Справа № 344/5363/26
Провадження № 1-кс/344/2316/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження, внесеного 02 вересня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000549 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 березня 2026 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковник поліції ОСОБА_6 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з вказаним клопотанням.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 19 березня 2026 року, клопотання передано слідчому судді ОСОБА_1 для розгляду.

Доводи клопотання.

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженню №0000549, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2024, за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексуУкраїни, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексуУкраїни.

Досудовим розслідуванням установлено, що в травні 2024 року ОСОБА_9 (організатор), керуючись корисливим мотивом, з метою отримання доходу від систематичного незаконного переправлення через державний кордон України чоловіків віком від 18 до 60 років, виїзд яких з території держави заборонений під час дії правового режиму воєнного стану, для вчинення тяжких злочинів, що посягають на встановлений порядок перетинання державного кордону України, спільно із ОСОБА_8 (співорганізатор) створили та очолили організовану групу, до якої добровільно і свідомо увійшла ОСОБА_4 (виконавець).

Так, згідно злочинного задуму ОСОБА_9 та ОСОБА_8 чоловіки віком від 18 до 60 років, виїзд яких з території держави заборонений під час дії правового режиму воєнного стану, повинні були за умови надання грошових коштів перетинати державний кордон України в офіційних пунктах пропуску за кермом автомобілів створених ними ТОВ «Франко Тревел» та ТОВ «Франко Тревел Плюс» як ніби то водії даних підприємств, маючи з собою відповідні документи та будучи внесеними до автоматизованої системи «Шлях», після чого в Україну не повертатися.

При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залучили до вказаної злочинної схеми ОСОБА_4 , яка складала та виготовляла відповідні документи щодо ніби то працевлаштування таких осіб у ТОВ «Франко Тревел» та ТОВ «Франко Тревел Плюс», а також за допомогою флеш-носіїв із електронними ключами вносила необхідну інформацію щодо водіїв даних підприємств до автоматизованої системи «Шлях».

Разом з тим, створена та очолювана ОСОБА_9 та ОСОБА_8 організована злочинна група, до складу якої увійшла ОСОБА_4 , за період часу з 19.07.2024 по 23.09.2025 організувала та забезпечила незаконне переправлення через державний кордон України громадян України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_17 ,ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_18 ,ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , виїзд яким за межі України був заборонений в умовах введеного правового режиму воєнного стану, за що організатори та члени даної організованої групи отримали від вказаних осіб на свою користь грошові кошти на загальну суму 50 600 доларів США.

18 березня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (ІПН НОМЕР_1 ), українці, громадянці України, одруженій, зареєстрованій та фактично проживаючій за адресою АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України, а саме в сприянні в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб, повторно, організованою групою, з корисливих мотивів, у підробленні іншого офіційного документа, який видається підприємством і який надає права, з метою використання його іншою особою, та збуті такого документа, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, а також у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчиненому особою, яка має право доступу до неї, повторно, за попередньою змовою групою осіб щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень ґрунтується на зібраних на даний час у ході досудового розслідування доказах, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_16 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_11 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 , протоколами огляду мобільних телефонів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень. Повідомлення про підозру відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним, зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Аналогічні твердження викладеного у рішеннях по справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990 (п. 32, Series A, N 182).

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України, що у відповідності до ст. 12 цього Кодексу відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення дев`ять років позбавлення волі.

У ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних кримінального провадження, вчинити інше правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

З огляду на вищевикладене, слідчий за погодженням з прокурором просить підозрюваній ОСОБА_4 визначити розмір застави в межах 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 19 березня 2026 року, дану справу передано слідчому судді ОСОБА_1 для розгляду.

Позиція учасників справи у судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав на підставах, викладених у клопотанні, просив клопотання задовольнити.

Підозрювана та її захисник у судовому засіданні просили зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки на все майно підозрюваної накладено арешт.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Заслухавши прокурора, підозрювану та її захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Частинами першою-другою статті 176 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу

Так, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частина перша статті 182 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно частини четвертої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави, у відповідності до пункту 2 частини п`ятої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

З матеріалів клопотання вбачається, що 18 березня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України.

Причетність ОСОБА_4 до інкримінованих їй кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_16 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_11 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 , протоколами огляду мобільних телефонів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та інші), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Отже, на даній стадії розслідування оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

При цьому слідчий суддя бере до уваги, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді дійти висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України.

Щодо наявності ризиків.

Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка за суттю представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які існують та які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Ризик переховування підозрюваної

від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику, встановленого у пункті 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя враховує те, що підозрювана усвідомлює, що підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, та вона усвідомлює ймовірну неминучість покарання за вчинення злочинів у разі доведення її вини в суді, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваної та характером і тяжкістю злочинів, у вчиненні яких вона підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному проводженні.

Ризик, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки підозрюваній ОСОБА_4 відомі анкетні дані учасників кримінального провадження, а тому в силу спільної діяльності та знайомств свідки можуть підпадати під негативний вплив підозрюваної й змінити свої показання або в подальшому відмовитися від них у судовому засіданні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя також виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу свідків існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також існує ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки ОСОБА_4 є директором ТОВ «Франко Тревел Плюс», володіє флеш-носієм із електронним ключем може продовжувати вносити дані осіб до автоматизованої системи «Шлях» що надасть можливість безперешкодного перетину державного кордону.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність встановлених на досудовому розслідуванні ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, дані ризики наявні та продовжують існують.

Слідчим суддею перевірено можливість застосування запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, наступним чином.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органів досудового розслідування та до суду не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язуються, за необхідності, доставити її до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваної, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також, на думку слідчого судді, в даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту та тримання під вартою є найбільш суворими і про їх застосування не заявлено у суді.

Вирішуючи дане клопотання, слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих злочинів, характеризуючи особу підозрюваної дані, її вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави вважати, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та доведені у судовому засіданні, застосування запобіжного заходу у вигляді застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї роцесуальних обов`язків.

Слідчий суддя враховує позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина четверта статті 182 Кримінального процесуального кодексу України), зважаючи на обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, які інкримінуються підозрюваній, а також характеристику підозрюваної, її майновий і сімейний стан, стан її здоров`я, з огляду на вимоги щодо того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірною для неї, то слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави в межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120,00 гривень.

Обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні даного клопотання, не встановлено, як і не встановлено обставин для визначення застави з іншим більшим та меншим розміром застави для даної категорії злочинів, а визначений слідчим суддею розмір застави зможе гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків і такий запобіжний захід буде достатнім, співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Крім цього, вважаю за необхідне у разі внесення застави покласти на підозрюваного додаткові обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 176-178, 179, 182, 193, 194, 199, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , запобіжний захід у вигляді застави у межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120,00 гривень (сто тридцять три тисячі сто двадцять гривень нуль копійок) у національній грошовій одиниці, яку необхідно внести на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в національній грошовій одиниці (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на строк до 16 травня 2026 року наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися за межі Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками та іншими підозрюваними, окрім ОСОБА_8 ,у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання компетентним органам свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 23 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1