Справа № 357/4086/26
У Х В А Л А

17 березня 2026 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Біла Церква клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000444 від 14.03.2026 року,

У С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , за ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000444 від 14.03.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.307 КК України.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що статтею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту-Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 (далі по тексту - Перелік), тобто і «метадону» (фенадону), включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону, а саме:

-використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);

-діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст.20 Закону);

-діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовий і прекурсорів у ветеринарній медицині(стаття 23 Закону).

В порушення вищевказаних вимог законодавства, ОСОБА_5 13.03.2026 року за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у невстановленому місці незаконно придбав-знайшов наркотичний засіб, обіг якого обмежено -«метадон» (фенадон) та зберігав при собі з метою подальшого збуту.

В подальшому, 14.03.2026 року приблизно о 06 год. 05 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: проспект Князя Володимира, 5 в м. Біла Церква Київської області зупинений працівниками поліції з метою перевірки на предмет наявності заборонених у обігу речей. В подальшому, в ході проведення особистого обшуку у ОСОБА_5 в рюкзаку виявлено та вилучено 40 згортків з фольги, обмотані в клейку полімерну стрічку, в одному з яких містилася кристалоподібна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «метадон» (фенадон), масою 0,559 г., який останній незаконно придбав та зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Таким чином, встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_5 у незаконному придбанні та незаконному зберіганні наркотичних засобів з метою збуту, тобто - у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

14.03.2026 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

14.03.2026 року в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході особистого обшуку останнього вилучено:

- мобільний телефон марки Айфон моделі XS ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки ОРРО моделі А16 ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ;

- банківська картка АТ «Райффайзен Банк» НОМЕР_5 ;

- банківська картка АТ «Ощадбанк» НОМЕР_6 ;

- поліетиленові пакети із липкою стрічкою;

- 10 коробок з цукром;

- 16 пачок чаю «Ромашка»;

- 14 упаковок приправи для супа;

- 1 згорток обмотаний езилентою чорного кольору в середині згорток у фользі та в середині фольги кристалічна речовина білого кольору;

- 39 згортків обмотаних езилентою синього кольору в середині кожний згорток у фользі та в середині фольги кристалічна речовина білого кольору;

- змиви.

14.03.2026 року постановою слідчого вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Виходячи з того, що було виявлено та вилучено предмети, а саме: мобільний телефон марки Айфон моделі XS ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки ОРРО моделі А16 ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ; банківську картку АТ «Райффайзен Банк» НОМЕР_5 ; банківську картку АТ «Ощадбанк» НОМЕР_6 , які належать ОСОБА_5 , які можуть містити відомості, які були використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. В разі повернення вилучених речей, можлива зміна стану, знищення, відчуження, що призведе до неможливості проведення судових експертиз та інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій та повного, об`єктивного, всебічного проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні, а тому слідчий простить накласти арешт на вилучені речі.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучене. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Клопотання про арешт майна надійшло до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 16.03.2026 року, тобто клопотання подано з дотриманням вимог, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України.

В судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлені.

Через канцелярію суду надійшла заява старшого слідчого ОСОБА_3 в якій вона просить розгляд клопотання про накладення арешту на майно проводити без її часті. Вимоги клопотання підтримує в повному обсязі.

Також, через канцелярію суду від власника майна ОСОБА_6 надійшла заява, в якій останній просить розгляд клопотання проводити за його відсутності, щодо накладення арешту на майно не заперечує.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є, крім іншого, доказом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, убачається, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000444 від 14.03.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

14.03.2026 року в період часу з 06 год. 05 хв. по 09 год. 16 хв. в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході особистого обшуку останнього вилучено:

- мобільний телефон марки Айфон моделі XS ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки ОРРО моделі А16 ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ;

- банківська картка АТ «Райффайзен Банк» НОМЕР_5 ;

- банківська картка АТ «Ощадбанк» НОМЕР_6 ;

- поліетиленові пакети із липкою стрічкою;

- 10 коробок з цукром;

- 16 пачок чаю «Ромашка»;

- 14 упаковок приправи для супа;

- 1 згорток обмотаний езилентою чорного кольору в середині згорток у фользі та в середині фольги кристалічна речовина білого кольору;

- 39 згортків обмотаних езилентою синього кольору в середині кожний згорток у фользі та в середині фольги кристалічна речовина білого кольору;

- змиви.

Постановою старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 від 14.03.2026 року, вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000444 від 14.03.2026 року.

Згідно абзацу третього частини 2 ст. 168 КПК України вбачається, що забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем чи їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Частиною 2 статті 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

З клопотання вбачається, що підставою накладення арешту на вилучене майно, а саме мобільні телефони, є збереження інформації про вчинене кримінальне правопорушення та подальше проведення необхідних судових експертиз.

Також слід зазначити, що арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна та інформації, яка в ньому знаходиться до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

На думку суду, орган досудового розслідування довів необхідність арешту на вилучені мобільні телефони разом з інформацією, що на них містяться, для проведення експертних досліджень.

Разом з тим, слідчий суддя не знаходить правових підстав для накладення арешту на банківські картки, вилучені в ході особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_5 .

За змістом статті 170 КПК України арешт може бути накладений не на будь-який об`єкт формально, а лише на майно, щодо якого слідчим чи прокурором наведено конкретні дані про його належність підозрюваному, обвинуваченому або іншій особі у випадках, прямо передбачених законом, а також доведено зв`язок такого майна із завданнями кримінального провадження. Сам по собі факт користування платіжною карткою не є тотожним доведенню права власності на неї або на кошти, що обліковуються на відповідному рахунку. Арешт не може ґрунтуватися на припущеннях, загальних посиланнях чи формальному відтворенні положень закону.

Банківська картка як платіжний інструмент сама по собі не є безумовним об`єктом права власності підозрюваного у розумінні цілей арешту майна, оскільки фактично є засобом доступу до банківського рахунку, емітованим банком відповідно до правил банківського обслуговування. Тому вирішальним для застосування арешту є не фізичне існування картки, а встановлення правового режиму коштів на рахунку, їх належності, походження, а також наявності передбачених законом підстав для обмеження права користування такими коштами.

Такий підхід узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої замороження рахунків, арешт активів чи інші обмеження права розпорядження майном становлять втручання у право на мирне володіння майном та мають відповідати критеріям законності, легітимної мети і пропорційності. ЄСПЛ наголошує, що національні суди зобов`язані наводити належні та достатні підстави для такого втручання, перевіряти, чи не покладає воно на особу надмірний та індивідуальний тягар, а також оцінювати наявність реального зв`язку між майном і кримінальним провадженням.

У рішенні у справі, що стосувалася замороження банківських рахунків у межах кримінального провадження, ЄСПЛ підкреслив, що обмеження майнових прав без належної перевірки підстав, без достатнього аналізу зв`язку майна з імовірним правопорушенням та без належного судового контролю не відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Аналогічно Суд звертає увагу на необхідність ефективного судового перегляду заходів забезпечення, які зачіпають майнові права третіх осіб або осіб, чий зв`язок із предметом розслідування належно не доведено.

Отже, слідчий суддя має встановити не лише факт існування банківських карток, а й те, кому саме належать кошти на рахунках, чи є ці кошти предметом, доказом або наслідком кримінального правопорушення, чи підлягають вони спеціальній конфіскації, а також чи є арешт співмірним завданням кримінального провадження. За відсутності таких встановлених обставин накладення арешту саме на банківські картки є формальним та таким, що не відповідає вимогам статті 170 КПК України.

Із матеріалів клопотання не вбачається, що слідчим органом доведено належність зазначених банківських карток підозрюваному на праві власності саме підозрюваному.

Слідчий суддя враховує, що банківська картка за своєю правовою природою є лише платіжним інструментом, який використовується для доступу до банківського рахунку, відкритого у банківській установі, та сама по собі не підтверджує права власності особи на грошові кошти, що обліковуються на відповідному рахунку.

Арешт банківських карток без належного з`ясування питання про їх правовий статус і належність фактично створює непропорційне обмеження права на мирне володіння майном. Такий захід не може застосовуватися автоматично лише з огляду на сам факт вилучення карток чи припущення про їх використання підозрюваним. Втручання у майнові права повинно бути індивідуалізованим, належно мотивованим і підтвердженим доказами.

Відсутність належних доказів зв`язку майна із кримінальним правопорушенням або його належності підозрюваному виключає можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах клопотання належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що банківські картки є майном підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на зазначені банківські картки.

Слідчий суддя вважає частково доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження інформації про вчинене кримінальне правопорушення та подальше проведення необхідних судових експертиз, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

За таких обставин клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 98, 168, 170-173, 175, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000425 від 25.11.2025 року, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 14.03.2026 року в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: мобільний телефон марки Айфон моделі XS ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки ОРРО моделі А16 ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_5 , із забороною користування та розпоряджання ним.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддяОСОБА_7