Справа № 686/7143/25
Провадження № 1-кп/686/180/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000087 від 20.01.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмільник, Вінницької області, українця, громадянина України, із вищою освітою, лікаря офтальмолога КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» Хмельницької обласної ради, неодруженого, осіб на утриманні не має, зареєстрованого за місцем проживання та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

установив:

17.01.2025 ОСОБА_10 , з метою отримання інформації про можливість отримання його сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого наявні вродженні стійкі розлади зору, статусу «дитина - інвалід» разом із останнім прибули до лікаря офтальмолога КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кабінет якого знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94.

Цього ж дня, за вказаних вище обставин, в ході зустрічі з ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повідомив ОСОБА_10 , що він використовуючи свої зв`язки та маючи можливість впливу на директора та його заступника з медичної частини КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, а також на голову та членів лікарсько-консультативної комісії КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР посприяє у оформленні ними медичних документів щодо отримання малолітнім ОСОБА_11 статусу дитини - інваліда, та надання медичного висновку про дитину - інваліда, за умови передання йому неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 1 500 доларів США за вплив на директора та його заступника з медичної частини КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, а також на голову та членів лікарсько-консультативної комісії КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР щодо оформлення ними медичних документів для отримання малолітнім ОСОБА_11 статусу дитини - інваліда, та надання медичного висновку про дитину - інваліда, а у іншому випадку прийняття рішення щодо надання статусу дитина - інвалід ОСОБА_11 прийнято не буде.

Окрім того, під час цієї розмови ОСОБА_6 повідомив, що 29.01.2025 ОСОБА_10 необхідно буде з`явитися до нього для додаткової консультації.

Виконуючи попередню домовленість, 29.01.2025 ОСОБА_10 прибув до кабінету лікаря офтальмолога КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, що за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94, з метою додаткової консультації в ОСОБА_6 де останній під час розмови з ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел щодо отримання неправомірної вигоди, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, підтвердив, необхідність передачі йому неправомірної вигоди в розмірі 1500 доларів США з метою здійсненням ним впливу на директора та його заступника з медичної частини КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, а також на голову та членів лікарсько-консультативної комісії КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР щодо оформлення ними медичних документів щодо отримання малолітнім ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 статусу дитини - інваліда, та надання медичного висновку про дитину - інваліда, після проведення лікарсько-консультативної комісії КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, яка відбудеться 30.01.2025.

В подальшому, 30.01.2025 близько 15 год. 06 хв., ОСОБА_6 , знаходячись на другому поверсі в коридорі КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, після проведення лікарсько-консультативної комісії, надав дружині ОСОБА_10 - ОСОБА_12 , форму індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів №39 від 30.01.2025 та медичний висновок №39 від 30.01.2025 відносно ОСОБА_11 .

У свою чергу, 30.01.2025 близько 15 год. 37 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на третьому поверсі в ординаторській хірургічного відділення КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, зустрівшись із ОСОБА_10 , діючи умисно, отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 1500 доларів США, за здійсненням ним впливу на директора та його заступника з медичної частини КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, а також на голову та членів лікарсько-консультативної комісії КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР щодо оформлення ними медичних документів щодо отримання малолітнім ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 статусу дитини - інваліда, а саме надання медичного висновку №39 від 30.01.2025 відносно ОСОБА_11 про дитину - інваліда, індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів №39 від 30.01.2025

Після цього злочинні дії ОСОБА_6 були викриті працівниками правоохоронних органів на місці події.

Указаними діями, які полягали у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави (зловживання впливом), ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав, частково заперечивши факт вимагання неправомірної вигоди, не погодився із кваліфікацією його дій за ч.3 ст.369-2 КК України та уважає, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.354 КК України, тобто одержання працівником підприємства, установи чи організації, який не є службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення будь-яких дій з використанням становища, яке він займає, у якому щиро кається. Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_10 він знає із 2021 року, оскільки він звертався для лікування його сина ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_13 підтвердив, що дійсно отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1500 доларів США проте цих коштів у ОСОБА_10 він не вимагав та сприйняв ці кошти як подяку за виявлений професіоналізм та чуйність то пацієнта, у якого після лікування були значні покращення, а також за представлення малолітнього ОСОБА_11 на комісії як лікуючий лікар без наміру впливу на ЛКК. На запитання чи відомо було йому те, що ОСОБА_10 має надати йому грошові кошти ОСОБА_6 відповів ствердно, проте зазначив, що їхню суму визначив свідок ОСОБА_10 ОСОБА_6 додав, що об`єктивний стан малолітнього ОСОБА_11 підпадав під можливість установлення йому статусу дитини-інваліда, проте вимоги щодо тривалості лікування протягом 5 років щодо амбліопії на одному оці (діагноз Н53.0) відповідно до пункту 2 підпункту 2.4 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України №454/471/516 від 08.11.2001, дотримані не були. Проте, йому стало шкода дитину та він під час засідання комісії цього не повідомив.

Сторона захисту крім цього, заперечуючи кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.369-2 КК України наголошувала на незаконності встановлення малолітньому ОСОБА_11 статусу дитини-інваліда у зв`язку із наведеними обставинами, що виключає у діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки вимагання неправомірної вигоди. Разом із цим,у зв`язку із фіксацією у матеріалах негласних слідчих (розшукових) (далі -НСРД) розмови ОСОБА_10 і з його дружиною ОСОБА_14 під час якої ОСОБА_10 повідомив, що плани змінюються та щоб вона була на комісії, а ОСОБА_10 лише привезе гроші, а також зафіксовані запитання ОСОБА_10 про те, чи ОСОБА_14 виключила на шиї «цю штуку» та «візьми виключ цю штуку» свідчать про ознаки провокації злочину.

Обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, тобто одержання ним неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави (зловживання впливом),підтверджуються безпосередньо, у хронологічному порядку, дослідженими судом доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що його син ОСОБА_11 має з народження проблеми із зором. На скільки він пам`ятає діагноз, то це ПТОЗ. У 2018 році дитині робили операцію у м.Києві, після чого продовжували лікування. У лікарні в с.Ярмолинцях ОСОБА_10 повідомили, що його сину за медичними показаннями можливо оформити статус дитини-інваліда для отримання соціальної допомоги. Із лікарем ОСОБА_6 ОСОБА_10 познайомився у 2024 році у з в`язку із необхідністю лікування сина. Тоді ж ОСОБА_10 поцікавився у ОСОБА_6 чи можна сину надати статус дитини-інваліда, на що ОСОБА_6 спочатку відповів, що ні, а потім повідомив, що 1500 доларів США тоді будемо говорити. На це ОСОБА_10 повідомив, що про таке порадиться з дружиною. Пройшло більше ніж півроку та на початку 2025 року ОСОБА_10 знову звернувся до лікаря ОСОБА_6 для проходження сином лікування під час якого поцікавився, чи їхня розмова про можливість оформити дитині статус дитини-інваліда за 1500 доларів США ще у силі, на що ОСОБА_6 відповів ствердно та для вирішення цього питання ще на два тижні продовжив курс лікування, під час якого готував документи для надання малолітньому ОСОБА_11 статусу дитини-інваліда, зазначивши що повпливає на комісію, на її голову для цього. ОСОБА_10 додав, що він уважає, що сплачувати грошові кошти за оформлення його дитині статусу дитини-інваліда не є нормальним, тому він порадився із дружиною та вирішив звернутися до правоохоронного органу - Служби безпеки України. У подальшому діяв під контролем правоохоронного органу і після засідання комісії 30.01.2026 близько 15 год. дістав із своєї сумки неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США у кабінеті на третьому поверсі та поклав їх на стіл. ОСОБА_6 це бачив, ОСОБА_10 йому подякував, вони з ОСОБА_6 потиснули один одному руки і ОСОБА_10 пішов. На запитання за що конкретно ОСОБА_10 надав грошові кошти ОСОБА_6 , він відповів, що «за групу інвалідності».

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка щодо наявності у її сина ОСОБА_11 захворювання, пов`язаного із зором надала аналогічні ОСОБА_10 показання та додала, що сина лікували, у нього діагностували ПТОЗ, тобто опущену повіку. Син був прооперований, проте, хвороба залишилася та вони продовжили лікування. В лікарні В с.Ярмолинцях,Хмельницького району цікавилися щодо групи інвалідності для дитини, на що їм повідомили, що з цим питанням треба звертатися до їхнього лікуючого лікаря. На запитання чи відомо свідку ОСОБА_14 про виліковність хвороби сина, свідок відповіла, що можливо зробити ще одну операцію,але це не гарантує того, що у дитини буде повністю відкрите око та він матиме нормальний зір. Щодо необхідності передачі грошових коштів ОСОБА_6 за встановлення сину статусу дитини-інваліда, ОСОБА_14 зазначила, що їй це відомо зі слів чоловіка ОСОБА_10 , який у подальшому звернувся до правоохоронного органу. Натепер ОСОБА_14 у зв`язку із встановленням сину статусу дитини-інваліда, ОСОБА_14 отримує соціальну допомогу від держави. На запитання чи можливо було би установити сину указаний статус дитини-інваліда без надання за це грошових коштів, ОСОБА_10 відповіла, що знайшла би іншого офтальмолога у іншій лікарні, проходили би обстеження. А у даному випадку без лікаря ОСОБА_6 вони би зазначений статус дитині не оформили;

показаннями допитаного свідка ОСОБА_15 який зазначив, що працює заступником директора з лікувальної роботи КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР та був членом лікарсько-консультативної комісії, ОСОБА_6 представляв малолітнього ОСОБА_11 як лікуючий лікар. Комісії було надана вся медична документація, яка була заповнена лікарем ОСОБА_6 , малолітній ОСОБА_11 теж був оглянутий комісією. Комісією був наданий висновок Форма-080 про надання малолітньому ОСОБА_11 статусу дитини - інваліда. Також додав, що авторитет лікаря ОСОБА_6 не впливає на рішення комісії.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_16 , яка є колегою ОСОБА_6 по роботі, була членом лікарсько-консультативної комісії, зазначила, що не пам`ятає що малолітньому ОСОБА_11 встановлювали статус дитини - інваліда, так як засідання комісії відбуваються за графіком два рази на тиждень і хто саме буде отримувати інвалідність комісії не відомо і з документами комісія знайомиться в той самий день коли засідання комісії. Лікуючий лікар завжди представляє хворого і розповідає комісії всю історію хвороби та діагноз, якщо комісії, щось не зрозуміло лікуючому лікарю ставляться питання. За результатами лікарсько-консультативної комісії складається протокол та висновок Форма-080, який підписується усіма членами комісії.

Свідок ОСОБА_17 у своїх показаннях під час допиту в судовому засіданні зазначила, що перебуває з ОСОБА_6 в робочих стосунках і виконувала функцію секретаря лікарсько-консультативної комісії. Пам`ятає, що ОСОБА_11 - це хлопчик якого представляв лікар ОСОБА_6 . Вона складала протокол, в якому було зазначено: склад комісії, лікуючого лікаря, відомості про пацієнта його діагноз. Всі надані документи переглядаються головою і членами лікарсько-консультативної комісії. Медичний висновок підписується директором, заступником і лікуючим лікарем. Значення лікуючого лікаря на комісії - це озвучення діагнозу хворого та надання пояснень у разі поставлених питань.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_18 , яка працює директором КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР зазначила, що перебуває з ОСОБА_6 в робочих стосунках, лікар ОСОБА_6 перебуває в її підпорядкуванні. Повідомила, що була свідком того, що в лікарні проводилися слідчі дії стосовно лікаря ОСОБА_6 , але що саме сталося їй спочатку не було відомо, дізналася увечері. Лікуючий лікар на комісії доводить, що стан дитини потребує статусу інваліда. Прохальної частини під час представлення лікарем пацієнта на лікарсько-консультативній комісії як такої не існує і те, що вважає лікар не є доказом для лікарсько-консультативної комісії. Без медичної картки і пояснень лікаря члени лікарсько-консультативної комісії не можуть прийняти рішення.

Свідок ОСОБА_19 , яка працює завідувачем педіатричного відділення №3 КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР зазначила, що перебуває з ОСОБА_6 в робочих стосунках. Повідомила, що вона була в складі лікарсько-консультативної комісії як голова комісії. Лікар ОСОБА_6 представляв пацієнта ( ОСОБА_11 ) і все що стосується оформлення, вона перевіряла всі дані: історію хвороби, яка оформлюється лікуючим лікарем; амбулаторну карту, де всі дані пацієнта та вклеєні виписки, медичний висновок (форма-80), де зазначається дані дитини, хто опікун підстава оформлення інвалідності дитині, термін дії, який підписується всіма членами комісії.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується:

- повідомленням заступника начальника Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області від 20.01.2025 про виявлення ознак кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 368 та ч. 3 ст. 369-2 КК України (т.1, а.к.п.56-57);

- заявою ОСОБА_10 від 20.01.2025 про вжиття заходів до лікаря ОСОБА_6 , який за оформлення його дитині інвалідності вимагав 1500 доларів США (т.1, а.к.п.58);

- протоколом обшуку від 30 січня 2025 року за результатом його проведення у кабінеті (ординаторській) хірургічного відділення на 3 поверсі КНП «ХОДЛ», де були виявлені передані ОСОБА_10 ОСОБА_6 у якості неправомірної вигоди грошові кошти купюрами по 100 доларів США в кількості 15 шт. на загальну суму 1500 доларів США, серед яких одна купюра номіналом 100 доларів США: серія МВ27634136Р, одна купюра номіналом 100 доларів США серія LL35192775А; 2. Імітаційні (несправжні) купюри номіналом 100 доларів США у кількості 13 шт. серії КВ46279860І; ( т.1, а.к.п.62-70);

- протоколом огляду предметів та документів від 13.02.2025, згідно з яким проведено огляд грошових коштів, які 30.01.2025 на підставі ухвали слідчого судді вилучені в кабінеті (ординаторської) хірургічного відділення на 3 поверсі КНП «ХОДЛ»: 1. Купюри номіналом 100 доларів США: серія МВ27634136Р, серія LL35192775А; 2. Імітаційні (несправжні) купюри номіналом 100 доларів США у кількості 13 шт. серією КВ46279860І ( т.1, а.к.п.73);

- протоколом огляду документів від 25.02.2025, відповідно до якого був проведений огляд документів, вилучених 30.01.2025 під час проведення обшуку у приміщенні ординаторського хірургічного відділення на 3 поверсі КНП «ХОДЛ», а саме: виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_11 , 2017 р.н. із Ярмолинецької центральної районної лікарні; блокнот білого кольору із зображенням у вигляді ока по центру, який містить щоденні чорнові записи, починаючи з 17.07 по 07.02 (з першого по п`ятдесят четвертий аркуш) із зазначенням дати, часу та прізвища на 112 аркушах ( т.1, а.к.п.74-84);

- протоколом затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.01.2025, згідно з яким він був затриманий близько 15 год. 41 хв., за адресою м. Хмельницький вул. Кам`янецька, 94 КНП «ХОДЛ» в порядку ст. 208 КПК України;

- медичним висновком (форма №80) № 39 про дитину інваліда віком до 18 років від 30.01.2025 відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписаного директором ОСОБА_18 , заступником директора з медичної частини ОСОБА_15 та лікуючим лікарем ОСОБА_6 ( т.1, а.к.п.116-117);

- формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 39 від 30.01.2025 відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підписом ОСОБА_6 та голови ЛКК ОСОБА_20 ( т.1, а.к.п.118-119);

наказом № 98-к головного лікаря «Хмельницька обласна дитяча лікарня» від 31.08.2018 про прийняття на роботу ОСОБА_6 на посаду лікаря-офтальмолога дитячого поліклініки-стажиста та лікаря-офтальмолога дитячого стаціонару-стажиста з 31.08.2018 та посадовими інструкціями ( т.1, а.к.п.122-137);

- наказом № 137-к головного лікаря КНП«Хмельницька обласна дитяча лікарня» від 28.11.2018 про переведення ОСОБА_6 на посаду лікаря-офтальмолога дитячого (код за КП ДК 003:2010 - 2221,2 код ЗКППТР 20383) 0,75 ст. поліклініки та 0,25 ст. та стаціонару з 29.11.2018 ( т.1, а.к.п.121);.

- наказом від 01.01.2025 №45 директора КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» «Про затвердження складу лікарсько-консультативної комісії», та наказом №45-1 від 01.01.2025 «Про затвердження Положення ЛКК», додатком до якого є Положення про ЛКК ( т.1, а.к.п.148-155).

У постанові про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 29 січня 2025 року прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_21 постановив в період часу з 29.01.2025 упродовж 30 діб провести негласну слідчу (розшукову) дію з використанням заздалегідь ідентифікованих грошових коштів у іноземній валюті в сумі 200 доларів США та імітаційні кошти в іноземній валюті в сумі 1 тисяча 300 доларів США, шляхом передачі ОСОБА_10 обумовленої суми 1500 доларів США ОСОБА_6 , доручивши провести цю негласну слідчу (розшукову) дію заступнику начальника управління СБУ в Хмельницькій області ( т.1, а.к.п.198-201).

На виконання постанови та доручення прокурора були виготовлені несправжні (спеціальні імітаційні) засоби візуально схожі на грошові кошти, про що складений відповідний протокол (т.1, а.к.п.204).

Відповідно до протоколу огляду заявника та вручення йому грошових коштів перед початком проведення негласної слідчої (розшукової ) дії - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 30.01.2025, купюри номіналом 100 доларів США: серія МВ27634136Р, серія LL35192775А; 2. Імітаційні (несправжні) купюри номіналом 100 доларів США у кількості 13 шт. серією КВ46279860І було вручено ОСОБА_10 (т.1, а.к.п.205-209).

Згідно із заявами ОСОБА_10 від 20.01.2025 та ОСОБА_12 від 22.01.2025 вони надали добровільну згоду на проведення відносно них негласних слідчих ( розшукових) дій (т.1, а.к.п.60-61);

Обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення зафіксовані у протоколах негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД).

Зустрічі ОСОБА_6 із ОСОБА_10 зафіксовані у протоколах про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи від 22.01.2025, з додатком до них DVD-R диском, відповідно до яких 21.01.2025 у період з 10 год. 44 хв. по 10 год. 47 хв. в приміщенні кабінету офтальмолога Хмельницької обласної дитячої поліклініки (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94) ОСОБА_10 питає ОСОБА_6 про оформлення інвалідності його дитині, і як бути на рахунок грошей, на що ОСОБА_6 відповів, що все в четвер 30 січня 2025 (т.1, а.к.п.213-219).

У протоколі про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи від 29.01.2025 з додатком до нього DVD-R диском, зафіксовано, що 29.01.2025 у період з 09 год. 59 хв. по 10 год. 11 хв. в приміщенні кабінету офтальмолога Хмельницької обласної дитячої поліклініки (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94) відбулась зустріч між ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 під час якої обговорювали як треба поводити себе та що говорити на комісії (т.1, а.к.п.220-226).;

Протоколами про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи від 31.01.2025 з додатком DVD-R диском, зафіксовано, що 30.01.2025 у період з 13 год. 39 хв. по 14 год. 37 хв. в приміщенні Хмельницької обласної дитячої поліклініки (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94) та у період 14 год. 37 хв. по 14 год. 51 хв. в приміщенні кабінету офтальмолога Хмельницької обласної дитячої поліклініки (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94), відбулась зустріч між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 під час якої обговорювали куди треба занести документи, щоб отримувати виплату на дитину якій встановлено інвалідність і коли прийти наступного разу на огляд (т.1, а.к.п.227-233);

Відповідно до протоколу про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи від 31.01.2025 з додатком DVD-R диском, 30.01.2025 у період з 15 год. 00 хв. по 15 год. 37 хв. в приміщенні кабінету офтальмолога Хмельницької обласної дитячої поліклініки (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94) відбулась зустріч між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , де ОСОБА_10 запитує ОСОБА_6 як все пройшло, нащо останні відповів, що він все розказав дружині. Потім ОСОБА_10 запитує: «Як домовлялись, півтори?». ОСОБА_6 відповідає: «Звісно». ОСОБА_10 передає грошові кошти та ОСОБА_6 зазначає, щоб через півроку мають його відвідати, бо записи мають бути і вони прощаються (т.1, а.к.п.234-239).

Протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 31.01.2025, (час початку 14 год. 40 хв. та час закінчення 15 год. 30 хв.) з додатком до нього DVD-R диск зафіксовано, що ОСОБА_10 передано купюри номіналом 100 доларів США: серія МВ27634136Р, серія LL35192775А; 2. імітаційні (несправжні) купюри номіналом 100 доларів США у кількості 13 шт. серією КВ46279860І. Після вручення грошових коштів ОСОБА_10 о 15 год. 00 хв. 30.01.2025 почав рух в напрямку Хмельницької обласної дитячої поліклініки з метою передачі грошових коштів ОСОБА_6 .

Після проведення зустрічі та передачі грошових коштів ОСОБА_6 в приміщенні ординаторської хірургічного відділення Хмельницької обласної дитячої поліклініки (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94) ОСОБА_10 вирушив у напрямку вулиці Депутатської. Далі ОСОБА_6 разом із грошовими коштами був затриманий у порядку ст.208 КПК України (т.1, а.к.п.246-248).

Телефонні розмови ОСОБА_6 із ОСОБА_10 зафіксовані у протоколах про хід та результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 31.01.2025, відповідно до яких:29.01.2025 о 10 год. 53 хв. на абонентський номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , зателефонував абонентський номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 , де ОСОБА_10 запитує про комісію та на рахунок грошей коли приносити, на що ОСОБА_6 відповів, що приносити на завтра (день коли відбудеться комісія) 30.01.2025 о 15 год. 01 хв. на абонентський номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , зателефонував абонентський номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 , де ОСОБА_10 повідомив, що хоче підійти до ОСОБА_6 , на що ОСОБА_6 відповів, щоб він його чекав на третьому поверсі у відділенні 30.01.2025 о 15 год. 20 хв. на абонентський номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , зателефонував абонентський номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 , де ОСОБА_10 сказав, що він чекає ОСОБА_6 , на що ОСОБА_6 відповів, що нехай чекає бо він на зборах (т.1, а.к.п.242-245, т.2 а.к.п.30-33).

Процесуальні підстави проведення НСРД підтверджуються ухвалами слідчого судді Хмельницького апеляційного суду від 21 січня 2025 року №191т, №193т та від 27 січня 2025 року №296т про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (т.1, а.к.п.185-186, 189-191, 195-196).

Досліджені судом докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб його вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності є достатніми та доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави (зловживання впливом), поєднане з вимаганням такої вигоди.

Разом із цим, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні вказаних дій, поєднане саме з вимаганням неправомірної вигоди не знайшло свого підтвердження належними, достовірними та достатніми доказами.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 09.07.2024 року (справа № 464/233/22) для кваліфікації дій за ч. 3 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, визначальним є з`ясування наявності в діях винної особи однієї з таких ознак, як погроза вчиненням або не вчиненням особою дій, які можуть завдати шкоди законним правам чи інтересам іншої особи, яка пропонує, обіцяє або надає їй неправомірну вигоду, а також необхідним є з`ясування, наскільки ці погрози для іншої особи були реальними й такими, що дійсно могли завдати шкоди її законним правам чи інтересам, або створення винною особою таких умов, за яких інша особа вимушена була пропонувати, обіцяти чи надати їй неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам для себе або своїх законних інтересів.

Зміст та характер дій, які полягають у вимаганні неправомірної вигоди, при кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 369-2 КК України мають бути зазначені в обвинувальному акті та у вироку суду.

Так, у обвинувальному акті не зазначено в яких саме діях ОСОБА_6 полягало вимагання неправомірної вигоди. Відсутнє у обвинувальному акті розкриття умов, які створив ОСОБА_6 та за яких ОСОБА_10 вимушено погодився на передання неправомірної вигоди.

Заперечив такі обставини в суді і ОСОБА_6 , який вказав, що жодних грошових коштів не вимагав у ОСОБА_10 , не змушував його надати грошові кошти, хоча визнав факт їх прийняття.

У свою чергу свідок ОСОБА_12 зазначила, що надання сину статусу дитини-інваліда на її думку можна було ю здійснити шляхом проходження лікування та звернення до іншого лікаря, тому у даному випадку без ОСОБА_6 цього зробити не вдалося би.

Повідомлений свідком ОСОБА_10 факт запевнення з боку ОСОБА_6 про те, що він за 1500 доларів США повпливає (вирішить питання) щодо надання ЛКК його сину ОСОБА_11 статусу дитини-інваліда на переконання суду не є достатнім для висновку про кваліфікуючу ознаку вимагання в діях обвинуваченого.

У судовому засіданні прокурор ствердив, що вимагання неправомірної вигоди з боку ОСОБА_6 полягало в тому, що останній створив умови передання правомірної вигоди ОСОБА_10 який був змушений погодитись на ці вимоги, оскільки в іншому випадку статус дитини інваліда малолітньому ОСОБА_11 не нададуть.

Проте, відповідно до параграфу 3 глави 4 розділу 1 та положень ч. 7 ст. 97 КПК ці пояснення прокурора під час судового розгляду не є доказами у кримінальному провадженні.

Разом із цим, свідок ОСОБА_10 надав суду показання про те, що ОСОБА_6 йому повідомив у 2024 році, що за 1500 доларів США можливо надати ОСОБА_11 статус дитини-інваліда та він з цього приводу мав порадитись з дружиною.

З того часу ОСОБА_10 міг звернутися до іншого лікаря та/або лікувального закладу для проходження лікування з подальшим оформленням документів для встановлення інвалідності дитині, що підтвердила його дружина ОСОБА_12 .

Отже, у цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення або намір вчинити обвинуваченим таких дій, за яких особа не повинна була, а вимушена дати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам.

Не підтверджено факту зазначеного в обвинуваченні вимагання ОСОБА_6 грошових коштів у ОСОБА_10 17.01.2025 та 29.01.2025 і іншими дослідженими судом доказами, у тому числі дослідженими матеріалами НСРД.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України, скільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.369-2 КК України як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави (зловживання впливом).

Обґрунтування відхилення позиції сторони захисту.

Щодо твердження сторони захисту про те, що у діях ОСОБА_6 відсутня кваліфікуюча ознака вимагання, оскільки малолітньому ОСОБА_11 незаконно установлений статус дитини-інваліда, оскільки відповідно до пункту 2 підпункту 2.4 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України №454/471/516 від 08.11.2001, дотримані не були, то суд зазначає, що у цій справі суд не вбачає підстав для аналізу та оцінки законності надання малолітньому ОСОБА_11 зазначеного статусу, оскільки суду не надано будь-яких належних та достовірних доказів, що підтверджують такі твердження захисту. Крім цього, не надані суду і відомості щодо скасування висновку ЛКК відносно ОСОБА_11 про встановлення йому інвалідності.

Разом із цим, суд зазначає, що у діях ОСОБА_6 відсутня ознака вимагання із інших, наведених вище підстав.

Крім цього, злочин, передбачений ст. 369-2 КК України, є злочином з формальним складом, який визнається закінченим: а) у разі одержання неправомірної вигоди - з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди; б) у разі пропозиції здійснити вплив за таку вигоду - з моменту надходження такої пропозиції, тобто доведення її змісту до відома особи, до якої звертається посередник, незалежно від того, чи погодилася особа, до якої він звернувся, з такою пропозицією.

Отже, оскільки виконання чи невиконання особою, яка одержує неправомірну вигоду відповідних дій перебуває за межами об`єктивної сторони даного злочину, відповідальність настає незалежно від того, до чи після вчинення цих дій було одержано неправомірну вигоду, була чи не була вона обумовлена до їх вчинення, виконала чи не виконала ця особа обумовлене, збиралася чи ні вона це робити.

Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, має кваліфікуватись за ч. 2 ст.369-2КК України незалежно від того, коли був здійснений вплив (до чи після одержання неправомірної вигоди), чи мав місце такий вплив і чи планувала особа, особа-посередник здійснювати відповідний вплив.

На цьому акцентував увагу також Верховний Суд у своїй постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 516/32/17, провадження № 51-1076км22.

У зв`язку із цим суд відхиляє позицію обвинуваченого щодо відсутності у нього наміру впливати на прийняття рішення щодо надання ОСОБА_11 статусу дитини-інваліда.

Щодо аргументів сторони захисту про провокацію вчинення злочину.

Захист ствердив, що у зв`язку із фіксацією у матеріалах негласних слідчих (розшукових) (далі - НСРД) розмови ОСОБА_10 і з його дружиною ОСОБА_14 під час якої ОСОБА_10 повідомив, що плани змінюються та щоб вона була на комісії, а ОСОБА_10 лише привезе гроші, а також зафіксовані запитання ОСОБА_10 про те, чи ОСОБА_14 виключила на шиї «цю штуку» та «візьми виключ цю штуку» вбачаються ознаки провокації злочину, оскільки особа не працівник правоохоронного органу не може володіти знаннями як включається чи виключається спеціальний технічний засіб, а зміна планів за вказівкою зафіксованої на НСРД особи на ім`я « ОСОБА_22 » свідчать про те, що ця особа керувала процесом, який передував подальшій передачі грошових коштів ОСОБА_6 .

На підтвердження цього захисник ОСОБА_8 долучив складений ним протокол огляду ходу результатів проведення НСРД зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 14.10.2025, на якому зафіксовані зазначені розмови 20.01.2025 та їх зміст відповідає дослідженим судом аудіозаписам з матеріалів НСРД.

Разом із цим суд зазначає, що відомості про спеціальні технічні засоби, призначені для негласного отримання інформації, є державною таємницею відповідно до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України 23 грудня 2020 року № 38 та відомості про номенклатуру, фактичну наявність спеціальних технічних засобів чи спеціальної техніки: устаткування, апаратури, приладів, пристрів, програмного забезпечення, препаратів та інших виробів, призначених (спеціально розроблених, виготовлених, запрограмованих або пристосованих) для негласного отримання інформації, що розкривають найменування, принцип дії чи експлуатаційні характеристики технічних засобів розвідки, спеціальних технічних засобів чи спеціальної техніки, призначених для здійснення та забезпечення оперативно-розшукової, контррозвідувальної чи розвідувальної діяльності, володіння якими дає змогу зацікавленій стороні впливати на її результати, що створює загрозу національним інтересам і безпеці.

Право обмеження на розкриття у кримінальному провадженні відомостей, визначених ст. 246 КПК, обумовлено віднесенням їх до державної таємниці та потребою у нерозголошенні таємних методів розслідування злочинів. На це звернув увагу і Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2024 року у справі справа №303/1425/18, провадження № 51-4852км18.

Отже, можливість чи відсутність можливості включати/виключати спеціальний технічний засіб особою, яка погодилася на конфіденційне співробітництво чи проведення з нею інструктажу з цього приводу не свідчить про ознаки провокації злочину.

ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, 20 лютого 2018 року, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року). Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо:

- були активні дії правоохоронних органів;

- з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину (наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування);

- злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

Вплив правоохоронного органу на хід подій з використанням НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину, коли цей орган лише приєднується до протиправної діяльності, а не ініціює її, повинен розцінюватися не як провокація, а як таємна робота, що не містить ознак зловживань з огляду на обов`язок правоохоронних органів протидіяти злочинам.

За відсутності ознак послідовного цілеспрямованого схиляння до кримінального правопорушення та наявності інформації про самостійну попередню підготовку винного до його вчинення сам по собі факт відповідної пропозиції не дає достатніх підстав для висновку, що звернення конкретної особи мало вирішальний вплив на формування злочинного наміру та що в іншому випадку злочин не було би вчинено.

Фактично про провокацію злочину може йтися тоді, коли правоохоронні органи штучно створили ситуацію, з метою спонукати особу до вчинення злочину. Однак якщо правоохоронні органи лише долучилися до фіксації і розслідування на певному етапі розвитку подій, зокрема після подання особою заяви про вчинення злочину, то це свідчить про їх пасивну роль, яка проявилася лише у належній фіксації вчинюваного кримінального правопорушення.

В контексті практики ЄСПЛ сам по собі факт передачі незаконної матеріальної винагороди з відома та під контролем правоохоронних органів не свідчить про провокацію вчинення злочину, а направлений на документування злочинної діяльності.

Отже, перебування ОСОБА_10 під контролем правоохоронного органу не є провокацією злочину, оскільки указане відбувалося у процесуальний спосіб на підставі негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту.

Відповідно до практики ЄСПЛ Суд визнає необґрунтованими заяви щодо провокації кримінального правопорушення й не розглядає їх по суті, коли заявник заперечує факт вчинення ним правопорушення та одночасно заявляє про провокацію (рішення від 08 липня 2021 року у справі "Берлізев проти України", заява № 43571/12, § 46). У тій справі ЄСПЛ визнав непослідовним заперечення заявником вчинення злочину та одночасне висунення ним скарги, про те що його спровокували його вчинити.

Загалом у провадженнях, в яких йдеться про можливу провокацію злочину, необхідно враховувати чи існували відносини між надавачем і одержувачем неправомірної вигоди безвідносно до правоохоронних органів, чи існували питання, у вирішенні яких був зацікавлений надавач неправомірної вигоди і які міг або обіцяв вирішити одержувач неправомірної вигоди до того, як правоохоронним органам стало відомо про ці факти. Така інформація дозволить зробити висновок про вплив правоохоронних органів на хід подій і, як наслідок, про наявність або відсутність ознак провокації злочину.

Фактично про провокацію злочину може йтися тоді, коли правоохоронні органи штучно створили ситуацію, з метою спонукати особу до вчинення злочину. Однак якщо правоохоронні органи лише долучилися до фіксації і розслідування на певному етапі розвитку подій, зокрема після подання особою заяви про вчинення злочину, то це свідчить про їх пасивну роль, яка проявилася лише у належній фіксації вчинюваного кримінального правопорушення.

Відповідно до зафіксованого в матеріалах НСРД спілкування ОСОБА_6 із ОСОБА_10 жодних схилянь, умовлянь обвинуваченого, переконання,щоб він отримав неправомірну вигоду немає. Аргументи захисника проте, що ОСОБА_6 неодноразово відмовляв у сприянні оформлення групи інвалідності, а тому є ознаки провокації, спростовуються дослідженими матеріалами кримінального провадження та установленою хронологією подій про те, що малолітній ОСОБА_11 раніше лікувався у ОСОБА_6 , а розмова про грошові кошти була ще у 2024 році.

Вищенаведені докази, показання самого ОСОБА_6 свідчать, що це не штучно створена правоохоронними органами ситуація.

Заразом суд зазначає, що ОСОБА_6 визнав вчинення ним, кримінального правопорушення з іншою правовою кваліфікацією, передбаченою ч.3 ст.354 КК України, тому твердження захисту про те, що він був спровокований на його вчинення суд уважає непослідовною позицію захисту.

Щодо визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.354 КК України та позиції захисту щодо необхідності кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону.

У постанові ОП ККС ВС від 29 березня 2021 року у справі № 554/5090/16-к зроблено висновок про те, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК, може бути будь-яка особа, яка в уяві того, хто здійснює підкуп, здатна здійснити реальний вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування. При цьому, оскільки диспозиція ч. 2 ст. 369-2 КК текстуально не конкретизує характеру впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави, поняттям впливу охоплюється в тому числі використання дружніх, родинних, особистих стосунків з особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тощо.

Законодавець жодним чином не обмежує зміст поняття «вплив» лише «впливом з використанням влади або службового становища», який є лише одним із способів вчинення цього злочину. Такий вплив полягає в тому, що службова особа завдяки своєму становищу вживає заходів до вчинення дій іншими особами (непідпорядкованими їй і які не перебувають від неї в службовій залежності), де використовує службовий авторитет, свої зв`язки зі службовими особами, інші можливості, обумовлені займаною посадою або обіцяє здійснити такий вплив.

Для кримінально правової оцінки дій особи за ч. 2 ст. 369-2 КК необхідно встановити можливість суб`єкта цього діяння потенційно здійснити вплив на інших осіб, у здійсненні якого зацікавлений той, хто передає неправомірну вигоду.

Отже, відповідальність за ч. 2 ст. 369-2 КК настає за умови, що особа одержує неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення іншою, визначеною статтею КК особою.

На указане звернув увагу Верховний Суд також у постанові від 21 травня 2024 року у справі № 686/8627/22, провадження № 51-72км24.

Відповідно до частини 3 статті 354 КК України прийняття пропозиції, обіцянки або одержання працівником підприємства, установи чи організації, який не є службовою особою, або особою, яка працює на користь підприємства, установи чи організації, неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення будь-яких дій з використанням становища, яке займає працівник на підприємстві, в установі чи організації, або у зв`язку з діяльністю особи на користь підприємства, установи чи організації, в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, або в інтересах третьої особи.

З диспозиції вказаної норми Закону убачається, що особа, яка не є службовою, але працює на користь підприємства приймає неправомірну вигоду за вчинення чи невчинення будь-яких дій із використанням становища, яке займає працівник.

Тобто кримінальна відповідальність настає тоді, коли особа отримавши неправомірну вигоду вчинила будь-які дії, використовуючи своє становище, приймаючи одноосібно рішення, або ж не вчиняючи будь-які дії, які входять у коло повноважень цієї особи.

Натомість кримінально-правовий характер дій особи, передбачений ч.2 ст.369-2 КК України як було зазначено, становить одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення іншою, визначеною статтею КК особою.

Як установив суд, метою звернення ОСОБА_10 до обвинуваченого було лікування та подальше встановлення його дитині - ОСОБА_11 статусу дитини-інваліда, а грошові кошти необхідно було сплатити як повідомив свідок ОСОБА_10 «за групу інвалідності».

У вказаній справі установлено, що ОСОБА_6 був лікарем ОСОБА_11 під час його стаціонарного лікування, проте отримав неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США саме за вирішення питання надання статусу дитини-інваліда, рішення про яке він не уповноважений приймати, хоч і представляв ОСОБА_11 під час засідання лікарсько-консультативної комісії.

Указане на переконання суду виключає можливість кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.354 КК України.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає його осудним та таким, який підлягає кримінальній відповідальності за вчинене.

Згідно з положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.

Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Суд зазначає, що індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, яка вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та не має судимостей, неодружений, не перебуває під спостереженням у лікаря нарколога, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, має багато відзнак за професійну діяльність, провів численні, у тому числі складні оперативні втручання, є єдиним оперуючим лікарем серед трьох дитячих офтальмологів у КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня».

Обставиною, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому суд не установив

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суд ураховує позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та до належності процесуальної поведінки сторона обвинувачення претензій не мала. Під час судового розгляду ОСОБА_6 обов`язків належної явки до суду також не порушував.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З урахуванням викладених обставин, беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, усі в сукупності обставини кримінального провадження та їх поєднання, ураховуючи особу обвинуваченого, який уперше вчинив кримінальне правопорушення, суд вважає що його не слід позбавляти волі, та уважає можливим призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу.

Санкція ч.2 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у виді штрафу в розмірі від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Відповідно до ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тобто, призначаючи особі покарання за ч. 2ст. 369-2 КК України у виді штрафу необхідно враховувати положення ч. 2 ст. 53 КК України та вирішувати питання про визначення штрафу у розмірі, не меншому за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.369-2 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85 000 грн. (вісімдесят п`ять тисяч гривень).

Таке покарання на переконання суду відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, буде необхідним і достатнім як для його виправлення, так і для попередження нових злочинів та відповідає принципам індивідуалізації покарання та основним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50, 65 КК України і є справедливим.

Підстав для призначення обвинуваченому альтернативного,суворішого виду покарання, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, зокрема у виді позбавлення волі, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та положення ст. 65 КК України, немає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.174 КПК України арешт, накладений ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року (справа № 686/2602/25) на вилучені у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung S21+» сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , всередині із сім-картами оператора «Київстар» НОМЕР_1 та оператора «Лайф» НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Samsung А70» темно-синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , всередині із сім-карткою оператора «Київстар» НОМЕР_8 та від 07 лютого 2025 року (справа № 686/2602/25) на грошові кошти у кількості 15 шт., купюрами по 100 доларів США, за номерами: MB 27634136P - 1 шт., LL35192775A - 1 шт., КВ46279860І - 13 шт.; харчову плівку, якою були обмотані грошові кошти та блокнот синьо-білого кольору у якому знаходились грошові кошти, які були вилучені 30.01.2025 під час проведення обшуку за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 94. слід скасувати, оскільки потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 закінчився, сторона обвинувачення з відповідним клопотанням про його продовження не зверталася, не убачає й суд підстав до набрання вироком законної сили застосовувати до обвинуваченого будь-який запобіжний захід.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85 000 грн. (вісімдесят п`ять тисяч гривень).

Речові докази:

- Купюри номіналом 100 доларів США: серія МВ27634136Р, серія LL35192775А, передані на зберігання до АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до акта прийому-передачі майна на зберігання - повернути Управлінню Служби безпеки України у Хмельницькій області.

13 (тринадцять ) імітаційних (несправжніх) купюр номіналом 100 доларів США у серії КВ46279860І, харчову плівку (квитанція порядковий номер 647 від 20.01.2025) -знищити.

Виписку на ім`я ОСОБА_11 на 1 арк.( квитанція порядковий номер 647 від 20.01.2025) повернути володільцю.

Блокнот синьо-білого кольору квитанція порядковий номер 647 від 20.01.2025) , мобільний телефон марки «Samsung S21+» сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , всередині із сім-картами оператора «Київстар» НОМЕР_1 та оператора «Лайф» НОМЕР_5 та мобільний телефон марки «Samsung A70» темно-синього кольору, IМЕI1: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 , всередині із сім-карткою оператора «Київстар» НОМЕР_8 - повернути ОСОБА_6 .

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року та від 07 лютого 2025 року (справа № 686/2602/25) на речові докази -скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_23