Справа №591/1568/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/325/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 березня 2026 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000357, внесене до ЄРДР 25 листопада 2025 року,

сторін кримінального провадження:

власника майна ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ),

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ),

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 березня 2026 року, клопотання слідчого СВ УСБ України в Сумській області ОСОБА_8 задоволено. Накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000357 від 25 листопада 2025 року, вилучене 03 березня 2026 року під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: закордонний паспорт ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; водійське посвідчення ОСОБА_6 № НОМЕР_1 ; посвідчення УБД А № НОМЕР_2 ОСОБА_6 ; паспорт ОСОБА_6 № НОМЕР_3 ; банківські карти № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 ; ноутбук чорного кольору марки «Predator» модель NO: №5Q15 Sin:№ NHU0KAA0015263B5D07600.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 березня 2026 року в частині накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000357 на закордонний паспорт ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водійське посвідчення ОСОБА_6 № НОМЕР_1 , посвідчення УБД НОМЕР_7 ОСОБА_6 та паспорт громадянина України ОСОБА_6 № НОМЕР_3 .

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що закордонний паспорт ОСОБА_6 , його водійське посвідчення, посвідчення УБД та паспорт громадянина України посвідчують лише особу підозрюваного і не мають статусу доказів по справі.

Власник майна ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, просили скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотанні слідчого про накладення арешту на особисті документи ОСОБА_11 , а саме: закордонний паспорт, водійське посвідчення, паспорт громадянина України та посвідчення УБД.

Прокурор у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності. Проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті оскаржуваного рішення та поданої апеляційної скарги, власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_12 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не буде піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, слідчий суддя для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зазначені положення узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що втручання у право мирного володіння майном має бути законним, переслідувати легітимну мету та забезпечувати справедливий баланс між інтересами суспільства і правами особи.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення про накладення арешту на вилучене майно, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги закону слідчим суддею дотримано.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що СВ УСБ України в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000357 від 25 листопада 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем ЗС України, умисно перейшов на бік ворога та вчиняв дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, у формі надання допомоги ворожій державі, її представникам в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану. Так, ОСОБА_6 здійснював збір та передачу представникам спецслужб РФ даних, щодо кількості та місць розміщення особового складу ЗС України та інших військових формувань, військової техніки, тощо.

03 березня 2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

03 березня 2026 року у період часу з 12 год 38 хв по 14 год 15 хв слідчим в ОВС СВ УСБУ в Сумській області ОСОБА_13 , на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , у домоволодінні, яке використовується військовослужбовцями ЗС України, як місце тимчасової дислокації, поряд із районом виконання бойових дій, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено належне ОСОБА_6 майно, а саме: закордонний паспорт ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; водійське посвідчення ОСОБА_6 № НОМЕР_1 ; посвідчення УБД А № НОМЕР_2 ОСОБА_6 ; паспорт громадянина України ОСОБА_6 № НОМЕР_3 ; банківські карти № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 ; ноутбук чорного кольору марки «Predator» модель NO: №5Q15 Sin:№ NHU0KAA0015263B5D07600.

Постановою слідчого СВ УСБ України в Сумській області ОСОБА_8 від 04 березня 2026 року вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000357 від 25 листопада 2025 року.

Слідчим подано клопотання про накладення арешту на виявлені та вилучені, під час проведення обшуку речі.

Вилучене майно має значення для кримінального провадження, а тому з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність накладення на нього арешту.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується з висновками слідчого судді та вважає безпідставними доводи представника власника майна щодо необхідності скасування арешту, оскільки вони не узгоджуються з вимогами закону, якими врегульовано порядок вирішення зазначеного питання.

Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно встановлено, що питання про арешт вилученого майна порушено у зв`язку з тим, що воно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, слідчим зазначено, що у разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України є підставою для накладення на нього арешту з метою збереження речових доказів.

Таким чином, слідчим до клопотання про арешт майна, надано достатній обсяг доказів на підтвердження відповідності вилучених у ОСОБА_6 речей критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені документи не мають відношення до обставин кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі обставини можуть бути перевірені лише під час досудового розслідування шляхом проведення відповідних процесуальних дій.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказане у клопотанні майно обґрунтовано визнано речовими доказами постановою слідчого СВ УСБУ в Сумській області ОСОБА_8 від 04 березня 2026 року.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, оскільки такий захід забезпечує виконання завдань кримінального провадження, спрямованих на запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна.

Застосований захід є співрозмірним обмеженням права власності ОСОБА_6 з огляду на завдання кримінального провадження та не спричиняє для власника майна негативних наслідків, які б свідчили про невиправданість такого ступеня втручання у його права.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з установленими обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у межах та у спосіб, передбачені законодавством, відповідно до статей 132, 170, 173 КПК України, дотримався принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також врахував наслідки застосування такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів настання негативних наслідків від застосування зазначеного заходу забезпечення власником майна не надано, а під час апеляційного розгляду таких обставин не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності або позбавленням особи права на нього, а лише тимчасовим обмеженням у реалізації окремих правомочностей власника.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження, а тому вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 170,173,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 березня 2026 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000357 від 25 листопада 2025 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4