Провадження №1-кп/369/1390/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 08.05.2025 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень передбачених п.1 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернулася з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого. На обґрунтування клопотання зазначає, наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Частиною 3 статті 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення..

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким пов`язаним з умисним протиправним заподіянням смерті іншим особам, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

09.05.2025 року ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В подальшому ухвалою слідчого судді дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено строком до 08.11.2025.

Ухвалою суду від 05.11.2025 року дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено строком до 03.01.2026 року.

Ухвалою суду від 17.12.2026 року дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено строком до 14.02.2026 року.

Ухвалою суду від 25.01.2026 року дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено строком до 29.03.2026 року.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 , один з яких є особливо тяжким пов`язаним з умисним протиправним заподіянням смерті іншим особам, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які з часу винесення попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу від 17.12.2025 року на думку колегії суддів не зменшились, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, завершення проведення слідчих дій та долучення їх до матеріалів, допит всіх свідків, яких сторона обвинувачення вважала за необхідним допитати у вказаному кримінальному провадженні, завершення досудового розслідування та відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження не свідчать про те, що ризики, які були встановлені слідчим суддею, автоматично перестали існувати.

Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обставини наведені в клопотанні прокурора про тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення на думку суду, в достатній мірі підтверджує існування ризику можливих спроб переховування ОСОБА_7 ..

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Зокрема ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи невідворотність реального покарання за кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості є особливо тяжким злочином, може намагатись уникнути кримінальної відповідальності, переховуючись від суду, зокрема шляхом зміни місця проживання.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_7 , може впливати на свідків у кримінальному провадженні, то даний ризик обґрунтовується тим, що наразі існує ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу, змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Під час розгляду клопотання прокурора суд прийшов до переконання, про наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

При цьому необхідно врахувати, що на час вирішення питання про запобіжні заходи суд не встановлює винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено та не доведено.

Таким чином, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, суд дійшов до висновку про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

В приписах частин 3 та 4 статті 28 КПК України зазначено, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

На підставі наведеного та на дотримання вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження, суд визначає строк продовження тримання під вартою ОСОБА_7 на шістдесят днів.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд приходить до висновку про недоцільність визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, що спричинив загибель людей.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 193-194, 197, 315, 369-372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, на строк 60 (шістдесят) днів до 22 травня 2026 року включно, починаючи з 24 березня 2026 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконання після її оголошення.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 22.05.2026 (включно).

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_8

Суддя ОСОБА_9

Суддя ОСОБА_10