Справа № 950/117/25
Номер провадження 1-кс/950/165/26
У Х В А Л А

"31" березня 2026 р. Лебединський районний суд

Сумської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_5 у судовому провадженні за клопотанням прокурора про продовження строку дії покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні № 0000016 від 25.01.2024,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2026 до Лебединського районного суду Сумської області надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_5 у справі № 950/117/25, провадження № 1-кс/950/160/26.

У заяві про відвід заявник послався на те, що 27.03.2026 слідчим суддею ОСОБА_5 була подана заява про самовідвід у іншому судовому провадженні у межах того ж кримінального провадження № 0000016 від 25.01.2024, а саме у провадженні № 1-кс/950/159/26 за скаргою на повідомлення про підозру від 20.01.2026. Як зазначено заявником, підставою для самовідводу в тому провадженні було те, що 30.01.2026 слідчий суддя ОСОБА_5 вже розглядав клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з чим, на думку заявника, цей же слідчий суддя і в теперішньому провадженні буде змушений повторно оцінювати докази щодо обґрунтованості підозри, а це може викликати сумніви в його неупередженості.

Також заявник указав, що кожне судове провадження є окремим, а відтак докази, подані у межах кожного конкретного клопотання чи скарги, підлягають самостійній оцінці слідчим суддею, у зв`язку з чим, на його переконання, за наявності заяви про самовідвід в одному провадженні аналогічний підхід має бути застосований і в іншому провадженні в межах того ж кримінального провадження.

На обґрунтування заяви адвокат ОСОБА_3 послався на пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України та статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Особа, яка заявила відвід, у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення повідомлялася. Прокурор у судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши зміст заяви про відвід, додані до неї матеріали, а також перевіривши наведені доводи в сукупності з вимогами кримінального процесуального закону, суд приходить до такого.

Відповідно до частини 1 статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, а однією з основних засад судочинства є забезпечення права на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

Отже, безсторонність суду є однією з визначальних гарантій законності судового розгляду, а інститут відводу слугує процесуальним механізмом забезпечення цієї гарантії. Водночас сам по собі інститут відводу не може використовуватись довільно або ґрунтуватися лише на припущеннях, суб`єктивному сприйнятті сторони чи незгоді з попередніми процесуальними діями судді.

Пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частиною 5 статті 80 КПК України прямо встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим. Отже, особа, яка заявляє відвід, зобов`язана навести конкретні обставини, підтверджені належними даними, які об`єктивно, а не гіпотетично, можуть свідчити про упередженість чи небезсторонність судді.

Зі змісту заяви адвоката ОСОБА_3 вбачається, що єдиною фактичною підставою для відводу слідчого судді ОСОБА_5 є те, що останній раніше здійснював судовий контроль у межах цього ж кримінального провадження, зокрема розглядав клопотання про застосування запобіжного заходу, а також заявляв самовідвід в іншому судовому провадженні в межах того ж кримінального провадження.

Судом встановлено, що заявник не посилається на будь-які обставини, передбачені пунктами 1-3, 5 частини 1 статті 75 КПК України, а саме: родинні чи інші особисті зв`язки слідчого судді з учасниками провадження, його участь у цьому ж провадженні в іншому процесуальному статусі, особисту заінтересованість у результатах розгляду чи інші дані, які б свідчили про існування позапроцесуального конфлікту інтересів.

Натомість доводи заяви зводяться до того, що слідчий суддя ОСОБА_5 , розглядаючи раніше клопотання про застосування запобіжного заходу, вже оцінював обґрунтованість підозри та відповідні докази, а тому не може в подальшому розглядати інше клопотання в межах того ж кримінального провадження. Однак такий висновок не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цією статтею. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя перевіряє, зокрема, наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених законом.

Частиною 7 статті 194 КПК України передбачено те, що обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців і, у разі необхідності, продовжені у порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Отже, при розгляді клопотання про продовження строку дії процесуальних обов`язків слідчий суддя також перевіряє наявність законних підстав для такого продовження, в тому числі чинність обґрунтованої підозри та актуальність процесуальних ризиків.

Таким чином, повторне звернення слідчого судді до оцінки певних матеріалів кримінального провадження в межах здійснення судового контролю на стадії досудового розслідування саме по собі не є обставиною, яка виключає його участь у розгляді іншого клопотання у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд приходить до висновку, що процесуальна діяльність слідчого судді, яка полягає у послідовному вирішенні різних клопотань у межах одного досудового розслідування, є звичайною формою реалізації повноважень слідчого судді та не свідчить про його упередженість.

Щодо доводів про те, що слідчий суддя вже сформував позицію стосовно обґрунтованості підозри. Суд зазначає, що оцінка обґрунтованості підозри при вирішенні питань щодо запобіжного заходу або продовження строку дії процесуальних обов`язків має виключно попередній, функціональний та процесуально-обмежений характер. Така оцінка здійснюється не для вирішення питання про винуватість особи, а лише для перевірки наявності передбачених законом підстав для застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того судом встановлено, що заявником не наведено жодних конкретних фактів, які б свідчили про висловлення слідчим суддею ОСОБА_5 позапроцесуальної позиції щодо винуватості підозрюваного, його особисту заінтересованість у результаті розгляду чи вчинення будь-яких дій, несумісних із вимогами неупередженості.

Сам по собі факт здійснення раніше судового контролю в межах того ж кримінального провадження не означає, що слідчий суддя наперед вирішив питання, які виникнуть у майбутньому, або втратив здатність об`єктивно оцінювати доводи сторін та надані ними матеріали. Тому суд приходить до висновку, що твердження заявника про наперед сформовану позицію слідчого судді є припущенням, яке не підтверджене жодними належними та допустимими даними.

Щодо посилання заявника на подання слідчим суддею заяви про самовідвід в іншому судовому провадженні суд зазначає, що самовідвід або відвід підлягає вирішенню індивідуально у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин саме того провадження, у межах якого його заявлено. Той факт, що слідчий суддя ОСОБА_5 подав заяву про самовідвід в іншому провадженні № 1-кс/950/159/26, не створює автоматичної, безумовної та універсальної підстави для його відводу в усіх інших провадженнях, пов`язаних з тим самим кримінальним провадженням. Суд вважає, що самовідвід у одній процесуальній ситуації не означає наявності передбачених статтею 75 КПК України підстав для відводу в іншій, якщо такі підстави окремо не доведені.

Суд приходить до висновку, що наведений заявником доводми фактично ґрунтується на припущенні про необхідність перенесення мотивів самовідводу з одного провадження на інше, а також те, що вирішення питання про відвід має базуватися не на формальній аналогії між кількома провадженнями, а на встановленні конкретних обставин, що об`єктивно викликають сумнів у неупередженості судді саме в тому провадженні, де подано відповідну заяву. Таких обставин судом у даному випадку не встановлено.

Щодо доводу про те, що кожне провадження є окремим і докази в ньому мають оцінюватися самостійно то з таким твердженням суд погоджується, однак воно не підтверджує наявності підстав для відводу. Так суд ззазначає, що дійсно кожне процесуальне звернення у кримінальному провадженні вирішується з урахуванням предмета розгляду, меж судового контролю та матеріалів, поданих на його підтвердження. Натомість саме ця обставина свідчить не про наявність упередженості, а навпаки - про те, що слідчий суддя зобов`язаний у кожному окремому випадку самостійно оцінювати доводи та матеріали, подані сторонами. Таким чином посилання заявника на самостійність кожного провадження не доводить неможливості участі одного й того ж слідчого судді у вирішенні кількох питань під час досудового розслідування. Така участь прямо не заборонена законом.

Щодо застосування статті 76 КПК України, суд зазначає, що стаття 76 КПК України встановлює випадки недопустимості повторної участі судді у кримінальному провадженні. За змістом цієї норми суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій по суті обвинувачення, за визначеними законом винятками. Наведена норма не містить прямої заборони для слідчого судді, який вирішував одне клопотання на стадії досудового розслідування, надалі здійснювати судовий контроль шляхом розгляду іншого клопотання в межах того ж досудового розслідування.

Крім того суд зазначає, що право на безсторонній суд передбачає перевірку як суб`єктивного, так і об`єктивного критерію неупередженості. За суб`єктивним критерієм враховується особиста поведінка конкретного судді, за об`єктивним - те, чи існують встановлені факти, які можуть породити у стороннього спостерігача обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

Заявником не наведено жодного факту, який би свідчив про особисту упередженість слідчого судді ОСОБА_5 . Так само не встановлено й об`єктивних обставин, які б могли обґрунтовано свідчити про порушення вимоги безсторонності. Посилання лише на попередній розгляд інших клопотань і на заяву про самовідвід в іншому провадженні без доведення конкретного зв`язку із нинішнім предметом розгляду є недостатнім для висновку про наявність підстав для відводу.

Оцінивши всі наведені заявником доводи окремо та в сукупності, суд доходить висновку, що вони не підтверджують наявності обставин, передбачених статтею 75 КПК України, які б об`єктивно викликали сумнів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_5 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 21, 75, 76, 80, 81, 194, 199, 370, 372 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_5 у судовому провадженні за клопотанням прокурора про продовження строку дії покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні № 0000016 від 25.01.2024 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_6