ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2560/25 Номер провадження 11-кп/814/857/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року за №0000481, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Киргизстану, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого

01 травня 2025 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 рік із покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.382 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

На підставі ст.71 КК України та з урахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 року пробаційного нагляду, призначеного за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2025 року, та у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень, які ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

25 лютого 2025 року за постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у справі №541/29/25, яка набрала законної сили 07 березня 2025 року, ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

У подальшому ОСОБА_8 , будучи повідомленим про те, що за вказаною вище постановою суду його позбавлено права керування транспортними засобами, діючи умисно, протиправно, з метою невиконання постанови суду, 04 травня 2025 року приблизно о 14 годині керував автомобілем «ОРЕL VECTRA», н.з. НОМЕР_1 , по вул. Гоголя в м. Миргород Полтавської обл., де був зупинений поліцейськими.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2025 року в частині призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю вироків, уважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.382 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень, на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за оскаржуваним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2025 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень, і пробаційного нагляду на строк 9 місяців 15 днів, відповідно ч.3 ст.72 КК України покарання у вигляді штрафу та пробаційного нагляду виконувати самостійно, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд під час призначення остаточного покарання за сукупністю вироків не врахував частину відбутого обвинуваченим покарання за попереднім вироком, який виконується з 11 червня 2025 року, з моменту постановлення ОСОБА_8 на облік до органу пробації, не зазначив про повне чи часткове приєднання покарання у вигляді пробаційного нагляду за попереднім вироком та з якого часу необхідно обчислювати строк остаточного покарання за ст.73 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_8 було належним чином повідомлено про місце, дату й час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційної інстанції він не з`явився, причини неявки не повідомив. Клопотань/заяв про відкладення апеляційного розгляду від нього не надходило.

В апеляційній скарзі прокурора порушується питання про покращення становища обвинуваченого та його участь у здійсненні апеляційного розгляду в розумінні положень ст.ст.401, 405 КПК України не є обов`язковою.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 підлягає розгляду в апеляційному порядку.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчила й дослідила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили; виду й розміру призначеного обвинуваченому покарання за ч.1 ст.382 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд припустився помилки під час призначення ОСОБА_8 остаточного покарання є обґрунтованими.

Виходячи з положень ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

Пунктом 4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України унормовано, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, суд, ухвалюючи вирок, спочатку повинен визначити саме невідбуту обвинуваченим частину покарання за попереднім вироком, тобто частину покарання без урахування вже відбутого винним строку покарання, й потім вирішити питання про приєднання повністю чи частково визначеної частини покарання до покарання, призначеного за новим вироком.

Маючи на увазі, що в ході призначення покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суд має точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань.

Проте суд першої інстанції всупереч викладеному вище під час призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю вироків не перевірив те, чи почав обвинувачений відбувати покарання за попереднім вироком і до призначеного йому за ч.1 ст.382 КК України покарання приєднав увесь строк покарання у вигляді пробаційного нагляду за попереднім вироком, не врахувавши вже відбутий ОСОБА_8 строк пробаційного нагляду, при тому, що в матеріалах справи було наявним повідомлення Миргородського МС Філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області про те, що попередній вирок щодо ОСОБА_8 прийнято до виконання 11 червня 2025 року. Місцевому суду належало спочатку визначити саме невідбуту обвинуваченим частину покарання за попереднім вироком, тобто частину покарання без урахування вже відбутого винним строку покарання, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, місцевим судом закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, що призвело до невідповідності призначеного остаточного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, через це оскаржуваний вирок у частині обрання ОСОБА_8 заходу примусу підлягає зміні.

Згідно з матеріалами кримінального провадження за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2025 року ОСОБА_8 було визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік із покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України (а.п.49-50).

Зі змісту даних Миргородського МС Філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області (№468/25/18-26 від 11 березня 2026 року) вбачається, що починаючи з 11 червня 2025 року на обліку в органі пробації перебуває ОСОБА_8 , засуджений за вказаним вище вироком від 01 травня 2025 року. Відповідно станом на 12 березня 2026 року (дата апеляційного розгляду) невідбута ОСОБА_8 частина покарання у вигляді пробаційного нагляду за цим вироком становить 2 місяці 29 днів.

За таких обставин, ураховуючи вимоги ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що за сукупністю вироків необхідно до призначеного покарання за оскаржуваним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та пробаційного нагляду на строк 2 місяці 29 днів із покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України, визначених попереднім вироком, затим ухваливши рішення про самостійне виконання покарання у вигляді штрафу в порядку ч.3 ст.72 КК України.

Разом з тим, перевіркою матеріалів провадження не встановлено неправильного застосування місцевим судом саме приписів ст.73 КК України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Ураховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2025 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання змінити.

Уважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.382 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за зміненим вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2025 року повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2025 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, і пробаційного нагляду на строк 2 місяці 29 днів із покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України, визначених вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2025 року.

Відповідно ч.3 ст.72 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4