Справа № 521/3453/25
Номер провадження:1-кп/521/969/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Хаджибейського районного суду м.Одеси обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001629 від 22.11.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою одружений, неофіційно працевлаштований автомеханіком на СТО, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001629 від 22.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявила клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням на підставі ст.46 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти клопотання.

Прокурор заперечив клопотання, вважав за доцільне відмовити у задоволення клопотання у зв`язку із невідповідністю нормам ст.46 КК України.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

У відповідності ст.12 КК України, кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК України є тяжким злочином.

Згідно ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч 2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Враховуючи думку учасників судового провадження, норму ст.46 КК України, тяжкість покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням на підставі ст.46 КК України.

Судом поставлено на обговорення питання про можливість призначення справи до судового розгляду.

Прокурор вважає, що даний обвинувальний акт підсудний Хаджибейському районному суду м.Одеси, підстав для повернення обвинувального акту прокурору не має і справа може бути призначена до розгляду.

Учасники судового провадження не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Під час підготовчого судового засіданні суд не вбачає, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст.284 КПК України. Також суд не знаходить підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Дане кримінальне провадження підсудне Хаджибейському районному суду міста Одеси згідно правил підсудності, передбачених ст.32 та ст.33 КПК України.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.4-8 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт затверджений прокурором і відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Відповідно до ст.316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду. Судовий розгляд має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Окрім того, в ході судового розгляду власник майна ОСОБА_6 заявив клопотання про скасування арешту майна накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського (Малиновського) районного суду від 26.11.2024 року, а саме з транспортного засобу «KIA Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Дослідивши клопотання власника майна, вислухавши думку учасників які не заперечували проти клопотання, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання про скасування арешту майна з наступних підстав.

У відповідності ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

В ході досудового розслідування, у кримінальному провадженні за №0001629 від 22.11.2024 року, ухвалою слідчого судді Хаджибейського (Малиновського) районного суду від 26.11.2024 року, а саме з транспортного засобу «KIA Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_1 із забороною відчуження, розпорядження, користування.

Постановою слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області вищезазначений транспортний засіб визнано речовим доказом.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 01.03.2024 року, автомобіль «KIA Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Арешт на вищезазначене майно було накладено слідчим суддею з метою збереження вищезазначеного майна, яке має доказове значення для встановлення всіх обставин злочину.

На теперішній час власник вищезазначеного /арештованого/ майна ОСОБА_6 жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні не має.

У постанові від 18.09.2013 у справі №6-92цс13 Верховний Суд зазначив, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та дотриманням фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в ст.1 Першого протоколу, де йдеться про досягнення обґрунтованої пропорційності між ужитими заходами та метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Слідчий в судовому засіданні не обґрунтував можливості (необхідності) використання вищезазначеного майна, як доказу у кримінальному провадженні, окрім того, не було доведено, що вищезазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі могли бути об`єктом кримінально протиправних дій чи набуті кримінально протиправним шляхом (частина перша статті 98 КПК України). Вказані обставини є лише припущеннями.

Окрім цього, позбавлення третіх осіб права розпоряджатися вищезазначеним майном за умови недоведеності його причетності до вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються у кримінальному провадженні №0001629 від 22.11.2024 року та їх невідповідності критеріям ст. 98 КПК України є втручанням у право мирно володіти своїм майном.

Даючи оцінку відповідно до ч.2 ст.173 КПК України розумності та співрозмірності обмеження права власності ОСОБА_6 , завданням кримінального провадження №0001629 від 22.11.2024 року, а також наслідкам арешту майна для його власника, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність визначених статтею 170 КПК України правових підстав для арешту майна на даному етапі кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 46, 98, 171,174,284, 314, 315, 316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням на підставі ст.46 КК України відмовити.

Обвинувальний акт, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначити до судового розгляду одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Хаджибейського районного суду міста Одеси на 25.02.2026 року на 16 годину 10 хвилин.

Клопотання власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна, за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001629 від 22.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського (Малиновського) районного суду від 26.11.2024 року, а саме з автомобіля «KIA Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 01.03.2024 року належить ОСОБА_6 .

Повернути ОСОБА_6 , вищезазначене як особисте майно.

В судове засідання викликати сторони по справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1