Справа № 308/5321/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявниці ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в режимі відеоконференції матеріали клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Клопотання обґрунтоване тим, що заявниця з 17.07.2018 перебуває під вартою у зв`язку з тим, що вироком суду першої інстанції від 08.02.2022 відносно неї застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Між тим, апеляційний перегляд вироку не відбувся, а матеріали кримінального провадження втрачено, у зв`язку з чим тримання під вартою набуло характеру безстрокового та свавільного позбавлення волі, що суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання заявниці, ризики, передбачені ст. 177 КПК України з огляду на тривалість строку її перебування під вартою та відсутність судового розгляду втратили свою актуальність.

У судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання заперечив, просив залишити його без задоволення.

У судовому заявниця клопотання підтримала, просила його задовольнити та змінити застосований щодо неї запобіжний захід.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та АСДС КП «Д-3» Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на таке.

Суд встановив, що за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 08.02.2022 по справі №654/4735/18, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України

Цим вироком їй призначено остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна та до набрання ним законної сили відносно заявниці застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд з`ясував, що вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 08.02.2022 по справі №654/4735/18 було оскаржено в апеляційному порядку.

Ухвалою від 23.04.2024 Херсонський апеляційний суд повернув апеляційну скаргу на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2022 року разом з матеріалами Голопристанського районного суду Херсонської області по кримінальному провадженню до Херсонського міського суду Херсонської області для належного виконання вимог ч. 1 ст. 397 КПК.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу (п. 4 ч. 1 ст. 539 КПК України).

Відповідно до положень ст. 523 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.

Суд вказує на те, що приписи ст. 532 КПК України регламентують порядок набрання законної сили судовими рішенням у кримінальному процесі.

За загальним правилом, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк для оскарження вироку, якщо інше не передбачено КПК України, становить тридцять днів з дня його проголошення.

Отже, зі спливом 30-денного строку для апеляційного оскарження вирок вважатиметься таким, що набрав законної сили.

Таким чином, у тих випадках, коли вирок суду не було оскаржено в апеляційному порядку, відповідний вирок набирає законної сили.

У свою чергу, ч. 2 ст. 532 КПК України унормовує випадки, коли вирок суду все ж таки було оскаржено.

У такому разі вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, правові наслідки за ч. 1 ст. 532 КПК України та за ч. 2 цієї ж статті диференціюються в залежності від того, чи було оскаржено відповідний вирок в апеляційному порядку.

Суд вважає, що для цілей правозастосування у ч. 2 ст. 532 КПК України йдеться, зокрема, про випадки не будь-якого подання апеляційної скарги, а про ситуації, коли апеляційну скаргу подано в межах строку, передбаченого процесуальним законом.

Такий висновок зумовлений самим фактом існування застереження, передбаченого ч. 3 ст. 532 КПК України, згідно з яким вирок вважатиметься таким, що не набрав законної сили лише в тому разі, якщо строк на апеляційне оскарження буде поновлено.

Якщо припустити, що будь-яке оскарження вироку, в тому числі й поза строком для апеляційного оскарження, саме по собі має наслідком те, що раніше ухвалений вирок вважатиметься таким, що не набрав законної сили, то приписи ч. 3 ст. 532 КПК України фактично втрачають свій зміст.

У тому випадку, коли за наслідками оскарження вироку апеляційний суд не знайде підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження спірний вирок вважатиметься таким, що набрав законної сили за правилом ч. 1 ст. 532 КПК України.

Суд встановив, що вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 08.02.2022 по справі №654/4735/18 дійсно було оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду.

Разом із тим, судом не здобуто доказів оскарження вироку суду першої інстанції в межах строку на апеляційне оскарження, відведеного процесуальним законом.

Натомість лише ухвалами від 23.04.2024 та від 15.01.2025 апеляційні скарги та клопотання про поновлення строку на оскарження вироку Голопристанського районного суду Херсонської області поверталися до Херсонського міського суду Херсонської області для належного виконання вимог ч. 1 ст. 397 КПК України.

Обставин, які би свідчили про те, що строк на апеляційне оскарження в даному випадку було поновлено, судом не встановлено.

З огляду на викладене суд констатує, що вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 08.02.2022 по справі №654/4735/18 вважається таким, що набрав законної сили.

За таких обставин суд доходить до переконання про те, що посилання заявниці на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, втратили актуальність є непереконливими, адже в даному випадку де-факто здійснюється відбування призначеного покарання за вироком, що набрав законної сили.

При цьому, обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд констатує про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, а тому в задоволенні досліджуваного клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 184, 331, 369 - 372, 376, 392 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1