ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1269/26 Справа № 933/118/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 29 січня 2026 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000122 від 24.02.2025 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 30 березня 2026 року включно з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 29 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну запобіжного заходу.

Цією ж ухвалою задоволено частково клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 березня 2026 року, включно, з утриманням у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Одночасно визначено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить грошову суму у розмірі 499 200 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області в будь-який момент протягом дії ухвали до 30 березня 2026 року, включно.

Покладено на ОСОБА_8 у разі внесення застави наступні обов?язки: прибувати за кожною вимогою прокурора або суду; не відлучатися із місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні, крім проведення слідчих та процесуальних дій; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Визначено термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави - до 30 березня 2026 року, включно.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Зазначає, що визначений розмір застави в сумі 499 200 грн. є для нього непомірним, оскільки саме матеріальне становище його спонукало до вчинення інкримінованого йому злочину, в якому він щиро кається.

Звертає увагу, що свою провину в інкримінованому йому злочині він визнав повністю ще під час досудового розслідування, співпрацював зі слідством.

Зазначає, що має хвору дружину, на лікування якої потрібні були кошти, що і стало поводом вчинення інкримінованого йому злочину.

Вважає, що відсутні ризики, зазначені стороною обвинувачення, зокрема переховуватися від суду, впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого в повному обсязів, просили її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, оскаржену ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін як законну та обгрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів встановила, що судом 1-ї інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1ст. 177 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що обвинуваченим оскаржується питання щодо альтернативного запобіжного заходу, а саме зменшення розміру застави.

Як вбачається з наданих матеріалів, суд 1-ї інстанції оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Разом з цим, суд 1-ї інстанції врахувавши обставини справи, наявність у обвинуваченого хворої цивільної дружини, вважав за можливе застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Враховуючи положення ст. 182 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, суд 1-ї інстанції вважав, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні є застава в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим в даному кримінальному провадженні, та не порушує права обвинуваченого.

З таким висновоком погоджується колегія суддів апеляційної інстанції. Так, при визначенні розміру застави як альтернативний вид запобіжного заходу, суд 1-ї інстанції врахував обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу обвинуваченого та ризики, які продовжують існувати та передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтував рішення про визначення розміру застави саме в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що виклав їх у своєму рішенні.

Натомість матеріали провадження та апеляційна скарга обвинуваченого не містять об`єктивних даних про необґрунтованість або незаконність визначеного судом 1-ї інстанції розміру застави.

На думку колегії суддів саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до обвинуваченого, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, доводи обвинуваченого не спростовують висновків суду про залишення встановленого судом розміру застави, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 29 січня 2026 року, залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 29 січня 2026 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 30 березня 2026 року включно з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4