Справа № 444/930/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1022/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000279 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 13.10.2025, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець, Львівської області, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , освіта вища, одруженого, офіційно не працюючого, не інваліда, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений подав апеляційну скаргу на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 13.10.2025, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. 00 коп.

Звільнено ОСОБА_6 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України, призначеного йому даним вироком суду у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. 00 коп., на підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2016.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на проведення криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 1464 від 22.04.2016 року, які становлять 3523,20 грн.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив обвинувачений ОСОБА_6 , який просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Крім того просить встановити наявність (відсутність) речових доказів, які були вилучені під час обшуку 13.03.2016 р. у приміщенні кабінету обвинуваченого, а також попередньо відсутніх доказів і документів, що стали підставою для проведення НСРД і відкриттю кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 .

Визнати протокол про результати аудіо-, відео контролю особи №14 1-549 від 21.03.2016 р. з доданими носіями інформації, протокол про результат аудіоконтролю особи №14/1-552 від 21.03.2016 р., протокол про результати візуального спостереження за особою №14/1-554 від 21.03.2016 р. та протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж №14/1-555 від 21.03.2016 р. з доданим носієм інформації недопустимими доказами.

Врахувати численні порушення Європейської Конвенції з прав людини даного кримінального провадження, зафіксовані у тексті вироку: порушення права обвинуваченого захищати себе особисто (§3 (с) статті 6), не вмотивованість судового рішення (§1 статті 6), порушення змагальності, рівності сторін (§1 статті 6), доступу до доказів (§1, §3(в) статті 6), не врахування ознак провокації (§1 статті 6), неналежне врахування результатів допиту свідка (§1, §3(cZ) статті 6), не врахування змісту статті 7, що ніякого покарання без закону.

Апелянт вважає, що зазначений вирок суду є незаконним, необгрунтованим, невмотивованим та підлягає скасуванню, оскільки висновки суду, викладені в ньому не відповідають практичним обставинам кримінального правопорушення, судом не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_6 був вислуханий, але, на жаль, не почутий судом.

На стор.7-8 тексту вироку є частина з клопотання захисника до суду про визнання доказів недопустимими. Проте немає оцінки, висновків по цій інформації. У такому випадку говорити про законність і вмотивованість рішення суду у даному випадку - неможливо.

П`ята частина об`єму тексту вироку відведено висвітленню кримінальної справи ОСОБА_8 , а вирок по ОСОБА_6 є невдала спроба судді поєднати кримінальну справу ОСОБА_8 і кримінальну справу ОСОБА_6 , чого не робила сторона обвинувачення маючи значно більше інформації, ніж суддя.

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 20 травня 2016 р. притягнуто до відповідальності особу ОСОБА_8 , яка мала забезпечити погодження дипломного проекту ОСОБА_9 та відповідно успішний захист дипломного проекту перед державною екзаменаційною комісією.

Вирок набув законної сили, та згідно ч.2 ст.19 КПК України, кримінальне провадження підлягає негайному закриттю, якщо стане відомо, що по тому самому обвинуваченню існує вирок суду, який набрав законної сили.

На стор.3-6 тексту вироку подано протоколом зафіксовану розмову між свідком і обвинуваченим. На подання цього діалогу відведено більше п`ятої частини тексту вироку ОСОБА_6 . Проте немає висновків судді по цьому фрагменту розмови.

Апелянт наголошує, що з боку обвинуваченого погроз не було..

Апелянт звертає увагу на те, що 11.09.2018 р. ОСОБА_6 вручено копію ухвали про надання дозволу на продовження проведення негласних слідчих (розшукових) дій судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_10 від 25 лютого 2016 р., натомість копію ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, що передує процесуально вищезгаданій ухвалі, та має згідно КПК України інше процесуальне підґрунтя, обвинувачений не отримав. Обвинувальний акт за ч. 1 ст.368 КК України одержав 26.04.2016 р., тобто копія ухвали слідчого судді отримана значно пізніше, ніж обвинувальний акт.

Розсекречення ухвали про надання дозволу на продовження проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчого судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_10 (далі - Ухвали) від 25 лютого 2016 р. відбулося 11 вересня 2018 р., згідно акту АЗ- 288.

У 1-му абзаці ухвали зазначено: «Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових рішень за № 0000279 від 23.02.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України».

Незрозуміло не винесення на суд матеріалів досудових розслідувань, що стали підставою для відкриття кримінальної справи і внесення її до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0000279 від 23.02.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України.

Апелянт покликається, що є незрозумілими критерії до обвинуваченого при віднесенні його до статусу службової особи, не вказано при цьому функції службової особи. Не подано на суд матеріали досудового розслідування, що обумовлюють запит поліції на обмеження конституційних прав обвинуваченого. Невідомий текст клопотання слідчого. Не подано на суд текст досудового розслідування на які посилається слідчий суддя ОСОБА_10 у змісті ухвали (п`ятий абзац зверху) «Наявні матеріали дають достатні підстави вважати ...».

Не подання на суд матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових рішень за № 0000279 від 23.02.2016р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України, не вказання причин та підстав для проведення НС(Р)Д поставили труднощі зі встановлення дилеми: маємо кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим чи ознаки провокації злочином, обумовлені перебільшенням зусиль правоохоронних органів?

Апелянт зазначає, що стороною захисту до Жовківського районного суду Львівської області подавалось клопотання від 03 листопада 2023 р. на витребування доказів того, що прокурором вживались необхідні та своєчасні заходи, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також речових доказів, у вказаному кримінальному провадженні. Таке клопотання було задоволено судом.

У листі заступника начальника СУ ГУНП у Львівській області підполковника ОСОБА_11 до начальника управління нагляду та додержання законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 від 12 квітня 2024 р. № 8228/16/01-2024 зазначено: «На Ваш запит № 09/2/1-438ВИХ-24 від 05.04.2024 повідомляємо, що доручення слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 за вих. № 578 від 26.02.2016, яке знаходилось у документах (постанови, клопотання, ухвали, доручення, листи, доповідні записки, заяви, протоколи тощо) з питань організації та проведення НС(Р)Д у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000279 від 23.02.2016 р. знищено за Актом №120дск/02/16-2022 від 24.02.2022 р., у зв`язку із загостренням ситуації біля кордонів України» ..., що пов`язано із збройною агресією рф проти України.

Дослідивши копії ухвали слідчого судді, копії ухвали судді ОСОБА_10 , листи-повідомлення Голови суду на звернення правоохоронного органу, зауважимо, що немає звернення сторони обвинувачення по розсекреченню матеріалів, що стали підставою для проведення НС(Р)Д, і відповідно їх немає у їх розпорядженні.

Суддя ОСОБА_1 не відобразив у тексті вироку аналіз виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 17 січня 2024 р. про витребування доказів, на прохання сторони захисту.

У результаті усіх документів сторони обвинувачення стороні захисту не представлено, не узагальнені результати витребування доказів, чим порушено принцип Конвенції, як доступ до доказів.

Апелянт звертає увагу на те, що свідок ( ОСОБА_9 ), перебуваючи у ЗСУ, відмовлявся давати покази у суді. Прокурор ОСОБА_14 подав клопотання оголосити показання свідка, подані ним у судовому засіданні під час розгляду даного кримінального провадження попереднім складом суду (головуючий - суддя ОСОБА_15 ). Відео показань виявилось двоє і з різними головуючими суддями. 28.01.25 р. слухали показання свідка у відеозаписі засідання від 18.09.2017 р. (головуючий - суддя ОСОБА_16 ) і засідання від 20.11.2019 р. (головуючий - суддя ОСОБА_15 ). Після переглядання відео показань свідка виступив адвокат ОСОБА_17 і доповів, що виявлено 6 вагомих розбіжностей. Наприклад, в одному випадку гроші на проведення операції правоохоронних органів давала поліція, у другому - особисті кошти. Свідок ніби двічі звертався до СБУ, а насправді був залучений до проведення операції. Присутній прокурор ОСОБА_14 не заперечив розбіжності і попросив ще слухати свідка у суді.

Апелянт наголошує , що він, не був у екзаменаційній комісії по захисту дипломного проекту щодо свідка, тобто не був на час інкримінованого злочину службовою особою стосовно нього, не виконував відносно свідка організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій (обов`язків), стороною обвинувачення не доведено зв`язків з членами ЕК; взагалі питання зв`язків обвинуваченого зі членами ЕК стороною державного звинувачення не розглядалось.

Допуском студента до захисту перед ЕК є подання голові ЕК щодо захисту ДП за формою № Н-8.01, у редакції наказу Міністерства освіти і науки України Л?» 683 від 05 червня 2013 р. У цьому допуску передбачено вирішальний підпис декана факультету (директора інституту), колегіальне рішення випускової кафедри. У п.3.6.2 Положення ЕК зазначено: « ... у випадку подання негативного відгуку науковим керівником ... остаточне рішення про допуск (недопущення) дипломної роботи до захисту, приймає за результатами попереднього захисту випускова кафедра».

Не приведено доказів нібито якихось розмов, підкупу членів ЕК тощо; у судовому засідання не допитані члени ЕК на предмет зв`язку обвинуваченого з інкримінованим злочином.

Апелянт в апеляційній скарзі підсумував свої висновки та покликання та зазначив наступне.

Наявні у справі копія ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_18 від 25.02.2016 р. про проведення обшуку, копія ухвали про надання дозволу на продовження проведення негласних слідчих (розшукових) дій судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_10 від 25.02.2016 р. (копія ухвали на проведення негласних слідчих (розшукових) дій судді Апеляційного суду Львівської області - відсутня) - дають узагальнюючий висновок, який підтримує сторона обвинувачення, проте немає конкретних фактів обставин інкримінованого кримінального порушення, що розглядається у провадженні, зокрема відсутні клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, матеріали досудового розслідування, речові докази тощо.

Сторона захисту клопотала про витребування матеріалів і документів, пов`язаних із проведенням НС(Р)Д, досудового розслідування, розгляд речових доказів. Було заперечення сторони обвинувачення, проте ухвалою Жовківського районному суді Львівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 від 17 січня 2014 р. задоволено клопотання сторони захисту про витребування доказів.

Речових доказів на суді не пред`явлено, задіяні пізніше у справі адвокати не мали змоги з ними ознайомитися.

Доручення слідчого на проведення НС(Р)Д не пред`явлено на суд. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НС(Р)Д є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення.

Не підтверджено документально в суді, що сторона обвинувачення вжила необхідні і своєчасні заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали процесуальною підставою для проведення НС(Р)Д і немає в її розпорядженні наступних документів: клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, на які є посилання в ухвалі слідчого судді, ухвалі судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_10 .

Згідно з ч.2 ст.36 КПК України, прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування. Чому на суд не винесено матеріали досудових розслідувань, що стали підставою для відкриття кримінальної справи і внесення її до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000279 від 23.02.2016р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 14, ч.3 ст.368 КК України?

Апелянт посилається на витяги з практики Верховного Суду, які, на його думку, є доречні на підтвердження його апеляційних вимог.

Постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 25 квітня 2024 р. у справі №695/2759/20: «Сторона обвинувачення повинна довести наявність конкретних, об`єктивних і перевірених дій, які б свідчили про початок злочинних дій зі сторони підозрюваного, ще до внесення відомостей до ЄРДР.

Сторона обвинувачення, спростовуючи версію про провокацію злочину, має привести існування об`єктивної підозри, що підозрювана особа займається займалась) злочинною діяльністю або схильна до вчинення злочинів».

Постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 19 березня 2024 р. у справі №683/2142/21 : «Досліджуючи питання чи не було злочин вчинено внаслідок провокації (пастки) з боку органу розслідування. суди мають дослідити, зокрема, підстави, чому операція була розпочата, у т.ч. чи були об`єктивні підозри щодо причетності обвинуваченого до кримінальної діяльності або його схильності вчинити злочин, ступінь залученості поліції до злочину та характер будь-якого підбурювання або тиск, якому був підданий обвинувачений та інші обставини;.

Із-за неподачі стороною обвинувачення на суд витребуваних матеріалів виникла дилема: було порушення кримінального правопорушення, що розглядається у провадженні чи маємо ознаки провокації злочином.

Згідно постанови Великої палати Верховного суду від 16 січня 2019 р. у справі №751/7557/15-к, провадження №13-37кс18: п.55. Для доведення допустимості результатів НС(Р)Д мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно НС(Р)Д.

Згідно постанови Великої палати Верховного суду від 16 жовтня 2019 р. у справі №640/6847/15-к, провадження №13-43кс19: якщо сторона обвинувачення не вжила необхідних і своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали процесуальною підставою для проведення НС(Р)Д і яких немає в її розпорядженні, то у такому випадку має місце порушення норм статті ст.290 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , працюючи, відповідно до наказу по Львівському національному аграрному університету №573-К від 07.11.2013 на посаді доцента кафедри машинобудування факультету механіки та енергетики Львівського національного аграрного університету, будучи працівником установи, який не є службовою особою, а також будучи, відповідно до наказу № 489/К-С від 12.10.2015, керівником дипломного проекту студента третього курсу заочної форми навчання факультету механіки та енергетики Львівського національного аграрного університету ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з мстою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, 16.03.2016 року близько 14.30 год., перебуваючи у своєму службовому кабінеті у приміщенні Львівського національного аграрного університету за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Дубляни, вул. Шевченка, 5, протиправно одержав від ОСОБА_9 для себе неправомірну вигоду в сумі 400 доларів СІІІА (що згідно курсу Національного банку України становило 10754 гривні) за вчинення в інтересах останнього дій, з використанням свого становища доцента кафедри машинобудування факультету механіки та енергетики Львівського національного аграрного університету та керівника дипломного проекту ОСОБА_9 , а саме за виконання дипломного проекту ОСОБА_9 та сприяння у його успішному захисті перед державною екзаменаційною комісією, зокрема, за складання позитивного відзиву про дипломний проект ОСОБА_9 та відповідної пояснювальної записки.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений відмовився надавати показання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі, міркування прокурора ОСОБА_7 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.354 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Дії ОСОБА_6 за ч.3 ст. 354 КК України кваліфіковано правильно.

Судом першої інстанції встановлено, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України, а саме одержання працівником установи, який не є службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням становища, яке займає працівник в установі, в інтересах того, хто надає таку вигоду. Обвинувачений винен у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції були враховані та дотримано принципів призначення покарання.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до вимог ст. ст. 23, 95 КПК України, суд першої інстанції дослідив докази та обґрунтував свої висновки на показаннях, які безпосередньо були досліджені під час судового засідання.

Оцінивши безпосередньо досліджені докази, суд дійшов переконання, що вони є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого. У вказаних доказах детально зафіксовані фактичні дані відносно обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення. При оформленні цих доказів не було допущено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого та інших осіб, а інформація, яка в них міститься не дає суду правових підстав для висновку сумніватися у її правдивості.

Європейський Суд з прав людини вказує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, але вона не встановлює будь-яких правил допустимості доказів як таких, це завдання внутрішнього права.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 26.09.2002 у справі «Перрі проти Сполученого Королівства» (Perry v United Kingdom), зазначив, що важливо, щоб була справедлива процедура розгляду питання про прийнятність та перевірку надійності спірних доказів.

Суд першої інстанції всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому враховує, що судом першої інстанції були проаналізовані попередні рішення прийняті судами всіх інстанцій по даному кримінальному провадженні.

Апеляційні вимоги обвинуваченого не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки були предметом суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу обвинуваченому на недоречність покликання в апеляційній скарзі на наступний витяг з рішення Європейського Суду: «Врахувати численні порушення Європейської Конвенції з прав людини даного кримінального провадження, зафіксовані у тексті вироку: порушення права обвинуваченого захищати себе особисто (§3 (с) статті 6), не вмотивованість судового рішення (§1 статті 6), порушення змагальності, рівності сторін (§1 статті 6), доступу до доказів (§1, §3(в) статті 6), не врахування ознак провокації (§1 статті 6), неналежне врахування результатів допиту свідка (§1, §3(cZ) статті 6), не врахування змісту статті 7, що ніякого покарання без закону».

У даному кримінальному провадженні ніхто не забороняв обвинуваченому захищати себе самостійно, і цим правом ОСОБА_6 скористався в суді апеляційної інстанції, однак ним були укладені угоди про надання йому правової допомоги в суді першої інстанції та під час досудового розслідування з кількома захисниками, під час всього процесу.

Крім того, на переконання колегії апеляційної інстанції, вирок суду першої є вмотивованим, не було порушено право змагальності сторін, не було встановлено провокації, враховано дані допиту свідків, надавалися учасникам процесу доступи до доказів, які є в наявності.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Такі вказівки судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Зокрема було надано всебічну оцінку показам свідка ОСОБА_9 , який звернувся до ОСОБА_6 саме як до керівника дипломного проекту з метою отримати наскрізне завдання на виконання цього проекту, поради щодо структури диплому, довідкової літератури, необхідні рекомендації тощо, а не як до приватної особи з метою написання дипломного проекту за гроші; проаналізував і його показання в частині того, що ОСОБА_6 погодився написати йому проект дипломної роботи, назвав суму у розмірі 400 доларів, і підготувати його до успішного захисту дипломної роботи, а також сприяти йому під час її захисту перед екзаменаційною комісією; зважив на те, що ОСОБА_6 як науковий керівник дипломного проекту достеменно знав та усвідомлював, що цей проект повинен був виконаний студентом, а в разі, якщо студент не виконає дипломну роботу, то відраховується з університету, однак, нехтуючи своїми обов`язками надати допомогу в підготовці та керуючись корисливими мотивами, ОСОБА_6 висловив студенту вимогу про надання йому 400 доларів за підготування та погодження дипломного проекту.

Судом взято до уваги, що ОСОБА_6 на час інкримінованих йому подій був наділений спеціальними повноваженнями як науковий керівник дипломної роботи, в межах яких повинен був надавати консультації та наскрізні завдання щодо її написання студентом, а не готувати текст дипломної роботи власноруч за оплату.

Крім того суд врахував те, що ОСОБА_6 у межах своїх повноважень, як це встановлено під час судового розгляду, мав надати рецензію на дипломну роботу, яка могла вплинути на успішний іспит щодо її захисту.

Суд врахував, що відповідно до вироку Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2016 року по справі № 461/2955/16-к щодо ОСОБА_8 : « ОСОБА_8 , відповідно до наказу № 442-к по Львівському Національному аграрному університету від 27.08.2014 р. був призначений на посаду завідувача кафедри машинобудування факультету механіки та енергетики, професора Львівського Національного аграрного університету (ЛНАУ), в посадові обов`язки якого згідно посадової інструкції входило: здійснення планування, організація та контроль навчальної, навчально-методичної, науково-методичної, наукової та науково-дослідної роботи кафедри за всіма формами навчання; здійснювати контроль якості проведення всіх видів навчальних занять викладачами кафедри та усіх форм підсумкового контролю; проведення аналізу та обговорення на засіданнях кафедри підсумків поточного контролю, екзаменаційної сесії, результатів захисту дипломних робіт та держіспитів, на основі результатів аналізу розробляти і реалізовувати необхідні заходи, спрямовані на поліпшення організації навчального процесу та підвищення якості підготовки фахівців; організовувати і постійно контролювати ведення документації кафедри відповідно до затвердженої номенклатури справ на кафедрі та інше. Відповідно до наказу №489/к-С від 12.10.2015 підлеглий ОСОБА_8 - ОСОБА_6 , призначений керівником дипломного проекту студента третього курсу, заочної форми навчання, факультету механіки та енергетики Львівського Національного аграрного університету ОСОБА_9 , на якого відповідно до вимог оформлення дипломних і курсових проектів затверджених ректором університету, академіком ОСОБА_19 , покладено ряд обов`язки як керівника дипломного проекту. Затверджені вимоги до оформлення дипломних і курсових проектів регламентують те, що завдання на дипломний проект підписується керівником і дипломником, затверджується завідувачем кафедри, в даному випадку ОСОБА_8 ; виконаний дипломний проект, підписаний студентом подається керівникові. Підписана керівником пояснювальна записка і графічний матеріал з письмовим відгуком про роботу студента подається на кафедру за 3-5 днів до захисту проекту перед державною екзаменаційною комісією (ДЕК). На кафедрі проводиться попередній захист проекту перед робочою комісією. До складу якої обов`язково входить відповідальний від кафедри за нормоконтроль графічної частини проекту. Після попереднього захисту, та виправлення (при необхідності), дипломний проект підписують відповідальний від кафедри за нормоконтроль і завідувач кафедри. Далі проект скеровується на рецензію, а відтак передається в деканат. Відповідно до п. 1.3.2 вказаних вимог, якщо рішенням робочої комісії студент не допускається до захисту проекту перед ДЕК, то це питання розглядається на засіданні кафедри за участю керівника проекту. Студент, який не виконав дипломний проект, відраховується з університету у встановленому порядку.»

Покликання в апеляційній скарзі на те, що у вироку стосовно нього дуже багато приділено уваги зазначеному вище вироку відносно ОСОБА_8 , є упередженим, адже суд першої інстанції виклав зазначене з метою детальнішого висвітлення обставин справи в цілому.

Покликання апелянта на те, що якщо існує вирок, який набрав законної сили по тому самому обвинуваченню то, згідно ч.2 ст. 19 КК України, кримінальне провадження підлягає негайному закриття, є безпідставне, оскільки ОСОБА_8 засуджено, за ч.1 ст. 368 КК України, а ОСОБА_6 обвинувачено за ч.3 ст. 354 КК України.

У вироку суду першої інстанції зазначено, що захисник обвинуваченого подавав письмове клопотання про визнання протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю особи №14/1-549 від 21.03.2016 з доданими носіями інформації, протоколу про результату аудіоконтролю особи №14/1-552 від 21.03.2016, протоколу про результати візуального спостереження за особою №14/1-554 від 21.03.2016 та протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж №14/1-555 від 21.03.2016 з доданим носієм інформації, недопустимими доказами.

Таку ж вимогу обвинувачений ОСОБА_6 зазначив в апеляційній скарзі.

Своє клопотання, подане в суд першої інстанції, захисник мотивував наступним. Стороною обвинувачення під час судового розгляду справи було здійснено додаткове відкриття матеріалів, що можуть бути використані як докази у справі, зокрема ухвали слідчого судді апеляційного суду Львівської області про надання дозволу на продовження проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 25 лютого 2016 року, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, мобільного терміналу, в якому працює сімкартка оператора мобільного зв`язку абонента «Київстар» з номером НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій - аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_6 та надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій - візуального спостереження за особою, а саме ОСОБА_6 , з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження. Оскільки, будь які доручення на проведення НСРД стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалися, то стороною захисту у судовому засіданні було заявлено клопотання про витребування таких доказів у сторони обвинувачення.

Як з`ясовано у судовому засіданні сторона обвинувачення вказаними доказами не володіє та суду такі не представила.

Натомість, в судовому засіданні сторона обвинувачення надала суду запити в ГУНП у Львівській області від 05.04.2024 року №09/2/1-438ВИХ-24 та відповідь на нього від 12 квітня 2024 року №8228/16/01-2024, а також запит в УСБУ у Львівській області від 05.04.2024 року №09/2/1-273ВИХ- 24 та відповідь на нього від 22.04.2024 року №62/14/1-1100к/т.

З відповіді ГУНП у Львівській області від 12 квітня 2024 року №8228/16/01-2024 вбачається, що таке доручення було знищено за актом №119дск/02/16-2022 від 24.02.2022 року, через збройну агресію рф проти України. Однак до вказаної відповіді не додано вказаного акту, щоб сторона захисту та суд мали можливість перевірити первинні документи щодо знищення вказаного акту, як і не додано доказів чи інформації чому такий не було розсекречено та долучено до матеріалів кримінального провадження. Як вбачається із відповіді УСБУ у Львівській області від 05.04.2024 року №09/2/1-273ВИХ-24 у зв`язку з завершенням в 2019 році строку зберігання реєстраційного журналу, відсутня можливість виготовлення запитуваних копій вказаного журналу щодо реєстрації доручення слідчого на проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Апелянт вважає, що судом не було в повній мірі проаналізовано виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 17.01.2024 про витребування доказів, однак, на переконання колегії суддів, це є упереджене ставлення обвинуваченого.

На даний час в Україні триває воєнний стан, який був введений 24.02.2022 у зв`язку із агресією рф проти України.

Злочин, який вмінений ОСОБА_6 було скоєно 16.03.2016 і з того часу інтереси обвинуваченого представляли його захисники, які разом з обвинуваченим мали всі можливості вчасно, послідовно, контролювати дії правоохоронних органів, як під час досудового розслідування так і з моменту надходження кримінального провадження до суду. Однак в повному обсязі таким правом не скористалися, а закцентували увагу на цьому після скасування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 виправдального вироку.

З дослідженим судом апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження колегія суддів не вбачає підтвердження неможливості використання у вказаному кримінальному провадженні, як доказ, процесуальних документів про проведення НСРД.

Відсутність ряду первинних документів, на які посилається обвинувачений, не підтверджує неможливість використання, в якості доказу провини обвинуваченого, інших, наявних, документів за результатами НСРД, оскільки такі були підтверджені безпосередньо в судовому засіданні з врахуванням пояснень свідків, дослідженні безпосередньо всіх наявних документів.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

З матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції належним чином вирішив питання допустимості всіх доказів у провадженні. Дотримуючись положень ст. 94 КПК України, суд оцінив усі докази в їх сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого переконання про те, що винуватість ОСОБА_6 доведена поза розумним сумнівом.

Апеляційні вимоги обвинуваченого не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які викладені у вироку.

Будь яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Відтак колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, відповідно підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 13.10.2025, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України та звільнено від покарання на підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строку давності - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: