Справа № 162/701/23 Провадження №11-кп/802/89/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000466 від 19 червня 2023 року за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 26 березня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одружений, має на утриманні 2 малолітніх дітей, не працює, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, ОСОБА_7 17.06.2023 близько 22 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на узбіччі автодороги навпроти магазину по вул. Лісоградська, 5 у с. Залізниця Камінь-Каширського району Волинської області, під час сварки, яка виникла раптово на грунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно схопив рукою потерпілого ОСОБА_9 за ліве плече та силою повалив його на землю, після чого правою ногою наніс не менше двох ударів у живіт потерпілого та ліву задньо-бокову поверхню грудної клітки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, травматичного розриву селезінки, синця у ділянці грудної клітки, які відносяться за ступенем тяжкості до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У поданій апеляційній скарзі, захисники обвинуваченого вважають оскаржуваний вирок незаконним та таким, що ухвалений з порушенням норм процесуального права. Вказують на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Наголошують на штучному створенні доказів вини ОСОБА_7 , шляхом залучення органами досудового розслідування експерта для спростування показань свідків події, щодо інших обставин можливості отримання потерпілим тяжкого тілесного ушкодження. У свою чергу, висновки №113 від 22 червня 2023 року, № № 120, 123 від 28 червня 2023 року не є достатніми для підтвердження вини ОСОБА_7 , оскільки експерт, даючи їм роз`яснення, повідомив, що перед ним не ставилися питання про можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілим при інших обставинах, однак під час судового розгляду підтвердив таку можливість, що повністю узгоджується з показами обвинуваченого, наданими при проведенні слідчого експерименту та правдивість яких не заперечувалася потерпілим під час його проведення. Крім того, апелянти звертають увагу суду, що потерпілий ОСОБА_9 на стадії досудового слідства повідомляв різні за суттю та змістом обставини отримання ним ушкодження. Під час повторного допиту ОСОБА_9 , який проводився за ініціативи сторони обвинувачення та за відсутності одного із захисників обвинуваченого, на участі якого наполягав ОСОБА_7 , з порушенням права цього захисника на перехресний допит, потерпілий, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, повністю змінив свої покази з виправдувальних на обвинувальні. На думку сторони захисту, така позиція потерпілого спричинена тиском з боку прокурора, про що неодноразово заявлялося захисниками в ході судового розгляду, однак було проігноровано судом. Тож, апелянти вказують на недопустимість показань потерпілого, який в цьому ж складі суду давав завідомо неправдиві показання, як доказу доведеності вини ОСОБА_7 .. Також, судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання захисника про виклик та допит як свідка лікаря-травматолога Любешівської багатопрофільної лікарні ОСОБА_12 , для підтвердження неспроможності нанесення обвинуваченим ударів ногою, оскільки останній мав прооперований палець на нозі та, згідно медичної карти амбулаторного хворого №3065, мав травму правої стопи. Враховуючи викладене, просять скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У змінах та доповненнях до апеляційної скарги, обвинувачений, не оспорюючи кваліфікації своїх дій та вини у інкримінованому йому злочині, вважає призначене йому покарання надто суворим. Зазначає, що на даний час повністю визнає свою вину, щиро кається, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні двох малолітніх дітей та до кримінальної відповідальності притягається вперше. Вказує на добровільне відшкодування шкоди, що підтверджується матеріалами та не заперечується потерпілим. Просить оскаржуваний вирок змінити, застосувати ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання, встановивши іспитовий строк.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які, кожен зокрема, підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила відносно її задоволення, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п. п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів; прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисному завданні тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, відповідають вимогам ст. 370 КПК України та зроблені на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК України.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання потерпілого, свідків, а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, досліджених місцевим судом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисників обвинуваченого з приводу того, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Будучи допитаний в суді першої інстанції обвинувачений, не визнавши вини у повному обсязі, стверджував, що в день та за обставин, вказаних в обвинувальному акті, 17 червня 2023 року, потерпілого ОСОБА_9 не бив та відповідно жодного кримінального правопорушення не вчиняв. Вказував, що під час слідчого експерименту, проведеного за його участі повідомив обставини, при яких ОСОБА_9 міг отримати тілесне ушкодження. Наголошував, що потерпілий був дуже п`яний, постійно падав, а він постійно його піднімав. Грошові кошти заплатив потерпілому в сумі 150 тисяч гривень, оскільки брат потерпілого вчиняв на нього тиск, говорячи, що посадить в тюрму. Стверджував, що показання ОСОБА_9 про те, що то він винен у побитті, не відповідають дійсності.

Версія подій, викладена обвинуваченим, в ході її перевірки судом, свого підтвердження не знайшла і спростована достатньо повними показами потерпілого, допитаних свідків та письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема висновками експертів.

Так, потерпілий ОСОБА_9 , будучи допитаним в судовому засіданні 26 березня 2024 року, суду вказав, що за обставин викладених в обвинувальному акті, відпочивали з хлопцями в бесідці та розпивали алкогольні напої. Будучи п`яним, неодноразово падав, а вранці погано себе почував та нічого не пам`ятав. У лікарні діагностували кровотечу та вказали, що це внаслідок розриву селезінки. В подальшому звернувся до поліції для з`ясування обставин та, склавши відповідні документи, вказав, що думав, що його, можливо, набили, тому під час допиту поліції вказував на Кононовича, як на особу, яка його побила, так як останній там був з ним, коли вже всі порозходились. Щодо механізму отримання травм пояснив, що йшли з ОСОБА_13 , спіткнувся та впав, а обвинувачений, який йшов за ним, на нього навалився. Будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Кошти на лікування йому не відшкодовано.

Разом з тим, під час додаткового допиту 18 квітня 2024 року потерпілий вказав, що надавав неправдиві показання та хоче розповісти обставини, як відбувалося насправді, повідомивши, що відпочиваючи за обставин, вказаних раніше, між ним та ОСОБА_7 виник конфлікт та обвинувачений кинув нього на землю і почав бити в живіт та в спину. На наступний день йому стало погано, тож він поїхав у лікарню, де його відразу прооперували. В подальшому, ОСОБА_7 запропонував йому гроші для зміни у суді свідчень, які він давав на досудовому слідстві, на що він погодився. Тож, вказав, що всі встановлені на досудовому розслідуванні обставини та документи, які складалися, відповідають дійсним обставинам.

Поміж тим, позиція сторони захисту про недопустимість показань потерпілого, який в цьому ж складі суду давав завідомо неправдиві показання, як доказу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставною, з огляду на таке.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії розписки потерпілого (том 2 а.с.83-84), потерпілий отримав від ОСОБА_7 в якості відшкодування заподіяної йому шкоди, грошову суму у розмірі 150 000 гривень. Вказана обставина, як було установлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, узгоджується з показами, наданими потерпілим під час свого повторного допиту та підтверджує наявність між ним та обвинуваченим певних домовленостей.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що після закінчення судового розгляду місцевим судом, було належно відредаговано на дачу потерпілим неправдивих показів під присягою та постановлено ухвалу за фактом встановлених обставин.

Водночас доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не завдавав жодних тілесних ушкоджень потерпілому, а останній їх отримав внаслідок неодноразових падінь, повністю спростовуються наступним.

Так, надані під час повторного допиту покази потерпілого ОСОБА_9 , на противагу доводів апеляційної скарги, об`єктивно узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту за його участю від 21 червня 2025 року з фототаблицями, доданими до нього, на яких зафіксовано відтворення та деталізовано механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому (том 1 а.с.61-67).

Крім того, згідно рапорту про прийняття та реєстрацію заяви в ІТС ІПНП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області від 19 червня 2023 року № 3507 ( том 1 а.с.59) та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або іншу подію від 19 червня 2023 року від ОСОБА_9 (том 1 а.с.60), стверджується, що потерпілий вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка під час сварки, умисно ногами нанесла декілька ударів в ділянку живота ОСОБА_9 , і тим самим спричинила тяжке тілесне ушкодження у вигляді розриву селезінки, що підтверджується листами директора КП «Любешівська ЛБЛ» Любешівської селищної ради від 20 червня 2023 року № 612/10/2-23 та від 17 липня 2023 року №702/11/2-23, відповідно до яких ОСОБА_9 18 червня 2023 року о 12 год 30 хв був госпіталізований у хірургічне відділення, о 16 год 30 хв переведений в реанімаційне відділення з діагнозом закрита травма живота, розрив селезінки та перебував на стаціонарному лікуванні до 28 червня 2023 року, а також копією медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 № 1831/852.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідно до висновку експерта №170 від 18 листопада 2024 року не виключається можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого в умовах падіння на елемент забору, то вони не є прийнятними. Як встановлено місцевим судом при перевірці даної версії та з чим погоджується і апеляційний суд, будь-яких даних про те, що потерпілий падав на бетонну огорожу, у даному провадженні встановлено не було і жодним доказом це не підтверджено.

Не встановлено і жодних даних про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження за обставин, які є відмінними від тих, що установив суд першої інстанції. При цьому висновок експерта не містить категоричного твердження про отримання потерпілим тілесних ушкоджень саме внаслідок падіння на забор, цим висновком лише не виключається така можливість. Разом з тим, отримання таких тілесних ушкоджень, які зазнав потерпілий при такому падінні, можлива лише при умові, що елемент бетонної огорожі (верхній край) відповідає по висоті синцю в проекції 7-8 ребер по лівій боковій поверхні грудної клітки, по задній пахвинній лінії ОСОБА_9 .. Проте така обставина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Водночас, з метою установлення обставин події та перевірки винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, судом також було допитано ряд свідків, зокрема: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які хоча й безпосередніми очевидцями події не були, проте свідчили у суді першої інстанції лише про ті фактичні обставини справи, свідками яких вони були. Їх покази узгоджуються між собою, не містять суперечностей та в сукупності з іншими доводами, дають можливість відтворити повну картину подій.

Зазначені свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, будь-яких неприязних відносин між ними і обвинуваченим, як і підстав його оговорювати, судом не установлено.

Крім того, ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення, крім згаданих раніше, також іншими, дослідженими в судовому засіданні та перевіреними судом доказами в їх сукупності, які у розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України є належними та допустимими.

Зокрема, згідно висновку експерта № 113 від 22 червня 2023 року у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, травматичного розриву селезінки, які утворилися внаслідок травматичної дії тупого предмета (предметів) без відображення травмуючої поверхні за механізмом удар, можливо, за обставин, вказаних в описовій частині постанови та за обставин, які потерпілий ОСОБА_9 розказує у слідчому експерименті, в мінімальній кількості однієї травматичної дії. Термін утворення ушкоджень відповідає даним, вказаним у медичній документації. Судово-медичних даних, що вищевказані ушкодження утворились при падінні з висоти власного зросту, немає. По ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Висновком експерта №120 від 28 червня 2023 рокустверджується, що у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, травматичного розриву селезінки, синця в ділянці грудної клітки, синця в ділянці лівого плеча. Травматичний розрив селезінки утворився внаслідок травматичної дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею в ліву задньо-бокову поверхню грудної клітки (синець в проекції 7-8 ребер по лівій задньо-пахвинній лінії), внаслідок чого відбулось пере розтягнення селезінки в ділянці «воріт» та формуванням розриву, описаного у медичній документації. За механізмом удар. Синець в ділянці лівого плеча внаслідок травматичної дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, за механізмом удар-стиснення, можливо, при стисненні рукою. Утворення даних ушкоджень не виключаються за обставин, викладених при проведенні слідчого експерименту за участю потерпілого в мінімальній кількості двох травматичних дій. Термін утворення ушкоджень відповідає вказаному у медичній документації. Судово-медичних даних, що вищевказані ушкодження утворилися при падінні з висоти власного зросту, немає. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, травматичного розриву селезінки, синця в ділянці грудної клітки по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких.

Також, згідно висновку експерта №123 від 28 червня 2023 року, утворення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при подіях, які висвітлені у копіях протоколу допиту та слідчого експерименту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , виключаються.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження та доводів апелянтів про недостатність висновків № 113 від 22 червня 2023 року, № 120 від 28 червня 2023 року та №123 від 28 червня 2023 року для доведеності вини ОСОБА_7 , апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці цих доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду.

Крім того, для відтворення обстановки та подій за вказаних в обвинувальному акті обставин, було проведено деякі слідчі дії, серед яких огляд місця події від 24 червня 2023 року, результати якого відображені у протоколі з відеозаписом до нього, та слідчі експерименти від 19 червня 2023 року за участю свідка ОСОБА_20 , від 27 червня 2023 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , від 27 червня 2023 року за участю свідка ОСОБА_16 , від 27 червня 2023 року за участю свідка ОСОБА_17 , від 21 липня .2023 року за участю ОСОБА_7 , який на той час перебував у статусі підозрюваного. Результати вказаних слідчих дій були відображені у протоколах з долученими до них відеозаписами, які належно проаналізовані судом першої інстанції та у сукупності з іншими доказами покладені в основу обвинувального вироку.

Не знайшло свого підтвердження також покликання сторони захисту на тиск з боку прокурора до потерпілого та маніпулювання його поведінкою. Жодні докази про те, що потерпілий ОСОБА_9 звертався до правоохоронних органів під час досудового розслідування, а також після того, як надав показання в суді першої інстанції, що на нього чинився будь - який тиск, в матеріалах справи відсутні та потерпілим про таку обставину не заявлялося.

Водночас, щодо доводів апеляційної скарги про порушення права захисника на перехресний допит, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час першого допиту потерпілого ОСОБА_9 26 березня 2024 року адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що діють в інтересах обвинуваченого, були присутні в судовому засіданні та в повній мірі реалізовували своє право на перехресний допит. Проте, під час повторного допиту потерпілого 18 квітня 2024 року, один із захисників був відсутній. При цьому, на початку вказаного судового засідання, з?ясовувалася думка учасників провадження щодо можливості продовження розгляду справи за його відсутності, що ніким не заперечувалося. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у ході судового розгляду, позиція сторони захисту має бути узгодженою між адвокатами, що беруть участь у судовому розгляді в інтересах однієї особи та, власне, особою, яку вони представляють. Тож, відсутність одного із захисників при повторному допиті потерпілого, за умови реалізації його права на перехресний допит при первинному допиті та присутності іншого захисника, не може свідчити про порушення такого права сторони захисту в цілому і, відповідно, порушення права обвинуваченого на захист.

Також, доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні клопотання захисника про виклик та допит як свідка лікаря-травматолога Любешівської багатопрофільної лікарні ОСОБА_12 , то апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вказане клопотання було предметом розгляду суду першої інстанції, який під час судового розгляду повністю обґрунтував таку відмову, визнавши такий допит недоцільним.

З огляду на викладене та із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви на її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Отже, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено жодних правових підстав для призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це просить сторона захисту.

Разом з тим, як убачається із оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і дані про його особу, не визнання вини, ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність такої обтяжуючої обставини, як вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, хоча й обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, однак лише на стадії апеляційного розгляду.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду не вбачає в поведінці обвинуваченого щирого каяття та, відповідно, підстав для зміни оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання та застосування ст. 75 КК України, як того просить обвинувачений у поданих змінах до апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, виду і строку призначеного обвинуваченому покарання, та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Зважаючи на викладене апеляційні вимоги захисників обвинуваченого, при їх перевірці апеляційним судом, свого підтвердження не знайшли і підстав ставити під сумнів обґрунтованість та законність оскарженого вироку не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 26 березня 2025 року стосовно останнього- без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді: