Справа № 751/3339/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/206/26
Категорія - ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 27 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2025 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець, Львівської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_9 250 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду адвокатом ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу в якій він просить змінити його перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України призначивши мінімальний розмір покарання визначений санкцією вказаної статті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у вироку суду першої інстанції не в повній мірі правильно викладено показання обвинуваченого, оскільки останній не заперечував нанесення потерпілій двох ударів, а за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 зазначив, що не пам`ятає як це сталося. Щодо припинення своїх дій ОСОБА_8 зазначав, що припинив їх, як побачив кров у ОСОБА_10 , потерпіла знаходилася поруч, але він за власною волею кинув ножа та припинив свої дії по відношенню до потерпілої. При цьому обвинувачений вказував, що його поведінка по відношенню до потерпілої були спровоковані поведінкою останньої і він лише намагався її налякати, вдарити ножем, щоб вона злякалася та пішла з квартири.

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції про допустимість, як доказів, протоколів слідчих експериментів за участі обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_11 , захисник зазначає, що такі було проведено в кабінеті слідчого та в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» і жодного відтворення дій, обстановки, обставин подій, проведення дослідів чи випробувань під час цих слідчих експериментів не проводилося, а протоколами зафіксовано виключно повторні показання потерпілої, свідка та підозрюваного щодо подій кримінального правопорушення з метою їх процесуального закріплення.

Захисник вважає, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілої та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілої, але він завчасно зупинився, маючи можливість довести злочин до кінця, він кинув ножа, надав можливість потерпілій піти з квартири, не переслідував її, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки. Вказує, що лише локалізація тяжкого тілесного ушкодження та спосіб його нанесення, без урахування інших обставин, не свідчить про умисел на позбавлення життя.

Як встановлено судом першої інстанції, 26 січня 2025 року приблизно о 20 годині 00 хвилин військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у ході конфлікту, що виник на ґрунті неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті іншої людини та бажаючи їх настання, висловлюючи погрози вбивством, кухонним ножем з пластмасовим руків`ям білого кольору умисно завдав не менше одного удару в ділянку лівого плечового суглоба та не менше одного удару в ліву бічну ділянку грудної клітки ОСОБА_9 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного торакоабдомінального поранення колото-різаної рани грудної клітки зліва по задній пахвовій лінії на 10 см вище краю реберної дуги, крайового перелому 10-го ребра зліва по задній пахвовій та середній пахвовій лініям, ушкодження нижньої частки лівої легені, ушкодження діафрагми зліва, задньої стінки шлунка, селезінки, шлунково-ободовокишкової зв`язки та вісцеральної поверхні лівої частки печінки, ускладнені розвитком лівобічного пневмотораксу та малого гемотораксу, гемоперетонеуму (згідно протоколу операції від 26 січня 2025 року № 26 «в черевній порожнині до 1,7 л кров та згортків»), геморагічного шоку 3-го ступеня, з подальшим проведенням спленектомії, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 25 березня 2025 року № 163 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також колото-різаної рани в ділянці лівого плечового суглоба, яка відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 25 березня 2025 року № 163 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Під час вчинення вказаних дій ОСОБА_8 випадково кухонним ножем з пластмасовим руків`ям білого кольору поранив свого товариша по службі ОСОБА_10 , що в свою чергу привернуло увагу іншого товариша по службі ОСОБА_12 та унеможливило вчинення ОСОБА_8 інших дій для досягнення злочинного умислу. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 відволікся через поранення ОСОБА_10 , разом зі своєю подругою ОСОБА_11 вискочили із-за столу та залишили приміщення квартири. У подальшому біля будинку № 3 по вул. Максима Загривного в м. Чернігові було викликано швидку медичну допомогу та ОСОБА_9 госпіталізовано до КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міська ради. За таких обставин, ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, при цьому кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілій ОСОБА_9 вчасно надано медичну допомогу.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вбивство. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, не заперечував факт заподіяння одного удару ножем ОСОБА_9 , проте наполягав на тому, що умислу вбивати не мав. Пояснив, що 26 січня 2025 року під час спільного вживання алкогольних напоїв потерпіла вела себе неадекватно і агресивно в його сторону, постійно підвищувала голос. Між ними виник конфлікт, вона його ображала та питала, що він за чоловік і як його терпить жінка, на що він зазначив, що якщо їй щось не подобається, то хай йде додому. В момент він схопив ніж зі столу в праву руку та завдав їй один удар в лівий бік. Ніж був звичайний кухонний з білою пластиковою рукояткою, який знаходився в квартирі. У цей момент біля них знаходився ОСОБА_10 , якого він поранив, коли той хотів вибити ніж, останній крикнув і у метушні він викинув ніж чи на підлогу, чи на крісло у вказаній кімнаті;

- потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що в січні

2025 року, перебувала з подругою у її знайомого, де також був і обвинувачений, вживали алкогольні напої, спілкувалися на різні теми, конфлікту як такого не було, можливо спорили і висловлювали свої думки. Коли вона з подругою вже збиралися йти додому, з`явився ОСОБА_8 і, проходячи повз неї, штиркнув її ножем у плече. У подальшому ОСОБА_8 став біля ОСОБА_10 і сказав: «Зараз я її зовсім заї*ашу», зробив два кроки до неї і ножем, який тримав у правій руці, вдарив її в лівий бік. Вважає, що ОСОБА_8 поранив свого товариша по службі ОСОБА_13 , коли останній її захищав. Подруга крикнула, щоб вона тікала, бо можуть вбити, на що, вона схопила свій телефон і вибігла з квартири. Коли відчула, що втрачає свідомість, то попросила подругу викликати швидку медичну допомогу;

- свідка ОСОБА_10 , згідно пояснень якого у січні 2025 року разом з товаришами по службі та потерпілою і її подругою сиділи у вітальні квартири, вживали алкоголь і спілкувались. Через деякий час почалася словесна суперечка між ОСОБА_8 і потерпілою з приводу армії, хто служить, а хто не служить. ОСОБА_8 взяв зі столу кухонний ніж з пластиковою рукояткою білого кольору, словесний конфлікт з потерпілою в цей час ще продовжувався. Взявши ніж, ОСОБА_8 говорив якісь слова з погрозами, які саме він вже не пам`ятає. Він став між потерпілою і ОСОБА_8 . Вказав на те, що ОСОБА_8 вдарив його ножем у руку, коли він хотів захистити потерпілу і виставив руку. Уточнив, що ОСОБА_8 спочатку завдав удар ножем правою рукою в лівий бік потерпілій, а потім йому в руку. Потерпіла з подругою вибігли з кімнати;

- свідка ОСОБА_12 згідно пояснень якого у січні 2025 року разом з товаришами по службі та потерпілою і її подругою сиділи у вітальні квартири, вживали алкоголь і спілкувались. Через деякий час між ОСОБА_8 та потерпілою почалася словесна суперечка, він не витримав і пішов на балкон курити, де знаходився біля 7 хвилин. Вийшовши з балкону, побачив у ОСОБА_10 кров на руці, покликав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , щоб надати допомогу ОСОБА_13 . У цей час дівчат в кімнаті вже не було. Від ОСОБА_14 дізнався, що потерпілу забрала швидка з пораненням і що це зробив ОСОБА_8 ;

- свідка ОСОБА_16 , який зазначив, що у січні 2025 року після прогулянки повернувся додому. Знаходився у кімнаті з ОСОБА_14 , відпочивав. Пізніше його покликав останній, він вийшов з кімнати та побачив ОСОБА_10 з пораненням на руці. Він викликав швидку медичну допомогу, однак йому повідомили, що за вказаною адресою вже поїхала карета швидкої медичної допомоги. Він наклав турнікет ОСОБА_10 ;

- свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що у січні 2025 року повернувшись додому з прогулянки, знаходився у себе в кімнаті, відпочивав. Приблизно о 20 годині почув галас і вийшов зі своєї кімнати, побачив у ОСОБА_10 кров на руці. Після цього, одразу покликав ОСОБА_16 , який наклав ОСОБА_13 на руку турнікет і викликав швидку медичну допомогу;

- експерта ОСОБА_17 , яка підтримала надані нею висновки та уточнила, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , а саме колото-різане поранення лівого плечового суглобу та проникаюче поранення зліва могли утворитися не менше ніж від двох травмуючих ударів. Зазначила, що сила ударів була достатньою для заподіяння вказаних тілесних ушкоджень, у грудну клітку зліва удар був сильнішим, оскільки ніж, пройшовши м`які тканини, спричинив перелом ребра. Підтвердила, що ОСОБА_9 без надання своєчасної медичної допомоги могла померти.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі слідчого експерименту проведеного за участі ОСОБА_8 від 27 березня 2025 року, в ході якого, в приміщенні ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» він розповів та продемонстрував обставини заподіяння ОСОБА_9 тілесного ушкодження;

- протоколі слідчого експерименту проведеного за участі потерпілої ОСОБА_9 від 21 березня 2025 року, в ході якого остання розповіла та продемонструвала обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень;

- протоколі слідчого експерименту проведеного за участі ОСОБА_10 від 27 січня 2025 року, в ході якого свідок розповів та продемонстрував обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 ;

- протоколах слідчого експерименту проведеного за участі ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 від 27 січня 2025 року в ході яких свідки розповіли та продемонстрували відомі їм обставини;

- протоколі слідчого експерименту проведеного за участі ОСОБА_11 від 27 січня 2025 року, в ході якого свідок розповіла та продемонструвала відомі їй обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 ;

- протоколі огляду місця події від 26 січня 2025 року, квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено ряд об`єктів, що мали значення для кримінального провадження;

- протоколі огляду місця події від 27 січня 2025 року, ділянки відкритої місцевості біля буд. № 1 по вул. Максима Загривного у м. Чернігові та асфальтованої дороги, в ході якого біля паркувальних місць поряд з бордюром на траві виявлено листя зі слідами речовини бурого кольору;

- протоколі огляду місця події від 27 січня 2025 року, відповідно до якого на першому поверсі КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради за адресою: м. Чернігів, просп. Михайла Грушевського, 168-Б, навпроти кабінету № 104 вилучено куртку, штани, кофту, взуття, шкарпетки, труси, бюстгальтер з РБК;

- протоколі затримання ОСОБА_8 від 27 січня 2025 року, згідно якого, в ході проведення особистого обшуку затриманого було виявлено та вилучено: - мобільний телефон марки «Samsung A-12» з сім картою «Київстар» та «ВФ Україна»; - курточку червоного кольору, футболку зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору;

- висновку судово-медичної експертизи від 25 березня

2025 року № 163 згідно якого у ОСОБА_9 , виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день). Тілесні ушкодження утворилися від дії (дій) гострого (гострих) предмета (предметів) з колючо-ріжучими властивостями, яким, у тому числі, міг бути ніж, могли утворитися не менше ніж від двох травмуючих дій: і від однієї травмуючої дії в ділянку лівого плечового суглоба, і від однієї травмуючої дії в ліву бічну ділянку грудної клітки і в термін 26 січня

2025 року;

- висновку експерта від 28 березня 2025 року № 26-МК, згідно якого було проведено медико-криміналістичну експертизу речових доказів: ножа та кофти ОСОБА_9 і співставляючи морфологічні особливості пошкоджень на кофті з конструктивними властивостями представленого на експертизу ножа, з урахуванням експериментальних досліджень не виключається можливість спричинення даних пошкоджень ножем, наданим на експертизу, який був вилучений в ході огляду місця події 26 січня 2025 року за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 ;

- висновку судово-психіатричного експерта від 13 березня

2025 року № 111 відповідно до якого у ОСОБА_8 не виявлено ознак психічного захворювання. ОСОБА_8 за своїм психічним станом на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Відносно доводів сторони захисту щодо про недопустимість доказів - протоколів слідчих експериментів за участі обвинуваченого, потерпілої та свідка ОСОБА_11 , у зв`язку тим, що такі було проведено в кабінеті слідчого та в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», то колегія суддів приходить до наступного.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, положення

ст. 240 КПК України не вимагають від слідчого проводити слідчий експеримент виключно на місці події. Вказана норма вимагає моделювання умов, наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для мети експерименту, що було і зроблено під час проведення вказаних слідчих експериментів.

Для з`ясування обставин завдання ОСОБА_8 ударів ножем потерпілій та вирішення питання щодо спрямованості умислу останнього, були змодельовані відповідні належні умови і в ході проведення відповідних слідчих експериментів вищевказані особи повідомили та продемонстрували обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство.

Верховний Суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України передбачено відповідальність за закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину

до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою, коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Для кваліфікації дій обвинуваченого як замах на вбивство беруться до уваги докази щодо змісту та спрямованості його умислу. Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Як вбачається з встановлених судом обставин, обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 в день події у спільній компанії вживали алкогольні напої та спілкувались, у процесі спілкування між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 схопив правою рукою кухонний ніж та умисно завдав не менше одного удару в ділянку лівого плечового суглоба та не менше одного удару в ліву бічну ділянку грудної клітки ОСОБА_9 .

Обраний ОСОБА_8 спосіб заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої та спроби позбавити її життя, зокрема, знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме, кухонний ніж з довжиною леза 17 см з пластиковою рукояткою білого кольору, механізм завдання ним удару, а також локалізацію тілесних пошкоджень та враховуючи пояснення експерта ОСОБА_17 щодо сили завдання удару ножем потерпілій наведене, в сукупності, свідчить про наявність у ОСОБА_8 саме прямого умислу на вбивство. Також, поранивши потерпілу ОСОБА_9 у ліве плече, висловлюючи погрози, з метою саме вбивства останньої, ОСОБА_8 ножем з довгим лезом завдав ще одного удару зі значною силою у життєво важливі органи.

Той факт, що під час вчинення вказаних дій ОСОБА_8 випадково ножем поранив свого товариша по службі ОСОБА_10 , що в свою чергу привернуло увагу іншого товариша по службі - ОСОБА_12 і надало змогу потерпілій швидко залишити місце події, не може свідчити про відсутність

у обвинуваченого умислу на спричинення смерті ОСОБА_9 , оскільки ці наслідки у сукупності із вищенаведеними обставинами, які були встановлені судом, дають підстави стверджувати про спробу ОСОБА_8 позбавити життя потерпілої, що, у свою чергу, не сталося лише через випадковий збіг обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання ОСОБА_8 на те, щоб він бажав лише, щоб ОСОБА_9 покинула приміщення квартири є безпідставними, оскільки такої мети він міг досягти іншими шляхами, враховуючи, що в приміщенні квартири, окрім нього, знаходились ще четверо його товаришів по службі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є в кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

При розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг захисників є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має батьків пенсіонерів інвалідів 3-ї групи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проходження служби характеризується позитивно, стан його здоров`я, думку потерпілої. Взяв до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання - часткове відшкодування заподіяної шкоди та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є справедливим, виваженим, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанцій, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянтами не наведено.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянтів, висновків суду першої інстанції викладених у вироку не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, а істотних порушень законодавства, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2025 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4