Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2026 року м. Рівне

Справа № 569/2319/26

Провадження № 11-сс/4815/67/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2026 року про повернення її заяви за фактом незаконного затримання, поданої в порядку ст.206 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2026 року повернуто заяву ОСОБА_5 за фактом незаконного затримання, поданої в порядку ст.206 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що оскільки заявник не є затриманою особою в розумінні кримінального процесуального законодавства, тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що слідчий суддя в порушення вимог ст.206 КПК України безпідставно повернув її заяву без розгляду. Зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі наведено норми права, які не стосуються обставин її заяви та порядку, встановленого ст.206 КПК України, зокрема безпідставним, на її думку, є посилання суду на Закони України «Про правовий режим воєнного стану», а також «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з відсутністю прийнятого після 18 травня 2024 року Президентом України Указу про оголошення загальної мобілізації.

Просить витребувати від Відповідачів документи, які стосуються правомірності їх дій. При відсутності таких скасувати ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 03 Лютого 2026 року та направити її на новий розгляд до суду першої інстанції, або задовольнити її заяву в порядку ст.206 КПК України в повному обсязі з метою негайного припинення катувань Людини і вжиття необхідних судових заходів для забезпечення безпеки Людини (забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження, доручення відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві (у тому числі щодо пограбування).

Будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, заявниця та прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про поважність причин своєї неявки суду не повідомила і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавала, прокурор до початку апеляційного розгляду надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів судового провадження вбачається, що до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України, в якій ставиться питання про звільнення ОСОБА_6 , який, на її думку, незаконно утримується у ІНФОРМАЦІЯ_1 під арештом внаслідок його затримання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до змісту оскарженої ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 не є затриманою особою в розумінні кримінального процесуального законодавства, тобто не утримується під вартою, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються. При цьому зазначив, що у разі порушення прав чи інтересів заявника службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_2 при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельник проти України» зазначив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи та звільнення такої особи.

Зокрема, ч.2 ст.206 КПК України передбачено, що слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно ч.3 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України..

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Із змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_6 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст.208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст.207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність у нього повноважень, визначених КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України заяви, поданої не в рамках кримінального провадження.

Як вбачається із змісту заяви, у даному випадку має місце незгода заявника із діями посадових осіб ТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією.

Колегія суддів зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України заяви, поданої не в рамках кримінального провадження.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.304 КПК України, скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 подала заяву, яка не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про повернення заяви особі, яка її подала.

Колегія суддів не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2026 року про повернення заяви ОСОБА_5 за фактом незаконного затримання, поданої в порядку ст.206 КПК України, залишити без зміни, а її апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3