2024 року, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України, суд першої інстанції врахував, що на час ухвалення вироку ОСОБА_6 відбував покарання

за попереднім вироком від 29 вересня 2022 року, у зв`язку з чим частину невідбутого покарання за ним суд приєднав до покарання, призначеного за новим вироком.

Відповідно до ст. 71 частин 1, 4 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю

або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду

від 06 грудня 2021 року в справі № 243/7758/20 міститься висновок

про застосування норм права: «Для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання»

за попереднім вироком;

- друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання

за новим вироком».

Згідно матеріалами кримінального провадження на час постановлення місцевим судом вироку від 04 жовтня 2024 року невідбута ОСОБА_6 частина покарання

у виді позбавлення волі за попереднім вироком, котре засуджений почав відбувати з 15 грудня 2022 року, складала не менше 4 років 10 місяців. Приєднавши частину цього покарання за попереднім вироком у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі і визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, суд першої інстанції не допустив порушення правил, визначених

у ст. 71 ч. 1 КК України, яка не передбачає зарахування відбутого покарання

при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків. Не передбачають цього і положення статей 368, 374 КПК України, на порушення яких засуджений також покликається у касаційній скарзі.

Отже, доводи засудженого в касаційній скарзі щодо необхідності зарахування йому періоду відбутого покарання за попереднім вироком є необґрунтованими, оскільки на відміну від приписів ст. 70 КК України, яка регламентує порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та яка застосовувалася

під час призначення ОСОБА_6 покарання за попереднім вироком від 29 вересня 2022 року, ст. 71 КК України, котрою керувався місцевий суд під час призначення покарання у цьому кримінальному провадженні, визначає порядок призначення покарання за сукупністю вироків шляхом повного або часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за новим вироком, при цьому вказана норма не передбачає можливості зарахування у строк покарання вже відбутої його частини за попереднім вироком.

Крім того, під час ухвалення вироку суд першої інстанції урахував, що ОСОБА_6

не обирався запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні, останній утримувався під вартою в порядку відбування покарання за попереднім вироком,

а тому визначив початок строку відбування покарання за новим вироком з дня його проголошення - 04 жовтня 2024 року. З огляду на це, у суду не було підстав для зарахування ОСОБА_6 у строк покарання попереднього ув`язнення з 07 березня

по 27 червня 2018 року, оскільки це уже було зроблено Вінницьким міським судом Вінницької області під час ухвалення вироку від 29 вересня 2022 року.

За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції погодився

з наведеними вище висновками місцевого суду, в своєму рішенні надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , частина яких

аналогічна доводам касаційної скарги засудженого, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував своє рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами

для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.

За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, скасування ухвали апеляційного суду щодо нього і призначення нового розгляду

в суді апеляційної інстанції за результатом касаційного розгляду не встановлено.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу -

без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3