Справа №613/485/26 Провадження № 1-кс/613/136/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року. Слідчий суддя Богодухівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідого СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухова Харківської області, українця, громадянина України, з повною загально - середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , який проходить службу на посаді механіка водія першої гармати першого самохідного артилерійського взводу другої самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 345 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000412 від 04.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2025 № 9 старшого солдата ОСОБА_7 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від «06» січня 2025 року № 1-РС на посаду механіка-водія першої гармати першого самохідного артилерійського взводу другої самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з «09» січня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують солдата ОСОБА_7 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, старший солдат ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Досудовим розслідуванням встановлено, що постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 20 листопада 2024 року у справі № 613/1544/24 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців 17 (сімнадцять) днів.

Однак, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Богодухівського районного суду Харківської області від 20 листопада 2024 року, яка набрала законної сили 30 листопада 2024 року, ігноруючи виконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, у порушенні ст. 129-1 Конституції України, в частині обов`язковості судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищевказаного судового рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду з наступних підстав:

03 серпня 2025 року близько 23 години 10 хвилини ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки ВАЗ моделі 21124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Залужанська, м. Богодухів, Харківської області, був зупинений працівниками СРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області для перевірки документів за порушення правила дорожнього руху, а саме не працюючу ліву передню фару, після цього останніми було встановлено факт позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами та винесено стосовно останнього постанову серії ЕНА № 5380221 від 03.08.2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Крім того, 11 березня 2025 року близько 09 години 00 хвилин, поліцейський сектору реагування патрульної поліції Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_8 , спільно із інспектором сектору реагування патрульної поліції Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 , на підставі графіку чергування працівників СРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, перебуваючи у форменому одязі, поверх якого розмішувалися спеціальні жетони з індивідуальними номерами, що видаються поліцейським, що посвідчують їх належність до органів, закладів та установ Національної поліції України, підтверджують повноваження, встановлені Законом України «Про Національну поліцію», у складі екіпажу групи реагування патрульної поліції Богодухівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, використовуючи службовий автомобіль SKODA KAMIQ, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », заступили в добовий наряд, та згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», розпочали виконання своїх службових завдань із забезпечення публічної безпеки та порядку в м. Богодухові та Богодухівському районі Харківської області.

Того ж дня, о 21 годині 22 хвилини на планшетний логістичний пристрій надійшло повідомлення зі служби 102 надійшло повідомлення за фактом домашнього насильства за адресою: АДРЕСА_2 .

11 березня 2026 року близько 21 години 40 хвилин поліцейський сектору реагування патрульної поліції Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_8 , спільно із інспектором сектору реагування патрульної поліції Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 на службовому автомобілі SKODA KAMIQ, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » прибули за вищевказаною адресою та в цей момент з домоволодіння вибіг ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, почав поводити себе агресивно, висловлювати своє невдоволення в бік поліцейських та кулаками правої та лівої руки почав бити у водійське скло службового автомобіля.

У подальшому, за вищевказаних обставин у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень поліцейському Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень поліцейському Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_7 , діючи умисно, з мотивів неповаги до авторитету правоохоронних органів, перешкоджаючи їх нормальній діяльності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у ході виконання працівником Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, який перебував на службі, своїх службових повноважень, відчинив водійські двері службового автомобіля SKODA KAMIQ, реєстраційний номер « НОМЕР_3 » та розуміючи, що перед ним знаходиться працівник поліції, який одягнений у формений одяг та виконує свої службові обов`язки, ігноруючи вимогу працівників поліції заспокоїтись, раптово наніс поліцейському сектору реагування патрульної поліції Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старшому сержанту поліції ОСОБА_8 , близько три удари кулаком правої та лівої руки зігнутої в кулак в область обличчя.

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому поліцейському сектору реагування патрульної поліції Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старшому сержанту поліції ОСОБА_8 , спричинено тілесне ушкодження у вигляді синця на губі, яке відповідно до висновку судово медичного експерта № 12-14/43-БГ/26 від 12 березня 2026 року за ступенем тяжкості кваліфікується як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 , у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами :

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , та свідка ОСОБА_9 які підтвердили факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ОСОБА_8 ;

- протоколом затримання ОСОБА_7 від 12.03.2026 відповідно до якого останнього було затримано у порядку ст. 208 КПК України одразу після вчинення кримінального правопорушення;

- висновком судово медичної експертизи № 12-14/43-БГ/26 від 12 березня 2026 відповідно до якого у ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді синця на губі, який за ступенем тяжкості кваліфікується як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження;

- показами свідка ОСОБА_10 , яка підтвердила факт вчинення неправомірний дій ОСОБА_7 відносно працівників поліції;

- протоколом огляду відеозапису від 12.03.2026 відповідно до якого було оглянуто відеозаписи з боді камер поліцейських, де зафіксовано вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 стосовно працівників поліції;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які підтвердили факт керування ОСОБА_7 транспортного засобу будучи позбавленим права керування;

- довідкою ГСЦ МВС відповідно до якої посвідчення водія ОСОБА_7 було вилучене на підстава ч.1 ст. 130 КУпАП та рішення Богодухівського районного суду від 08.05.2017 року.

- постановою Богодухівського районного суду від 20.11.2024 відповідно до якої ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила факт позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду предмету та зняття з нього інформації від 05.03.2026 відповідно до якого під час огляду мобільного телефону ОСОБА_7 було встановлено, що у застосунку ДІЯ маються виконавчі провадження та судові рішення стосовно останнього, у яких маються несплачені штрафи та рішення щодо позбавлення права керування транспортними засобами.

З урахуванням викладеного в діях ОСОБА_7 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення-злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили та ч. 2 ст. 345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

З урахуванням зібраних в ході розслідування доказів, 12.03.2026 о 18 годині 35 хвилини затриманому ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 345КК України.

Одночасно, допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_7 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, заперечував про обставини викладені вище, відмовився від дачі показань, керуючись статтею 63 Конституції України.

Слідчий вважає, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, здійснювати вплив на потерпілого і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування підтверджується на думку слідчого тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382, ч. 2 ст. 345 КК України, та у випадку доведеності вини останнього, міра покарання що може бути застосована до нього складатиме до п`яти років обмеження волі або позбавленням волі на той самий строк.

Крім того, ОСОБА_7 є військовослужбовцем, та, враховуючи проведення бойових дій на території України, ВЧ, в якій він проходить військову службу, в будь-який час може змінити місце дислокації, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України. Крім того, суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання.

Ризик впливу на потерпілого і свідків підтверджується тим, що показання надані на стадії досудового розслідування судом не беруться до уваги при судовому розгляді провадження, тому є достатні підстави вважати, що у разі не обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , останній може незаконно вплинути на зазначених осіб з метою надання ними свідчень на його користь, що може призвести до викривлення показань та втрати доказів вчинення кримінального правопорушення

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 підтверджується тим, що ОСОБА_7 був неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі був притягнутий до відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку з чим маються достатні підстави вважати, що останній може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів на думку органу досудового розслідування не може запобігти вищевказаним ризикам.

Також слідчий вважає, що у даному випадку слідчий суддя вправі не визначати розмір застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, оскільки саме запобіжний захід у виді тримання під вартою буде дієвим у даному кримінальному провадженні.

Підозрюваний зазначив, що визнає свою вину та щиро кається.

Пояснив, що має постійне місце проживання, проживає з мамою, має на утриманні неповнолітню дитину, сплачує аліменти. Є діючим військовослужбовцем, за місцем служби отримав грамоту.

Просив врахувати наведене та не брати його під варту.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 вважав, що існування ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, жодним чином не доведено, доказів на підтвердження їх існування не надано.

Ризик ухилення на його думку обґрунтований обставинами, що суперечать принципу презумпції невинуватості, вплив на свідків, які є працівниками поліції, на думку захисника є малоймовірним.

Звернув увагу, що кримінальні правопорушення є нетяжкими і застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою суперечить положенням статті 183 КПК України.

За наведених обставин просив обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Перевіривши надані матеріали клопотання, вислухавши думку всіх осіб, що беруть участь у справі, слідчий суддя доходить наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У кримінальному провадженні отримані копії судових рішень про позбавлення ОСОБА_7 права керування, проведено огляд мобільного телефону ОСОБА_7 , зокрема відомостей із за стосунку «Дія», допитано потерпілого, свідків, проведено медичну експертизу. Сам ОСОБА_7 визнає свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як зазначено у п.175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук, Йонкало проти України: термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, слідчий суддя з урахуванням наведених вище доказів та інших матеріалів клопотання, досліджених в судовому засіданні, вважає, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч.2 ст.345 КК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Оцінюючи доводи клопотання в частині доведення існування зазначених в ньому ризиків, слідчий суддя наголошує, що наявність обґрунтованої підозри та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , самі по собі не можуть свідчити про ризик переховування від органів досудового розслідування чи суду. Однак тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами іноді збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, при цьому суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Так, відомості про особу, факт проходження військової служби, що передбачає можливість зміни дислокації в будь-який момент, в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення та ймовірного покарання на думку слідчого судді може свідчити про існування ризику переховування.

ОСОБА_7 в силу ст..89 КК України є несудимим, однак факт притягнення до кримінальної відповідальності та відомості про неодноразові факти притягнення його до адміністративної відповідальності можуть свідчити про схильність підозрюваного до протиправної поведінки, та як наслідок про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Наявність ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема в частині можливості незаконного впливу на свідків і потерпілого, які є працівниками поліції, на думку слідчого судді не підтверджується об`єктивними даними та зводиться до припущень сторони обвинувачення.

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, репутацію, майновий стан, наявність судимостей.

Так, ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України не судимий, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, має зареєстроване місце проживання, де проживає з мамою та її чоловіком, за місцем проживання характеризується позитивно. Є діючим військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризувався виключно позитивно, як особа з високим рівнем морально-етичних та професійних якостей. До обов`язків ставиться відповідально, адекватно реагує на критику, користується авторитетом і повагою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

Санкцією ч. 1 ст. 382 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Санкцією ч. 2 ст. 345 КК України передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Таким чином ОСОБА_7 , який є раніше не судимим, підозрюється у вчиненні злочинів, за більш тяжкий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, однак прокурором не доведено обставин, наведених у п.3 ч.2 ст.183 КПК України, доведення яких є обов`язковим для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою несудимій особі, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті /наявність обґрунтованої підозри та наявність хоча б одного з ризиків/, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті / недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні/, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, на думку слідчого судді доводи клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не підтверджені належними та об`єктивними даними, прокурором в судовому засіданні не доведені.

Згідно з ч.1 ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Отже, враховуючи обставини справи, відомості про особу підозрюваного, ступінь існуючих ризиків, та зважаючи, що прокурором не доведені обставини, наведених у п.3 ч.2 ст.183 КПК України, а також не доведено, що застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи останнього, тому вважає за необхідне застосувати щодо нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки саме цей запобіжний захід може належним чином забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та буде достатнім для запобігання існуючим ризикам.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 176-178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,

УХВАЛИВ:

Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього на строк до 13 травня 2026 року включно наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою.

2) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання, роботи /служби/.

3) утримуватися від спілкування зі свідками у провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що в разі невиконання обов`язків, покладених ухвалою суду, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути покладено грошове стягнення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя