ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/602/26 Справа № 201/2288/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , діючої в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 20 лютого 2026 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000830 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 20 лютого 2026 року клопотання слідчогов рамках кримінального провадження № 0000830 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, про арешт майна задоволено. Накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , а саме : квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом позбавленням права володіння, користування, відчуження та розпорядження зазначеним майном.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 є необхідним для виконання цілей кримінального провадження, зокрема їх використання під час досудового розслідування з метою уникнення можливості його відчуження, що впливатиме на повне та об`єктивне проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_7 . Зазначає про неповідомлення її про розгляд клопотання, що є порушенням принципу змагальності сторін. Зауважує про приховування слідчим ключової обставини явку з повинною іншої особи, що ставить під сумнів факт причетності ОСОБА_7 до інкримінуємого їй правопорушення. Вказує, що арешт накладено формально, лише через санкцію статті, яка не є автоматичною підставою для арешту всього майна особи. Зазначає, що слідчим не доведено, що квартира є знаряддям злочину, набута злочинним шляхом, або що існує реальний ризик відчуження. Звертає увагу на непропорційність та надмірне втручання у право власності.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваної, які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідноч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Частиною 4 ст. 173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Як убачається з матеріалів справи, слідчим відділенням ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000830 за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: наданні представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України ОСОБА_7 в ході спілкування з представником іноземної держави співробітником ФСБ РФ ОСОБА_10 надала останньому добровільну згоду на надання допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом збору та передачі останньому інформації в мобільному застосунку «Telegram» під обліковим записом « ОСОБА_11 », зареєстрованого на номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 , під ім`я користувача « ОСОБА_12 » про розміщення підрозділів та військової техніки однієї з військових частин СОУ.

При цьому громадянка України ОСОБА_7 усвідомлювала, що передана нею інформація буде використана іноземною організацією - ФСБ РФ для проведення підривної діяльності проти України.

О 15 год. 30 хв. 06.01.2026 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

06.01.2026 громадянці України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: наданні представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваній ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1999, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, № 5-99-170405, на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та у випадку доведеності її вини суд може призначити їй покарання у виді конфіскації майна, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про достатність правових підстав для накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками слідчого судді в частині заборони підозрюваній ОСОБА_7 користування вищезазначеним майном, оскільки вони суперечать вимогам ч. 4 ст. 173 та ч. 12 ст. 170 КПК України.

Будь-які данні, що ОСОБА_7 використовує зазначене майно без законних на те підстав, матеріали провадження не містять.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що співвласником зазначеної квартири є також ОСОБА_13 .

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді в частині заборони користування підозрюваній ОСОБА_7 майном: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню та відмові прокурору у задоволенні клопотання в цій частині. В іншій частині ухвала слідчого судді слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 20 лютого 2026 року в частині заборони користування підозрюваній ОСОБА_7 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати та відмовити прокурору у задоволенні клопотання в цій частині.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: