Справа № 162/305/24
Провадження № 1-кп/162/26/2026
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянувши клопотання захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000667, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 03 квітня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 за частиною першою статті 368 Кримінального кодексу України (далі КК), про витребування доказів,

встановив:

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 11 березня 2026 року подано клопотання про витребування доказів.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що стороною обвинувачення здійснювався збір доказів можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення у межах кримінального провадження № 0000689 від 26 квітня 2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК. В ході судового розгляду встановлено, що кримінальне провадження № 0000689 розпочате на підставі заяви ОСОБА_6 від 25 квітня 2023 року про вчинення кримінального правопорушення. Із змісту цієї заяви слідує, що ОСОБА_6 на початку 2023 року розпочав діяльність з продажу медичного обладнання та виробів медичного призначення, для цього він здійснював об`їзд лікувальних закладів Волинської області. Він відвідав Любешівську та Маневицьку лікарні, Старовижівський центр первинної допомоги. Заявника дуже здивувало, що першим питанням у кожному закладі було чи знає він правила роботи на цьому ринку, оскільки керіввників цих закладі не цікавило працювати з ним менш ніж за 20 % від сум укладених договорів. Закон про кримінальну відповідальність визначає виконавцем (співвиконавцем) кримінального правопорушення особу, яка своїми діями разом з іншими співучасниками безпосередньо в повному обсязі (чи частково), виконала склад злочину, передбачений певною статтею Особливої частини КК. Частина друга статті 28 КК дає визначення вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб. Між тим, заява ОСОБА_6 від 25 квітня 2023 року, а також інші матеріали, які були підставою для першочергового внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) не містять жодних фактичних даних про можливе вчинення кримінального правопорушення перерахованими у заяві посадовими особами за попередньою змовою групою осіб. Таким чином, з огляду на викладені в заяві ОСОБА_6 та імперативну норму частини першої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження № 0000689 розпочате лише за одним з фактів можливого вчинення злочину однією із згаданих у заяві посадових осіб. В ході судового розгляду прокурором стверджується про те, що кримінальне провадження № 0000689 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК, в межах якого здійснювався збір доказів можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, розпочато саме за таким фактом. Між тим, стороною обвинувачення надано на дослідження суду ряд документів у копіях, що є порушенням положень частини третьої статті 99 КПК надання суду оригіналів документів. У зв`язку з наведеним захисник ОСОБА_5 просить витребувати у прокурора у кримінальному провадженні № 0000689 оригінали таких документів, а саме: 1) витягу з Єдиного ресстру досудових розслідувань № 0000689, сформованого 08 травня 2023 року; 2) витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001514, сформованого 20 вересня 2023 року; 3) постанови від 26 квітня 2023 року про створення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000689; 4) постанови від 20 липня 2023 року про зміну групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000689; 5) постанови від 17 листопада 2023 року про зміну групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000689; 6) постанови від 04 травня 2023 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000689; 7) постанови від 31 серпня 2023 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001514; 8) постанови від 12 жовтня 2023 року про об`єднання кримінальних проваджень № 0000689 та № 0001514; 9) постанови від 02 квітня 2024 року про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000689; 10) рапорту начальника управління ГСУ НПУ Василя Сміха ЖЄО № 525 від 26 квітня 2023 року; 11) рапорту начальника відділу ГСУ НПУ Олександра Осіпова ЖЄО № 1091 від 21 серпня 2023 року; 12) супровідного листа УСР у Волинській області ДСР НПУ від 26 квітня 2023 року; 13) заяви ОСОБА_6 від 25 квітня 2023 року; 14) рапорту оперуповноваженого УСР у Волинській області ДСР НПУ ОСОБА_7 від 25 квітня 2023 року; 15) заяви ОСОБА_6 від 26 квітня 2023 року про згоду на конфіденційне співробітництво; 16) письмової згоди ОСОБА_6 від 26 квітня 2023 року на конфіденційне співробітництво; 17) попередження ОСОБА_6 від 26 квітня 2023 року про недопустимість розголошення відомостей, які становлять державну таємницю; 18) протоколу попередження про недопустимість розголошення відомостей, які становлять державну таємницю; 19) постанови від 26 квітня 2023 року про залучення особи до конфіденційного співробітництва; 20) доручення від 27 квітня 2023 року № 15696дн/24/2/2-2023вс в порядку статті 40 КПК про проведення слідчих дій; 21) супровідного листа УСР у Волинській області від 28 квітня 2023 року №1447/55/102/01-2023; 22) доручення ФОП ОСОБА_8 від 01 квітня 2023 року; 23) клопотання від 09 травня 2023 року про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_6 ; 24) постанови від 07 березня 2024 року про розсекречення матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій; 25) доручення від 16 травня 2023 року про проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку статті 40 КПК; 26) супровідного листа Офісу Генерального прокурора від 06 лютого 2024 року № 09/2/1-8215-23 про скерування матеріальних носіїв секретної інформації, грифи яких скасовано; 27) клопотання від 10 січня 2024 року про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000689 до трьох місяців; 28) постанови від 16 січня 2024 року про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців; 29) клопотання від 14 лютого 2024 року про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000689 до шести місяців; 30) ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року про продовження строку досудового розслідування до п`яти місяців; 31) протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 26 квітня 2023 року.

Захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримали.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, повідомив, що подав усі письмові докази у кримінальному провадженні № 0000667 у тому вигляді, в якому вони долучені до справи у ході досудового розслідування.

Вирішуючи, це клопотання суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до частин другої, третьої статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із частинами першою, другою, шостою статті 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з частиною першою статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частинами першою, другою статті 87 КПК встановлено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Відповідно до статті 89 КПК суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до частин першої, третьої статті 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до частин першої-третьої статті 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; 4) висновки ревізій та акти перевірок; 5) довідки, висновки та інші документи спеціалістів. Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази. Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Вирішуючи клопотання захисника, суд бере до уваги заяву Офісу Генерального прокурора № 25/3-12вих.-25 від 19 серпня 2025 року щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000689, яке триває, та письмової відмови прокурора ОСОБА_9 на розголошення відомостей у рамках цього провадження.Крім цього, суд враховує заяву прокурора ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо відсутності у нього інших матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000667 щодо ОСОБА_4 .

Між тим, питання допустимості, достовірності та належності доказів, зокрема у контексті положень частини третьої статті 99 КПК, суд вирішить час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку з врахуванням положень статті 62 Конституції України.

Керуючись статтями 22, 84, 86, 87, 89, 93, 99, 350 КПК, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 від 11 березня 2026 року про витребування доказів у прокурора у кримінальному провадженні № 0000689 відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1