Житомирський апеляційний суд
Справа №294/2235/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/213/26
Категорія ч.1 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000188 за апеляційною скаргою прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Любарського районного суду Житомирської області від 05 серпня 2025 року, яким затверджено угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_11 ,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Миропіль Дзержинського району Житомирської області, жителя: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- відповідно до затвердженої угоди визнано винним за ч.1 ст.286-1 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України, яке узгоджене сторонами у вигляді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Чуднівського районного суду від 17 липня 2023 року № 294/1439/23 на мопед марки «DELTA EX50QT-B», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_10 та автомобіль марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_11 - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави понесені по справі процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів згідно висновку від 21.08.2023 за №СЕ-19/106-23/9130-ІТ в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривень; згідно висновку від 21.08.2023 за №СЕ-19/106-23/9043-ІТ в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривень; згідно висновку від 21.08.2023 за №СЕ-19/106-23/9042-ІТ в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривень; згідно висновку від 15.09.2023 за №СЕ-19/106-23/11556-ІТ в сумі 2390 (дві тисячі двісті дев`яносто) гривень.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 13 липня 2023 року близько 11 години 45 хвилин, ОСОБА_11 будучи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки DAEWOO LANОS реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рухаючись вказаним транспортним засобом по вулиці Павла ІІІпити в с.Вільшанка Житомирського району Житомирської області в напрямку вул.Центральної на прямій ділянці дороги зі швидкістю більше 56,6 км/год, де дозволена швидкість руху транспортних засобів не більше 50 км/год, поблизу приміщення магазину «Продукти», що розміщене під №50 по вулиці Центральній, ОСОБА_11 , в порушення вимог пунктів 12.4, 12.9 (б), 14.6 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, (далі - Правил) не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху та здійснив обгін на перехресті вулиць Павла Шпиги та Центральної, під час виконання якого здійснив зіткнення правою кутовою частиною переднього бамперу керованого ним автомобіля із лівою центральною частиною мопеда марки «DELTA EX50QL- В» р.н. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда марки «DELTA EX50QT-B» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої гомілки, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але викликали тривалий розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст.286-1 КК України, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

18 червня 2025 року потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_11 на підставі ст.ст. 468, 469, 471, 473, 474 КПК України уклали угоду про примирення, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_11 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, а потерпілий не має жодних матеріальних претензій.

Відповідно до даної угоди потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_11 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно в повному обсязі визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_11 за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, а саме: у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

В апеляційній скарзі прокурор Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_11 скасувати та направити справу на новий розгляд у суд першої інстанції.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що поза увагою суду залишились ті обставини, що хоча протиправними діями ОСОБА_11 і спричинена шкода потерпілому ОСОБА_10 , однак ця шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт безпеку руху та експлуатації транспорту.

Зазначає, що у вироку, суд першої інстанції, не надав оцінку з приводу переваги приватним інтересом над суспільним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, заперечення захисника та обвинуваченого на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, згідно вимог статті 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду наведених вимог закону судом першої інстанції було дотримано.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Статтею 471 КПК України процесуально визначено зміст угоди про примирення, в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Як вбачається з матеріалів провадження, 18 червня 2025 року між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_11 було укладено угоду про примирення, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_11 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, шкоду потерпілому не заподіяно та щиро розкаявся в скоєному, добровільно відшкодував завдані збитки.

Також, в даній угоді потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_11 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно в повному обсязі визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_11 за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, оскільки обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, засуджує свою поведінку, а саме: у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.(т.2 а.с.48-52)

В свою чергу, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, є обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненому визнав повністю, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Крім того, потерпілий ОСОБА_10 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

Відповідно ж до ч.ч.1, 3 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Суд першої інстанції переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За результатами перевірки матеріалів провадження та оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що зміст угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, умови та порядок її укладення відповідають вимогам ст.ст.469, 472 КПК України, підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови в затверджені угоди не встановлено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2018 року (справа № 756/11661/17), при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) злочинів суд має не тільки керуватись вимогами статей 468, 469, 474 КПК України, а й встановити, чи не суперечить зміст такої угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні інтереси.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зміст укладеної між потерпілим потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_11 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм статей 469,474 КПК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів із підстав, які чітко визначені кримінальним процесуальним законом, а саме ч. 3 ст. 394 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК України не можуть бути предметом розгляду, виходячи з вимог п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України про те, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскарженим прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Аналогічну позицію висловлено колегією ККС ВС у справі №756/2340/23 провадження №51-4436км24 постанова від 10.04.2025 р.

Посилання прокурора на порушення вимог ст.46 КК України на думку колегії суддів не ґрунтується на законі, оскільки не йдеться про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Твердження прокурора, в суді апеляційної інстанції про неврахування судом першої інстанції особи обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП виходять за межі поданої апеляційної скарги, про ці обставини прокурор в суді першої інстанції також не вказував, таких доказів не надавав, а тому ці обставини, виходячи з меж апеляційного розгляду не можуть бути підставою для скасування вироку суду.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі прокурора не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Любарського районного суду Житомирської області від 05 серпня 2025 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: