Справа№ 953/5987/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхуватка, Чутівського району, Полтавської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, який перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів відділення розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів спеціального призначення штабної роти 4-го батальйону оперативного призначення, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 НГУ полковника ОСОБА_6 № 85 від 15.03.2023 року старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 НГУ та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 НГУ полковника ОСОБА_7 №66 від 11.03.2023 року - старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця (помічника кулеметника) 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення 5 батальйону оперативного призначення ВЧ НОМЕР_2 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, старший солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби на посаді стрільця (помічника кулеметника) 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення 5 батальйону оперативного призначення ВЧ НОМЕР_2 , 04.06.2024 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 04.06.2024 о 11 годині 30 хвилин командиром НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення ( НОМЕР_4 бригада оперативного призначення) військової частини НОМЕР_2 НГУ майором ОСОБА_8 , вишикувано особовий склад НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 НГУ, в тому числі старшого солдата ОСОБА_5 у тимчасовому місці дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_2 та усно доведено й роз`яснено винесене ним бойове розпорядження №06/640дск від 03.06.2024, а саме: «З метою виконання бойового розпорядження командира 4 БОП (ЗВРез ОТУ «Харків») 3 бригади оперативного призначення НГУ № 06/31 КСП Черкаські Тишки від 03.06.2024. Командирам підрозділу наказано: «Висунутись до 14:00 04.06.2024 на вогневі позиції які знаходяться на північно-східних околицях населеного пункту Липці із завданням пошуково-штурмових дій та покращення тактичного положення наших військ, а також відбиття контр-наступальних дій противника та не допустити його прориву в глибину оборони.

Будучи невдоволеним наказом щодо висування у напрямку в районі північно-східних околицях населеного пункту Липці Харківської області для подальшого виконання спеціального бойового завдання, старший солдат ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати у напрямку в районі північно-східних околицях населеного пункту Липці Харківської області для подальшого виконання спеціального бойового завдання за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_2 НГУ.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю, щиро каявся, та пояснив, що дійсно він, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 НГУ полковника ОСОБА_6 № 85 від 15.03.2023 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 НГУ. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 НГУ полковника ОСОБА_7 №66 від 11.03.2023 року його було призначено на посаду стрільця (помічника кулеметника) 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення 5 батальйону оперативного призначення ВЧ НОМЕР_2 . 04.06.2024 о 11 годині 30 хвилин командиром НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення ( НОМЕР_4 бригада оперативного призначення) військової частини НОМЕР_2 НГУ майором ОСОБА_8 було вишикувано особовий склад НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 НГУ у тимчасовому місці дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_2 та усно доведено й роз`яснено винесене ним бойове розпорядження №06/640дск від 03.06.2024, а саме: «З метою виконання бойового розпорядження командира 4 БОП (ЗВРез ОТУ «Харків») 3 бригади оперативного призначення НГУ № 06/31 КСП Черкаські Тишки від 03.06.2024. Командирам підрозділу було наказано: «Висунутись до 14:00 04.06.2024 на вогневі позиції які знаходяться на північно-східних околицях населеного пункту Липці із завданням пошуково-штурмових дій та покращення тактичного положення наших військ, а також відбиття контр-наступальних дій противника та не допустити його прориву в глибину оборони». Однак, він відмовився виконувати наказ та вибувати у напрямку в районі північно-східних околицях населеного пункту Липці Харківської області для подальшого виконання спеціального бойового завдання за призначенням.

Крім того, обвинувачений повідомив, що з 18.02.2025 та по теперішній час він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів відділення розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів спеціального призначення штабної роти 4-го батальйону оперативного призначення.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.

Так, ст. 402 КК України передбачає відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

В даному випадку безпосереднім об`єктом злочину є установлений порядок підлеглості.

З об`єктивної сторони це кримінальне правопорушення вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу.

Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

Відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.

Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі, який віддається письмово, усно або іншим способом. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось). Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.

Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватись не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно.

Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.

Отже, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, доведена у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Як особа ОСОБА_5 на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, раніше не судимий, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів відділення розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів спеціального призначення штабної роти 4-го батальйону оперативного призначення.

Відповідно до довідки № 154/С медичної ВЛК ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВСУ по Запорізькій області, ОСОБА_5 , має захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Придатний до військової служби.

До суду надійшов лист в/ч НОМЕР_1 , в якому командир в/ч НОМЕР_1 повідомляє, що за час проходження служби солдат ОСОБА_5 зарекомендував себе з позитивної сторони. Небайдужий до проблем побратимів у військовому колективі. Готовий виконувати бойові завдання в обстановці, що пов`язана з високим ризиком для життя та здоров`я. Просить призначити солдату ОСОБА_5 покарання не пов`язане з триманням під вартою з можливістю повернення до в/ч НОМЕР_1 з метою подальшого проходження військової служби та виконання бойових завдань за призначенням.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень обрати покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, передбаченої ч. 4 ст. 402 КК України.

Суд зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, є небезпечним тяжким військовим злочином, оскільки вчинене під час широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України і введеного воєнного стану, посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі й породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, а отже, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

Наявність однієї обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відомості, викладені у листі командира в/ч НОМЕР_1 та надання обвинуваченим визначальних показань істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим при призначенні остаточного покарання у суду немає правових підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання.

Разом з цим, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його позитивну посткримінальну поведінку, а саме усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки та наміру в подальшому суворо дотримуватись закону, що на думку суду, також істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд вважає за можливе призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, за якою він обвинувачується.

Отже, на переконання суду, призначення такого покарання обвинуваченому ОСОБА_5 буде відповідати вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає положенням ст. 65 КК України.

Суд також враховує позиції Верховного Суду, викладені в постановах у справі №750/2773/22 (провадження №51-3061км22) від 22.12.2022 та у справі №726/78/23, (провадження №51-1772км23) від 11.07.2023, з яких вбачається, що кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби свідчать про підвищену суспільну небезпечність, оскільки можуть призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, а тому застосування іншого покарання ніж позбавлення волі, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення таких дій.

Термін відбуття покарання слід обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 або з моменту прибуття останнього до місць відбуття покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 04.06.2024 по 07.06.2024, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення, за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді застави слід залишити без змін, до набрання цим вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Термін відбуття покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 або з моменту прибуття останнього до місць відбуття покарання.

У строк відбування покарання ОСОБА_5 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 04.06.2024 по 07.06.2024, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення, за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді застави залишити без змін, до набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1