Справа № 643/7160/25
Провадження № 1-кп/643/381/26
УХВАЛА

10.03.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000390 від 12.02.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Салтівського районного суду міста Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

У кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого продовжено до 03.04.2026.

Відповідно до п. 2.42 Засад використання автоматизованої системи документообігу Салтівського районного суду міста Харкова від 03.02.2026, у випадку тимчасової неможливості здійснювати правосуддя в зв`язку з відпусткою, тимчасовою непрацездатністю судді, перебуванням у нарадчій кімнаті у кримінальних провадженнях, в яких застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені розділом ІІ КПК України, термін дії яких закінчується під час відсутності судді або розгляд яких має здійснюватися у передбачені КПК України строки, відповідне клопотання розподіляється автоматизовано на іншого суддю зі збереженням єдиного унікального номеру справи з подальшим роз`єднанням ОСК від основної ОСК на кримінальне провадження. У разі неможливості розгляду клопотань, передбачених розділом ІІ КПК України, головуючим при колегіальному розгляді справи (за його відсутності), таке клопотання розглядається іншим суддею зі складу колегії суддів, в порядку черговості, що зафіксований у протоколі автоматизованого розподілу (суддів - членів колегії), а за відсутності члена колегії або обох членів колегії, розгляд клопотання здійснюється головуючим у справі. Такий порядок розгляду вказаних клопотань застосовується також у разі призначеного запасного судді.

Оскільки член колегії - суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_6 тимчасово не може здійснювати правосуддя, в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (перебуває на лікарняному), розгляд клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, здійснюється головуючим у справі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України встановлені при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, та усно заявили клопотання про зміну обвинуваченому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Зазначили, що обвинувачення є недоведеним, всі свідки по справі допитані судом і тому відсутній ризик впливу на них, також прокурором не доведено ризик переховування обвинуваченого від суду. Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що у нього критично погіршився стан здоров`я, в умовах СІЗО йому не надається медична допомога. А тому просять повторно провести медичне обстеження обвинуваченого, який тримається під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», з метою встановлення його стану здоров`я.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, подали до суду заяви про подальший розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що повністю узгоджується із санкціями як ч. 1 ст. 114-1 так і ч. 3 ст. 15 п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та замаху на особливо тяжке кримінальне правопорушення за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні як тяжкого кримінального правопорушення так і у вчиненні замаху на особливо тяжке кримінальне правопорушення за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою його уникнення, може вчинити дії направлені на переховування від суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 , враховуючи, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, а також вчинені з посяганням на найбільшу соціальну цінність - життя людини, суд вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Таким чином, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на який вказує прокурор, який було враховано судом при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшився та його існування не закінчилось.

В той же час, суд доходить висновку про недоведення стороною обвинувачення ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме впливу на свідків, оскільки свідки у вказаному кримінальному провадженні вже допитані судом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної поведінки обвинуваченого та вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З наведених вище підстав суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисників щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Також, колегія суддів вважає, що продовження строку утримання під вартою ОСОБА_4 виправдано тим, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, відповідно до ст. 206 КПК України, яка має назву «Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини», кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є в тому числі охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, до яких в тому числі відноситься обвинувачений.

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України» зазначено, що стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Суд допускає, що медична допомога, яка доступна в установах системи виконання покарань, не завжди може бути на тому ж рівні, що й в найкращих громадських медичних закладах. Проте держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (див. рішення у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 94, ECHR 2000-XI); див. також "Хуртадо проти Швейцарії" (Hurtado v. Switzerland), рішення від 28 січня 1994 року, Серія A, №280-A).

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання медичної частини № 27 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях повторно провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою встановлення стану його здоров`я та у разі потреби надати ОСОБА_4 необхідну медичну допомогу відповідно до стану здоров`я останнього.

Керуючись ст. ст. 177, 189-191, 206, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашні арешт - відмовити.

Продовжити застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.05.2026.

Зобов`язати медичну частину № 27 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях (м. Харків, вул. Нетіченська, буд. 14) повторно провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 , який тримається під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» (м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 99), з метою встановлення стану здоров`я ОСОБА_4 . У разі потреби надати ОСОБА_4 необхідну медичну допомогу відповідно до стану здоров`я останнього.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11.03.2026.

Головуючий суддя ОСОБА_1