Справа № 462/2447/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1061/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000075 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2025, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Добросин, Жовківського району, Львівської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, місце праці: ТзОВ «Ярофрут», яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченої подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2025, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції, чинній на 17.11.2012) та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави вартість проведених судових експертиз на загальну суму 96 410,80 грн. 80 коп.

Цивільний позов Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 , який просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом першої інстанції порушено вимоги КПК України, внаслідок чого ухвалено незаконний та необґрунтований вирок.

Апелянт покликається, що висновки суду першої інстанції містять істотні суперечності та не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, що вбачається з наступного.

В оскаржуваному вироку суд дійшов висновку, що «показання обвинуваченої ОСОБА_7 в частині руху виключно в крайній правій смузі, про незмінність напрямку руху, заперечення приналежності слідів гальмування правих коліс 35 м та лівих коліс 4 м, рух в межах дозволеної швидкості, суд оцінює критично, як обраний спосіб захисту, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки такі не узгоджуються з письмовими доказами та показаннями свідків».

Апелянт наполягає, що такі висновки суду першої інстанції є невірними, оскільки не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Навпаки, досліджені під час судового розгляду докази підтверджують протилежне.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину не визнала, щодо подій 17.11.2012 року та повідомила наступне.

17.11.2012 року мала забрати ОСОБА_9 близько 09.00 год. В автомобілі, окрім обвинуваченої, був її чоловік (на той час) ОСОБА_10 . Забравши потерпілу з її дому на вул. Науковій, поїхали в напрямку вул. Любінської у м.Львові. Проїхавши кільце вулиць Кульпарківська-Володимира Великого, ОСОБА_7 рухалась виключно в крайній правій смузі по вул. Виговського. Напрямок руху (смугу) не змінювала. На перехресті з ТВК «Південний» є дві смуги руху, в лівій смузі стояли 2 автомобіля. Перший світлий, позаду нього - ВАЗ 21099 синього кольору (автомобіль ОСОБА_11 ). Він стояв без включених поворотів. У напрямку вулиці Любінської прямо був увімкнений дозвільний сигнал світлофора, ліворуч - окрема секція світлофора, яка на той момент не була увімкнута. Коли авто ОСОБА_7 майже зрівнялось з авто ОСОБА_11 , відчула удар зліва автомобіля. Від удару авто обвинуваченої виїхало правою частиною на бордюр, потім зіскочило з нього, а авто ОСОБА_11 проїхало ще певну відстань. Після ДТП хтось з учасників викликав поліцію, а ОСОБА_9 повезли до медичного закладу, оскільки остання «не відчувала ніг».

Слід зазначити, що окрім показів обвинуваченої ОСОБА_7 , рух автомобіля «ВАЗ 2108» у правій смузі руху по вул. Виговського у м. Львові, підтверджується також наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 категорично стверджує, що автомобіль ВАЗ 2108 рухався в правій смузі, перед зіткненням не змінював напрямку свого руху.

Протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 12.02.2013 року, відповідно до якого «на поставлені слідчим запитання свідок ОСОБА_7 повідомила, що під час руху вул. Виговського, вона вела свій автомобіль зі швидкістю приблизно 50-60 км/год у правому ряді».

Висновком експертів за результатами комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та експертизи відеозапису №1507/1508/15-52/1509/15-35 від 28.08.2015 року, виконаним експертами КНДІСЕ (надалі - висновок експертів від 28.08.2015 року)

Під час надання відповіді на запитання №3 (ст. 25-27 висновку), експерти дійшли висновку, що автомобіль «ВАЗ 2108» на ділянці дороги, яка зафіксована на відеозаписі, рухається переважно в крайній правій смузі по напрямку руху до вул. Любінської. При цьому, в дослідницькій частині експертами вказано, що «в процесі аналізу руху потоку транспортних засобів у вказаному напрямку по точкам дотику коліс ТЗ (які рухаються правіше від попутних автомобілів в напрямку руху до вул. Любінської) до проїзної частини була проведена базова лінія, яка умовно розділяє смуги попутного руху. На фото №21-23 наведено стоп-кадри з відеозапису, на яких позначено базову лінію та зафіксовано покадрове переміщення автомобіля «ВАЗ 2108», який знаходиться праворуч від неї.

Апелянт звертає увагу на те, що як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, посилаючись на висновок експертів від 16.05.2025 року як на доказ, що підтверджує винуватість ОСОБА_7 , взагалі не описує висновки експертів щодо дослідження відеозапису ДТП та розміщення автомобіля ВАЗ-2108 на дорозі; суд зазначає, що «експерт-фототехнік категорично не ствердив, що автомобіль марки ВАЗ-2108 під керуванням обвинуваченої перед зіткненням в повній мірі перебував у крайній правій смузі, а частково розташовувався на ній», що суперечить як висновку експертів від 28.08.2015 року, так і висновку експертів від 16.05.2025 року.

Вказане свідчить про необ`єктивність та упередженість суду.

З протоколу огляду диску з відеозаписом ДТП від 21.01.2013 року вбачається, що під час перегляду відеозапису встановлено, що камерою зафіксовано момент зміни автомобілем «ВАЗ 21099» ( ОСОБА_11 ) напрямку свого руху та виїзду на праву смугу руху і подальше зіткнення із автомобілем «ВАЗ 2108» ( ОСОБА_7 ).

Даних про зміну напрямку руху автомобілем ОСОБА_7 на проміжку дороги, який охоплює відеозапис, не встановлено.

У той же час, відповідно до показів ОСОБА_11 , наданих під час проведення слідчого експерименту 16.02.2013 року, «коли він дивився в дзеркала заднього виду, то переконався в тому, що права смуга руху була вільна від транспортних засобів».

Тобто, на переконання ОСОБА_11 та сторони обвинувачення, автомобіль «ВАЗ 2108» здійснив перелаштування в праву смугу руху на незначній відстані позаду від автомобіля «ВАЗ 21099». Таким чином, відеозаписом мало б бути зафіксовано момент зміни напрямку руху автомобілем «ВАЗ 2108», оскільки такий, очевидно, потрапляв в поле зору даної камери відеоспостереження.

Даний факт підтверджено висновками експертів від 28.08.2015 року та 16.05.2025 року. Так, у висновку експертів від 16.05.2025 року (ст. 26) чітко вказано, що «починаючи з 10:05:40 секунди, в правій верхній частині кадру з`являється зображення автомобіля «ВАЗ 2108», який рухається проїзною частиною дороги. Зіткнення транспортних засобів відбувається на 10:05:40-10:05:41 секундах відеозапису».

Однак, даним відеозаписом не зафіксовано і не могло бути зафіксовано момент зміни напрямку руху автомобіля «ВАЗ 2108», оскільки такий рухався по правій смузі руху по вул. Виговського прямолінійно, у лівій смузі рух не здійснював.

Отже, даний доказ сторони обвинувачення прямо вказує на: 1) прямолінійність руху автомобіля «ВАЗ 2108»; 2) рух автомобіля «ВАЗ 2108» виключно в правій смузі руху; 3) раптову зміну напрямку руху саме автомобілем «ВАЗ 21099» ОСОБА_11 .

Слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 підтверджується, в числі іншого, і даними відеозапису події ДТП та даними протоколу огляду диску від 21.01.2013.

Однак, вищевказаними доказами підтверджується модель перебігу подій, повідомлена саме обвинуваченою ОСОБА_7 , свідком ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_12 , і спростовується версія сторони обвинувачення.

Таким чином, судом не було враховано, що здобуті під час досудового розслідування та судового розгляду докази спростовують версію ОСОБА_11 про обставини дорожньо-транспортної пригоди, спростовують версію слідства та підтверджують версію ОСОБА_7 про належність слідів гальмування іншому автомобілю.

Апелянт наголошує, що в даній справі вирішальним є факт належності/неналежності вищевказаних слідів гальмування, зазначених в протоколі огляду місця події та схемах до нього автомобілю «ВАЗ 2108» під керуванням ОСОБА_7 .

Слід зазначити, що ОСОБА_7 послідовно заперечувала приналежність слідів гальмування правих коліс 35 м та лівих коліс 4 м (сліди №6 та №7 на схемах відповідно) автомобілю «ВАЗ 2108».

Суд на підтвердження вини ОСОБА_7 послався на протокол огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 17.11.2012 року

Огляд розпочато о 10 год. 20 хв, закінчено о 12 год. 00 хв. 17.11.2012 року. До протоколу огляду долучено схему ДТП (т.зв. «чорновий» і «чистовий» варіанти).

Однак, з даного протоколу та додатків до нього вбачається, що інформація в таких в частині зафіксованої слідової інформації не відповідає дійсності.

Як вбачається з «чорнового» варіанту схеми ДТП, на такій наявний нібито підпис обвинуваченої ОСОБА_7 . При цьому, у протоколі огляду та «чистовому» варіанті схеми ДТП підпис ОСОБА_7 взагалі відсутній. Остання категорично заперечила приналежність їй підпису у «чорновому» варіанті схеми ДТП і детально пояснила, чому не підписувала даних документів.

Згідно з показами (поясненнями) ОСОБА_7 , наданими під час дослідження протоколу огляду та додатків до нього, на місці ДТП вимірювання наявної слідової інформації здійснювалось виключно ОСОБА_7 та понятим ОСОБА_13 (водієм евакуатора). Обвинувачена ОСОБА_7 наголосила, що після приїзду евакуатора та прибуття слідчого ОСОБА_14 остання спільно з водієм евакуатора ОСОБА_13 здійснювали заміри слідів після ДТП. Здійснювали заміри слідів виключно в правій смузі. Ніяких слідів лівих коліс довжиною 4 м та правих коліс 35 м у лівій смузі руху ними зафіксовано не було, оскільки дані сліди не було залишено під час ДТП за участю ОСОБА_7 . Категорично стверджує щодо усіх об`єктів, які вимірювались під час огляду та їх розмірів, оскільки обвинувачена тримала рулетку за «нуль», тягнула стрічку, тому бачила, що вимірювали. Будь-яких інших замірів іншими учасниками огляду місця ДТП не проводилось.

У той же час, ОСОБА_7 впродовж судового розгляду послідовно заперечує приналежність останній підпису на чорновому варіанті схеми ДТП. ОСОБА_7 стверджує, що не підписувала чорновий варіант схеми, як і протокол огляду місця ДТП, оскільки на момент її присутності на місці ДТП такі ще не були складені, а мою довірительку разом із ОСОБА_10 було доставлено до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан сп`яніння, як і іншого учасника ДТП - ОСОБА_11 .

Так, відповідно до висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.11.2012 року, медичний огляд ОСОБА_7 було проведено об 11 год. 30 хв. 17.11.2012 року у приміщенні ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер». Даний медичний заклад розташований за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 40.

Відтак, об`єктивно ОСОБА_7 не могла бути присутня при складанні обох варіантів схеми ДТП та протоколу огляду місця ДТП о 12 год. 00 хв.

Слід зазначити, що в даному медичному закладі було проведено медичний огляд і ОСОБА_11 . Відповідно до медичного висновку, такий було проведено 17.11.2012 року об 11 год 10 хв. ОСОБА_7 пояснила, що з ОСОБА_11 на огляді були присутні одночасно.

Таким чином, вищевказаними документами спростовуються покази свідка ОСОБА_14 про те, що « ОСОБА_7 з самого початку огляду місця події і до кінця була присутня».

Вказане підтвердив також і свідок ОСОБА_10 , який показав, що після проведення замірів на місці ДТП свідок та ОСОБА_7 поїхали до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Свідок також повідомив, що через декілька днів його та ОСОБА_7 запросили до слідчого ОСОБА_14 для підписання схем місця ДТП. ОСОБА_7 відмовилась підписувати дані схеми, оскільки на такій було зафіксовано гальмівний слід правого колеса довжиною 35 м та лівого колеса довжиною 4 м, і ними не проводились заміри даних слідів. Такі сліди не були залишені автомобілем «ВАЗ 2108». В схеми такі сліди також були «домальовані».

Слід зазначити, що в протоколі огляду місця події не описані сліди гальмування, вказана лише їх довжина, без зазначення інших розмірів; не вказано та не відображено характерних особливостей структури шин; не вказано поверхневі чи об`ємні дані сліди, тощо.

Апелянт акцентує, що відповідно до висновку експерта №1/106, експертом встановлено, що під час руху в юзовому стані автомобіль «ВАЗ 2108» погасив частину дійсної швидкості в 78.9 ... 80.1 км/год в залежності від коефіцієнту зчеплення коліс автомобіля з дорожнім покриттям. У момент виникнення небезпеки для руху автомобіль «ВАЗ2108» враховуючи його приблизну траєкторію руху перед гальмуванням, знаходився в лівому ряді смуги руху в напрямку до вул. Любінська на відстані приблизно 20.3...20.6 м від початку сліду гальмування.

Згідно з висновком №493 від 26.02.2013 року, при вихідних даних, причиною настання даної ДТП є факт невідповідності дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п.1.5., 1.10, 10.1., 10.3, 12.3, 12.4, 12.9 та 13.1 ПДР України.

Експерти дійшли вищевказаних висновків враховуючи довжину гальмівного сліду (слід юзу) до моменту зіткнення 35 м та 4 м з вихідних даних, заданих слідчим.

Дійсно, слідчим було задано вищевказані вихідні дані. Однак, враховуючи той факт, що автомобіль ОСОБА_7 не здійснював рух у лівій смузі руху по вул. Виговського (згідно з показами ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , висновків експертів від 28.08.2015 року та 16.05.2025 року) та, відповідно, вищевказаний слід гальмування не належить автомобілю «ВАЗ 2108», такі висновки експертів є неналежними, оскільки ґрунтуються на вихідних даних, що не відповідають дійсності та є неправдивими.

Також апелянт звертає увагу на те, що у даній справі експерт та слідчий, постановою якого призначено відповідну експертизу, на момент призначення та проведення такої, перебували в родинних відносинах, відповідно, експерт ОСОБА_16 зобов`язаний був заявити самовідвід та підлягав відводу, оскільки очевидно існували сумніви в його неупередженості та об`єктивності. Проте, даних вимог КПК України експертом не було дотримано.

Більше того, дана експертиза, незважаючи на наявність в матеріалах справи відеозапису ДТП, була призначена слідчим без такого. Слідчим задано вихідні дані лише по письмових доказах, без скерування відеозапису.

Зважаючи на це, сторона захисту вважає, що висновок №493 судової автотехнічної експертизи від 26.02.2013 року, виконаний експертом ЛНДІСЕ ОСОБА_16 є недопустимим, а, відтак, не може бути взятий до уваги судом, як доказ у даному кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_7 послався на покази свідка ОСОБА_14 .

Окрім цього, судом вказано, що «стороною захисту так і не представлено жодних даних про те, що ОСОБА_7 зверталась зі скаргою на неправомірні дії слідчого».

Однак, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим в ході судового розгляду обставинам, зважаючи на наступне.

Відповідно до показів ОСОБА_7 , остання разом зі свідком ОСОБА_10 через деякий час після ДТП прибула до слідчого ОСОБА_14 для підписання документів, складених під час огляду місця ДТП. Слід зазначити, що підписи обвинуваченої на двох варіантах схеми ДТП та у протоколі огляду місця ДТП були відсутні. Під час розмови слідчий повідомив останнім про необхідність «вирішення» питання щодо невинуватості, зокрема, шляхом надання неправомірної вигоди. Обвинувачена ОСОБА_7 та ОСОБА_10 категорично відмовились від виконання неправомірної вимоги ОСОБА_14 .

Після цього, слідчий ОСОБА_14 погрожував «домалювати» на обидва варіанти схеми ДТП та зазначити у протоколі огляду місця події сліди гальмування в лівій смузі руху загальною довжиною 35 м. У зв`язку з цим, ОСОБА_7 відмовилась від підписання вищевказаних документів.

У подальшому ОСОБА_7 звернулась із заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів.

Вказане підтвердив під час допиту в судовому засіданні також і свідок ОСОБА_10 .

З метою підтвердження даної інформації стороною захисту 02.06.2021 року було подано адвокатський запит до Львівської обласної прокуратури з проханням надати інформацію щодо кримінальних проваджень, які були зареєстровані в ЄРДР за заявою ОСОБА_7 .

Відповідно до листа-відповіді Львівської обласної прокуратури від 09.06.2021 року, слідчими прокуратури м. Львова проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000013 від 24.01.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України.

За наслідками досудового розслідування слідчим 25.02.2013 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000013 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України.

Достовірність вищевказаних подій підтверджується також і показами свідка ОСОБА_17 , який вказав, що на місці ДТП не здійснювались заміри довгого сліду в лівій смузі руху, а протокол та додатки до нього свідком було підписано аж 14.02.2013 року, тобто не підписував він їх на місці ДТП.

Щодо показів свідка ОСОБА_14 , то такі спростовуються показами обвинуваченої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_17 . Останній є очевидно зацікавленою особою (як в процесуальному аспекті, так і для спростування заяви ОСОБА_7 ).

Щодо доказів, які підтверджують невинуватість ОСОБА_7 апелянт покликається на наступне.

Окрім доказів, описаних вище, невинуватість ОСОБА_7 підтверджується також й іншими доказами, наявними в матеріалах справи, які є належними, допустимими та достатніми для встановлення невинуватості ОСОБА_7 у інкримінованому останній кримінальному правопорушенні, які судом першої інстанції, в порушення вимог КПК, було повністю проігноровано.

Апелянт зазначає, що обвинувачена ОСОБА_7 не заперечує приналежність автомобілю «ВАЗ 2108» сліду гальмування лівих коліс автомобіля довжиною 7 м, який розташований навідстані 2 м від розділової лінії, та закінчується біля правого бордюру, на відстані 3 м до «стоп- лінії».

Так, зі схеми місця ДТП вбачається, що ширина правої смуги руху вул. Виговського в напрямку вул. Любінської становить 3,6 м. Оскільки слід гальмування розташований на віддалі 2 м від розділової лінії, отже, відстань від даного сліду до правого краю проїзної частини становить 1,6 м (3,6 2 м).

Згідно з довідковою літературою ширина автомобіля «ВАЗ 2108» становить 1,65 м. Таким чином, автомобіль «ВАЗ 2108» на момент виникнення небезпеки рухався з боковим інтервалом 0,35 м до розділової лінії та повністю в межах правої смуги руху по вул. Виговського.

Згідно з висновком експерта №1/848 від 17.01.2013 року, експертами встановлено, що автомобіль «ВАЗ 21099» контактував передньою правою боковою стороною із передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 2108».

Відповідно до висновку експертів від 16.05.2025 року (ст. 44-45), аналіз деформацій транспортних засобів, взаємного розташування, конфігурації та напрямків утворення пошкоджень, з урахуванням кінцевого положення обох автомобілів, дають підстави для висновку про те, що в рамках ДТП мало місце контактування між передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 2108» та правою боковою частиною автомобіля «ВАЗ 21099». Кут між поздовжніми осями автомобілів в момент первинного контактування складав близько 5 ... 10°.

Сукупність вказаної вище слідової інформації разом із кінцевим розташуванням транспортних засобів, дають підстави вважати, що зіткнення автомобілів відбулося у правій смузі руху в напрямку до вул. Любінської, в зоні, що передує початку осипу бруду.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції дійшов до висновку, що вищенаведені висновки експертів нібито вказують на неспроможність показів обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 про прямолінійність руху автомобіля «ВАЗ 2108» у правій смузі руху.

Однак, слід наголосити, що на прямолінійність руху автомобіля «ВАЗ 2108» перед зіткненням вказали не тільки ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 , а й експерти у висновках від 28.08.2015 року та 15.05.2025 року. Вказане підтверджується також і відеозаписом ДТП.

Проте, на думку апелянта, вищевказані докази судом оцінено однобічно та упереджено.

Крім того в матеріалах справи наявна постанова слідчого ОСОБА_18 від 12.03.2013 року про вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Відповідно до даної постанови досудовим розслідуванням встановлено, що «водій ОСОБА_11 під час перестроювання із крайньої лівої смуги в праву, перетнув лінію дорожньої розмітки 1.1. додатку 2 ПДР України, яку згідно вимог цих же Правил перетинати забороняється». У той же час, рішення про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності відсутнє, оскільки відповідні матеріали не було скеровано слідчим у відповідний підрозділ органів МВС.

Однак, вказане стороною обвинувачення та судом першої інстанції залишено поза увагою та в ході досудового розслідування не з`ясовано, хто з водіїв і якими діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію.

Також апелянт покликається на те, що сторона захисту вважає, що неявка в судове засідання свідка ОСОБА_11 , який брав безпосередню участь в подіях і міг засвідчити обставини події (зокрема, зміну напрямку руху), надати необхідні роз`яснення, позбавила сторону захисту безпосередньо в судовому засіданні дати належну правову оцінку показанням даного свідка, на показаннях якого ґрунтується обвинувачення щодо ОСОБА_7 , що обмежує права сторони захисту.

Так, сторона захисту була позбавлена можливості з`ясувати наступні обставини: чи був увімкнений покажчик правого повороту на автомобілі «ВАЗ 21099» перед виконанням маневру праворуч; яка саме ділянка дороги проглядалась в праве бокове дзеркало автомобіля - чи було видно ліву смугу руху, чи праву; чи бачив ОСОБА_11 перед виконанням маневру праворуч автомобіль «ВАЗ 2108», якщо так, то де саме і на якій відстані; з якою швидкістю рухався автомобіль «ВАЗ 2108» та інші обставини.

Окрім того, явка свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_13 теж не була забезпечена стороною обвинувачення у судові засідання, хоча судом, відповідно до ч. 2 ст. 327 КК України, неодноразово приймались необхідні ухвали про їх привід у судові засідання та суду не надано жодних доказів на підтвердження неможливості їх явки в судові засідання, а відтак стороною обвинувачення не виявлено належної зацікавленості в їх участі під час розгляду даного провадження.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин на підставі досліджених всіх представлених у суді матеріалів, а також виходячи із закріпленого в статті 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості, захист вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Апелянт вважає необхідним повторно дослідити обставини справи.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Враховуючи те, що судом першої інстанції було однобічно та невірно оцінено докази, не надано оцінки та не описано всіх доводів сторони захисту, про що зазначено в скарзі, суд апеляційної інстанції не матиме можливості повно і об`єктивно встановити всі обставини справи.

Відтак, з метою повного, об`єктивного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та постановлення законного і справедливого судового рішення, вважаємо за необхідне повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 17.11.2012 о 09.10 год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Виговського у напрямку до вул. Любінської у м. Львові, порушила Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція», «дати дорогу», «небезпека для руху»), Р.2 п.2.3. (б,д), Р.10 п.10.1, 10.3, Р.12 п.12.3, 12.4, 12.9 (б), Р.13. п.13.1 та вимоги дорожньої розмітки 1.1 Р. 34 «Дорожня розмітка» (додатку 2) Правил дорожнього руху України, що проявилось у тому, що вона проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись у лівій смузі із швидкістю 78,9…80,1 км/год, яка є перевищенням допустимої на даній ділянці дороги швидкості до 60 км/год, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у лівій смузі у попутному її напрямку, зупинився з метою подальшого перестроювання у праву смугу, не вжила своєчасних заходів до зменшення швидкості керованого нею транспортного засобу аж до зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого, своїми діями створила аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення із автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення автомобілів «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пасажир автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №42/2013 від 06 лютого 2013 року, отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_9 про розгляд справи судом апеляційної інстанції була належним чином повідомлена, однак в суд апеляційної інстанції не прибула з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавала.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Учасники процесу погодились продовжити розгляд без участі потерпілої.

Заслухавши доповідача, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченою ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційні вимоги сторони захисту, при цьому в судовому засіданні сторона захисту відмовилася від своїх апеляційних вимог щодо необхідності повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, міркування прокурора ОСОБА_8 , яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вирішив наступне.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам.

Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, кваліфіковано правильно, оскільки вона порушила правила безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , за ч.1 ст. 286 КК України призначено у виді штрафу, однак зі спливом часу, на підставі ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено право на справедливий суд, що знайшло своє відображення у положеннях статей 7, 10, 22 КПК, відповідно до яких зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. При цьому, суд зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків.

Апеляційні вимоги захисника ОСОБА_6 не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції з врахуванням наступного.

Судом першої інстанції були допитані обвинувачена, потерпіла, свідки, експерти та їх показам було надано обгрунтовану правову оцінку, яка базується зокрема і на письмових доказах наявних в матеріалах кримінального провадження, зокрема:

- даними висновку судово-автотехнічної експертизи дослідження технічного стану транспортного засобу № 1/850 від 10.01.2013, відповідно до якого: на момент огляду, робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_2 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією. Будь-яких несправностей системи виявлено не було. На момент огляду система рульового управління досліджуваного автомобіля «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_2 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією. Будь-яких несправностей системи виявлено не було;

- даними висновку судово-автотехнічної експертизи дослідження технічного стану транспортного засобу № 1/118, відповідно до якого: на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією. Яких-небудь несправностей системи виявлено не було;

- даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 1/848 від 17.01.2013, згідно з яким в даному випадку мало місце попутно-перехресне зіткнення транспортних засобів і кутове розташування між поздовжніми осями автомобілів марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становило 10 градусів +/- 5 градусів. Повздовжня вісь автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в первинний момент зіткнення знаходилась під кутом 13 градусів відносно правого краю проїзної частини дороги відносно напрямку до вул. Любінської, а повздовжня вісь автомобіля марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - під кутом 23 градуси +/- 5 градусів, що у свою чергу вказує на неспроможність показів обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_20 про прямолінійність руху автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у правій крайній смузі на вул.Виговського в напрямок до вул.Любінської у м.Львові біля ТК «Південний», де відбулась ДТП. Зіткнення автомобілів марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулось на правій смузі для здійснення руху в напрямку вул.Любінська в районі зафіксованої ділянки осипу бруду, яке зображене на схемі до протоколу огляду місця ДТП умовним позначенням 3;

- даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №1/849 від 25.01.2013, згідно з яким на зовнішній боковині шини представленого на досліджені переднього правого колеса автомобіля марки «ВА3-2108», р.н. НОМЕР_1 , наявні розриви матеріалу (гуми), які утворилися внаслідок ДТП (на одній із її стадій) із-з стиснення шини між двома твердими об?єктами (одним з яких був диск колеса, другим - дорожнє облаштування (в тому числі бордюрний камінь). На диску вищевказаного колеса наявне пошкодженняу вигляді вм`ятини зовнішньої закраїни, яка утворилась під час ДТП (на однії із її стадій внаслідок контактування з твердою поверхнеюдороржнього облаштування (тому числі і бордюрним каменем) в момент утворення розривів на боковині шини. Пошкодження, що наявні на зовнішній боковині диска утворилися під час ДТП (на одній із її стадій) в момент контактування з твердою поверхнею (в тому числі із боковою стороною бордюрного каменя). На зовнішній боковині шини представленого на дослідження заднього правого колеса автомобіля марки «ВА3-2108», р.н. НОМЕР_1 , наявні розрив матеріалу (гуми), які утворилися внаслідок ДТП (на одній із її стадій) із-за стиснення шини між двома твердими об`єктами (один з яких був диск колеса, а другим дорожнє облаштування (в тому числі бордюрний камінь). На диску вищевказаного колеса наявне пошкодження у вигляді вм`ятини зовнішньої закраїни, яка утворилася під час ДТП (на одній із стадій) внаслідок контактування з твердою поверхнею дорожнього облаштування (в тому числі із бордюрним каменем) в момент утворення розривів на боковині шини;

- даними протоколу огляду диску від 21.01.2013, з додатком - оптичним носієм інформації, згідно з яким оглянуто відеозапис з камери відеоспостереження, яка знаходиться на будівлі ТВК «Південний», на якому зображено, що автомобіль марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 стоїть в лівій крайній смузі за іншим невстановленим легковим автомобілем темного кольору 9-10 секунд, після чого рушає з місця, змінюючи напрям свого руху праворуч - на праву крайню смугу руху, після чого ще через 1-2 секунди відбувається зіткнення з автомобілем марки «ВА3-2108», р.н. НОМЕР_1 ;

- даними висновку судової автотехнічної експертизи №1/106 від 08.02.2013, згідно з яким під час руху в юзовому стані автомобіль марки «ВА3-2108», р.н. НОМЕР_1 , погасив частину дійсної швидкості в 78,9 ... 80,1 км/год в залежності від коефіцієнту зчеплення коліс автомобіля з дорожнім покриттям, що у свою чергу спростовує показання обвинуваченої ОСОБА_21 , потерпілої ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_23 про те, що зазначений автомобіль перед ДТП рухався зі швидкістю 60 км/год. В момент виникнення небезпеки для руху автомобіль марки «ВА3-2108», р.н. НОМЕР_4 , враховуючи його приблизну траєкторію перед гальмуванням, знаходився в лівому ряді смуги руху в напрямку до вул..Любінська, на відставні приблизно 20,3 ... 20,6 м від початку сліду гальмування, в залежності від коефіцієнту зчеплення коліс з дорожнім покриттям, що у свою чергу спростовує показання обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_20 , що автомобіль марки «ВА3-2108», р.н. НОМЕР_1 , перед ДТП рухався у крайній правій смузі;

- даними висновку судово-автотехнічної експертизи № 493 від 26.02.2013, згідно з яким при заданих слідством вихідних даних дана експертиза немає підстав стверджувати про технічну неспроможність показань водія ОСОБА_11 про обвставини ДТП, а тому заданий цим водієм варіант № 2 розвитку механізму ДТП може бути прийнятий для автотехнічних досліджень як технічно спроможний. Тому відповіді на усі подальші запитання даною експертизою будуть даватися лише на основі заданого варіанту № 2 розвитку механізму ДТП. Комплекс вихідних даних про механізм ДТП, заданий водієм ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 (тобто варіант №1), є технічно неспроможним. А оскільки проведення досліджень по технічно неспроможних вихідних даних може призвести до хибних результатів, задавний водієм ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 комплекс вихідних даних (тобто варіант №1) при подальших автотехнічних дослідженнях використовуватися не буде. Якщо водій ОСОБА_11 виконував перестроювання із лівої смуги на праву на ділянці, де між цими смугами була нанесена лінія розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), то, з технічної точки зору такого перестроювання на цій ділянці не можна було виконувати. В цей же час, якщо розглядати дії вказаного водія після невиконання ним вимог згаданої розмітки (тобто розглядати не місце перестроювання, а сам цей маневр), то у такій дорожній ситуації вказаний водій повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.9.2; 9.4: 10.1 та 10.3 ПІР, у відповідності до яких вказаний водій перед початком перестроювання повинен був переконатися у його безпеці (зокрема, у відсутності транспортних засобів, які б рухалися по правій смузі), увімкнути світловий покажчик повороту праворуч та виконати вказаний маневр. Оскільки на момент початку перестроювання автомобіля ВАЗ-21099, автомобіль ВА3- 2108 ще знаходився на лівій смузі, то, з технічної точки зору, немає підстав стверджувати, що водій цього автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_7 могла мати якісь переваги в русі і саме вона, із технічної точки мала приймати міри по уникненню скоєння ДТП. Натомість водій ОСОБА_11 , розпочавши маневр перестроювання із лівої смуги на праву у момент, коли на останній не було інших транспортних засобів, свою увагу, з технічної точки зору, повинен був сконцентрувати на смугу попереду траєкторії руху свого автомобіля, а тому питання про те, чи мав водій ОСОБА_11 технічну можливість уникнути скоєння ДТП із автомобілем, який почав наближатися ззаду до місця перестроювання автомобіля ВАЗ-21099, виїхавши після останнього з тієї ж смуги руху, позбавлене технічного змісту. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 повинна була, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція», «дати дорогу», «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 10.3; 12.3; 12.4; 12.9 (підпункту «б») та 13.1 ПДР і лінії розмітки 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» (Додатку 2) ПДР, у відповідності до яких вказаний водій повинна була вести свій автомобіль ВА3-2108 зі швидкістю не більше 60 км/год; наближаючись по лівій смузі ззаду до автомобіля ВА3-21099 (який розпочав перестроювання із лівої смуги на праву), своєчасно розпочати зменшення швидкості руху свого автомобіля і за необхідності також виконати перестроювання на праву смугу - вибрати для цього місце, де на проїзній частині не було лінії розмітки 1.1 (що поділяла ліву та праву смуги), а після перестроювання по мірі наближення ззаду до автомобіля ВА3-21099 - вибирати безпечну дистанцію до нього (за необхідності - ще зменшуючи швидкість руху свого автомобіля). При заданих (для технічно спроможного варіанту розвитку механізму ДТП) даних водій ОСОБА_7 , діючи у відповідності до вимог ПДР, мала технічну можливість уникнути скоєння зіткнення із автомобілем ВА3-21099. При вихідних даних, заданих для технічно спроможного варіанту розвитку механізму ДТП, причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п.1.5; 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція», «дати дорогу», «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1, 10.3; 12.3; 12.4; 12.9 (підпункту «б») та 13.1 ПІДР;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 42/2013 від 06.02.2013, відповідно до якого ОСОБА_9 отримала закритий компресійний перелом другого поперекового хребця без порушення функції спинного мозку, які утворилися від контакту з тупим предметом та різкого згинання хребта в поперековому відділі, які могли бути спричиненні 17.11.12 під час ДТП в салоні автомобіля, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.02.2013 зі свідком ОСОБА_11 , згідно з яким останній показав, що він 17.11.2012 приблизно о 09 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 перед здійснення маневру увімкнув правий покажчик повороту та пересвідчившись через дзеркала заднього та бокового виду, що автомобіль марки «ВАЗ» світло-синього кольору рухається у його смузі позаду нього на безпечній відстані, рушив з місця змінюючи напрям руху у праву крайню смугу по вул. Виговського в напрямку до вул. Любінської у м. Львові, після чого відбулось зіткнення між його транспортним засобом та вказаним автомобілем марки «ВАЗ» світло-синього кольору. Показання свідка ОСОБА_11 узгоджуються із проведеними у подальшому висновками судових автотехнічних експертиз;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2013 за участі ОСОБА_7 , показання якої не узгоджуються із іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, в тому числі із проведеними у подальшому висновками судових автотехнічних експертиз;

- даними висновку комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизита експертизи відеозапису №1507/1508/15-52/1509/15-35 від 28.08.2015, згідно з якими зіткнення автомобілів ВАЗ-2108, д.н. НОМЕР_5 та ВАЗ-21099, д.н. НОМЕР_2 , відбулося у правій смузі руху в напрямку до вул. Любінської, в зоні, що передує початку осипу бруду, позначеного на схемі пригоди під № 3. При цьому транспортні засоби розташовувалися таким чином, що кут між їх поздовжніми осями в момент первинного контактування складала близько 5… 10 градусів, був розкритий проти ходу годинникової стрілки від поздовжньої вісі автомобіля ВАЗ-21099. Автомобіль ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 на ділянці дороги, яка відображена у відеозаписі, рухається переважно в крайній правій смузі по напрямку до вул. Любінської, тобто експерт-фототехнік категорично не ствердив, що автомобіль марки ВАЗ-2108 під керуванням обвинуваченої перед зіткненням в повній мірі перебував у крайній правій смузі, а частково розташовувався на ній. За умови приналежності повного комплексу слідів гальмування, що зафіксовані на схемі ДТП, автомобілю ВА3-2108, в момент сприйняття водієм цього транспортного засобу ОСОБА_7 дорожньої ситуації як такої, що потребує застосування спеціальних дій (гальмування, маневрування), направлених на уникнення пригоди, вказаний транспортний засіб знаходився на відстані не менше 20...21 м від початку більшого сліду гальмування (довжиною 35 м). В іншому випадку (при умові, що зафіксовані на схемі ДТП сліди гальмування повністю або частково не були залишені колесами автомобіля ВА3-2108), встановити параметри розташування даного транспортного засобу відносно границь проїзної частини в момент сприйняття водієм ОСОБА_7 дорожньої обстановки як такої, що потребує застосування засобів, направлених на уникнення зіткнення, в рамках даного дослідження неможливо. Оцінити пояснення водія автомобіля ВА3-21099 ОСОБА_11 , водія автомобіля ВА3-2108 ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_20 в частині вказаних ними параметрів руху автомобілів ВАЗ-2108 та ВА3-21099 перед пригодою (першочергово, в частині вказаного ними поперечного розташування даних транспортних засобів), в категоричній формі неможливо з причин, наведених в дослідницькій частині. Пояснення як водія автомобіля ВАЗ-21099 ОСОБА_11 , так і водія автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_7 , в частині вказаного ними місця зіткнення, не містять протиріч із зафіксованою на схемі ДТП слідовою та речовою інформацією, тому можуть вважатись спроможними з технічної точки зору. Пояснення водія автомобіля ВА3-2108 ОСОБА_7 або в частині якісних параметрів руху цього автомобіля або в частині кількісних параметрів руху автомобіля ВА3-21099, або в частині швидкості руху автомобіля ВА3-2108 з технічної точки зору неспроможні, тобто з цього твердження експертів випливає, що обвинувачена ОСОБА_7 надала суду покази, які не відповідають дійсним обставинам справи щодо траєкторії та швидкості руху свого автомобіля. В свою чергу, пояснення водія ВАЗ-21099 ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_20 не містять повного комплексу даних щодо кількісних параметрів руху автомобіля ВА3-2108 та ВАЗ-21099 перед пригодою, що унеможливлює їх оцінку на предмет технічно спроможності експертним (розрахунковим) шляхом; варіант 1. Згідно пояснень водія автомобіля ВА3-21099 ОСОБА_11 . Враховуючи викладені в даній версії розвитку події умови виникнення даної ДТП, а саме виконання водієм автомобіля ВАЗ-21099 маневру зміни смуги руху та розташування автомобіля ВАЗ-2108 в лівій смузі руху в цей момент, водій автомобіля ВАЗ-21099 ОСОБА_11 , при умові наявності дорожньої розмітки 1.1 ПДР в місці виконання ним маневру, з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності до вимог розділу 34 ПДР та (або) п. 10.1 ПДР. В свою чергу, водій автомобіля ВА3-2108 ОСОБА_7 , за наведених вище умов, з технічної точки зору повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.4, 13.1 ПДР та (або) 10.1, 10.3 ПДР; варіант 2. Згідно пояснень водія автомобіля ВА3-2108 ОСОБА_7 . Враховуючи викладені в даній версії розвитку події умови виникнення даної ДТП, а саме виконання водієм автомобіля ВАЗ-21099 маневру зміни смуги руху та рух автомобіля ВА3-2108 в правій смузі руху в цей момент, водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_11 , при умові наявності дорожньої розмітки 1.1 ПДР в місці виконання ним маневру, з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності до вимог розділу 34 ПДР та (або) п. 10.3 ПДР. В свою чергу водій автомобіля ВАЗ -2108 ОСОБА_7 , за наведених вище умов, з технічної точки зору повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.4 ПДР, а з моменту виникнення небезпеки для свого руху - у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР. Отже, у обох вищеописаних варіантах розвитку механізму та обставин даної ДТП, обвинувачена ОСОБА_7 , 17 листопада 2012 року, приблизно о 09 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 та, рухаючись ним у м. Львові на вул. Виговського у напрямку до вул. Любінської, при проїзді її ділянки навпроти ТВК «Південний», порушила вимоги Розділу 12 п.п. 12.3. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що вона, рухаючись вказаним автомобілем зі швидкістю 78,9 ... 80,1 км/год, яка є перевищенням допустимої на даній ділянці дороги швидкості до 60 км/год, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді автомобіля марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , маючи об?єктивну спроможність виявити такий, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди - автомобіля марки «ВАЗ 21099», а за описаним варіантом свідка ОСОБА_11 - перед початком перестроюванням на праву крайню смугу руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перестроюючись не дала дорогу автомобілю марки «ВАЗ 21099», що рухався вже в цей момент в попутному напрямку по правій крайній смузі, на яку вона перестроювалась, не дотрималась безпечної дистанції та безпечного інтервалу до такого, здійснила зіткнення з вищевказаним автомобілем марки «ВАЗ 21099», в результаті чого пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження;

- даними висновку судової комплексної фототехнічної, відеотехнічної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні від 16.05.2025 №3994/3995/24-52/3996/24-35, відповідно до якого на місці ДТП, що відбулась 17.11.2012, наявні сліди гальмування, які розташовані на проїзній частині у правій та лівій смугах руху вул. Виговського. Згідно протоколу ОМП від 17.11.2012, дані сліди належать автомобілю ВАЗ 2108. Згідно проведеного дослідження, характеристики даних слідів відповідають шинам моделі Toyo Proxes CF1 розмірністю 185/60 і, відповідно, могли бути утворені колесами автомобіля ВА3-2108 д/н. НОМЕР_1 . Враховуючи комплекс пошкоджень переднього правого колеса автомобіля ВАЗ 2108 (при якому мають місце наскрізні розриви бокових стінок шини моделі Toyo Proxes CF1 та частковий зхід шини з диска, див. фото 56), правий слід (принаймні в його другій, видимій на фотознімках, частині) можна віднести до слідової інформації, залишеної колесом (-ами) автомобіля ВА3-2108. Середня розрахункова швидкість автомобіля ВАЗ 2108 перед зіткненням знаходиться в межах більше ніж 58 км/год та менше ніж 86 км/год. Пояснення водія автомобіля ВА3-2108 ОСОБА_7 щодо вказаних нею характеристик виникнення пригоди (крім, вказаного нею розташування місця зіткнення транспортних засобів), з технічної точки зору, не спроможні. Пояснення водія автомобіля ВАЗ-21099 ОСОБА_11 щодо вказаних ним характеристик виникнення пригоди, можуть вважатись, з технічної точки зору, спроможними. Враховуючи викладені в наданих на дослідження матеріалів справи (в частині технічно спроможних характеристик виникнення пригоди, викладених в поясненнях водія автомобіля ВАЗ-21099 ОСОБА_11 ) умови виникнення даної ДТП, водій автомобіля ВА3-21099 ОСОБА_11 , з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до вимог розділу 34 ПДР України та (або) п. 10.1 ПІДР України. Водій автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_7 , за наведених вище умов, з технічної точки зору, повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.4, 13.1 та (або) 10.1, 10.3 ПДР України.

З врахуванням зазначеного вище суд першої інстанції дійшов переконання, що експертним висновком встановлено те, що з технічної точки зору причиною виникнення ДТП є невідповідність дій водія ВА3-2108 ОСОБА_7 вимогам п.13.1 та (або) п.п. 10.1, 10.3 ПДР України.

Судом першої інстанції в повному обсязі були враховані покликання та клопотання сторони захисту та оцінено таке з різних ракурсів.

Так сторона захисту зазначала, що під час проведення судової комплексної фототехнічної, відеотехнічної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні від 16.05.2025 №3994/3995/24-52/3996/24-35, незрозумілим для сторони захисту є невитребовування експертами з незрозумілих причин речових доказів: передньої правої і задньої правої шин автомобіля ВАЗ -2108, а співставлення конфігурації бігової доріжки шин з фотознімком нових, невикористовуваних шин, а також під час проведення комплексної експертизи у 2015 році, цими ж експертами, незважаючи на відсутність в їх розпорядженні шин автомобіля ВАЗ-2108, не використовували фонознімки нової шини з мережі Інтернет

Натомість, експерти ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснили, що у зв`язку з тим, що на шинах автомобіля ВАЗ-2108 наявні наскрізні розриви ударного походження, а також, що з дня виготовлення цих шин та з дня утворення наскрізних пошкоджень минув понаднормовий термін, провести дослідження даних шин з метою визначення відповідності їх технічного стану вимогам Правил дорожнього руху України станом саме на момент настання ДТП (більше 12 років назад) в повному обсязі об`єктивно неможливо.

Разом з тим, на питання прокурора експерти відповіли, що для проведення експертизи мали в розпорядженні достатній обсяг вихідних даних.

Сторона захисту посилалася на те, що експерти не виключають ймовірність того, що дані сліди могли бути залишені іншим автомобілем за деякий час до даної ДТП. Категоричний висновок про приналежність даних слідів гальмування автомобілю ВАЗ 2108 відсутній, що було підтверджено експертами під час допиту.

На спростування доводів сторони захисту суд зазначив, що експерти спираються на протокол ОМП від 17.11.2012, з додатками, дані якого є джерелом доказу і такий судом визнаний належним та допустимим доказом, відповідно до якого дані сліди належать автомобілю ВАЗ 2108. Згідно проведеного дослідження, характеристики даних слідів відповідають шинам моделі Toyo Proxes CF1 розмірністю 185/60 і, відповідно, могли бути утворені колесами автомобіля ВА3-2108 д/н. НОМЕР_1 . Враховуючи комплекс пошкоджень переднього правого колеса автомобіля ВАЗ 2108 (при якому мають місце наскрізні розриви бокових стінок шини моделі Toyo Proxes CF1 та частковий зхід шини з диска, див. фото 56), правий слід (принаймні в його другій, видимій на фотознімках, частині) можна віднести до слідової інформації, залишеної колесом (-ами) автомобіля ВА3-2108.

Отже, всі перелічені вище висновки складені згідно з приписами кримінального процесуального закону, призначені відповідними постановами слідчого, ухвалами суду, експертизи проведені на підставі наданих доказів - протоколу огляду місця події з додатками до нього та необхідних матеріалах кримінального провадження.

Поруч з цим, суд також не брав до уваги висновок транспортно-трасологічного експертного дослідження №1165 від 30 квітня 2013 року, оскільки відповідно до ст. 70 КПК України за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом, однак експерт при проведенні даного дослідження не повідомлений про відповідальність, встановлену законом, суд позбавлений можливості пересвідчитись у його належності, достовірності та відповідно і не бере до уваги показання експерта ОСОБА_27 .

Щодо доводів сторони захисту про неповідомлення ОСОБА_7 про проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 16.02.2013, в кримінальному провадженні № провадження № 0000075 від 06.12.2012, то суд зазначив, що відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань; за необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу; до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

З огляду на наведену норму КПК, виклик іншого учасника ДТП на слідчий експеримент не є обов`язковим у всіх випадках, це залишається на розсуд слідчого, виходячи з мети, завдань слідчої дії та необхідності перевірки/уточнення показань.

На спростування доводів сторони захисту в частині визнання неправомірними дій сторони обвинувачення слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_18 , а саме неповідомлення ОСОБА_7 про призначення судових експертиз 10.12.2012, 25.01.2013, 18.02.2013 у кримінальному провадженні № 0000075 від 06.12.2012 суд зазначив таке.

У матеріалах кримінального провадження (арк.181-183т.1) міститься повідомлення слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_18 від 28.02.2013 про підозру ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Підстави призначення експертизи визначені у ст. 242 КПК України, ст. 69 КПК України передбачено право на відвід експерта, ст. ст. 20, 42 КПК передбачено право підозрюваного на захист.

Отже, на час призначення судових експертиз 10.12.2012, 25.01.2013, 18.02.2013 ОСОБА_7 не була у статусі підозрюваної, відтак не могла реалізовувати процесуальні права підозрюваного, передбачені ст.ст. 20, 42 КПК, відтак, суд не вбачав порушень у діях слідчого.

Також, сторона захисту покликалася на те, що висновок судово-автотехнічної експертизи № 493 від 26.02.2013 складено судовим експертом ОСОБА_16 . Під час судового розгляду допитано ОСОБА_18 , як свідка, і останній повідомив, що ОСОБА_16 є батьком його дружини. Адвокат посилається на те, що даний свідок та експерт проживають в спільному будинку, а відтак експерт підлягав відводу, в т.ч. і самовідводу, оскільки, на думку сторони захисту, очевидно існували сумніви в його неупередженості та об`єктивності.

На спростування доводів захисника, судом зазначено, що постанова слідчого ОСОБА_18 від 18.02.2013 про призначення експертизи надійшла у Львівський НДІСЕ із ВР ДТП СУ ГУ МВСУ у Львівський області, а не конкретному експерту. Крім цього експерт ОСОБА_16 відповідно до ст. 70 КПК України за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків несе відповідальність, встановлену законом, експерт при проведенні даного дослідження був повідомлений про відповідальність, встановлену законом.

Під час судового розгляду сторона захисту посилалась на обставини, які на її переконання підтверджують недопустимість та недостовірність зібраних стороною обвинувачення доказів, висувала свою версію подій на спростування висунутого обвинувачення.

Відповідні доводи сторони захисту потребували оцінки суду для того, щоб основні обставини у даному кримінальному провадженні і аргументи сторін, порушені під час судового розгляду, були розглянуті.

Разом із тим, доводи сторони захисту, які не потребували детального аналізу суду та не мали будь-якого вирішального значення в цьому провадженні, судом у вироку не зазначались. У такому випадку суд виходив з усталеної практики ЄСПЛ, згідно з якою, хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. З рішення має бути чітко зрозуміло, що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи (Морейра Ферейра проти Португалії (№ 2); S.C. IMH Suceava SRL проти Румунії).

Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_7 рухалася виключно в крайній правій смузі по вул. Виговського, напрямок руху (смугу) не змінювала; в межах дозволеної швидкості; про неналежність слідів гальмування правих коліс 35 м та лівих коліс 4 м автомобілю ВАЗ 2108 під керуванням ОСОБА_7 , зазначених в протоколі огляду місця події та схемах до нього (сліди № 6 та № 7 на схемах відповідно); заперечує приналежність останній підпису на чорновому варіанті схеми ДТП; про підміну схеми, суд вважав за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, сторона захисту ствердно заявляла, що ОСОБА_7 впродовж судового розгляду послідовно заперечує приналежність останній підпису на чорновому варіанті схеми ДТП. Такі твердження сторони захисту не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження, натомість спростовуються показаннями обвинуваченої та показаннями свідка ОСОБА_10 , даними в ході судового розгляду про те, що чорнову схему місця ДТП ОСОБА_7 підписала. При цьому жодних зауважень на місці ДТП до схеми не мала.

Також слідчий ОСОБА_14 в судовому засіданні, допитаний як свідок, підтвердив, що ОСОБА_7 підписала чорновий варіант схеми ДТП.

Показання обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона не мала можливості підписати протокол ОМП та була відсутня під час проведення зазначеної слідчої дії, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_10 , який дав показання про те, що на місці ДТП була складена чорнова схема, яку підписала його дружина ОСОБА_7 і понятий (водій евакуатора). При цьому пояснив, що вони з дружиною слідкували, що зафіксовано в чернетці.

Показання обвинуваченої ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_10 про те, що слідчий підмінив схему ДТП, домалювавши сліди від гальмівного шляху транспортного засобу спростовуються показаннями слідчого ОСОБА_14 , який зазначив, що на схемі ДТП він зафіксував усі максимально можливі обставини, що стосуються події, виключно всі дані з чорнової схеми були перенесені у чистову.

Суд зауважив, що основним джерелом фактичних даних огляду місця події є його протокол, а схема до нього є лише його додатком.

При цьому відсутність підпису ОСОБА_7 у чистовій схемі місця ДТП не доводить, що у схему слідчий вносив недостовірні чи змінені дані. Як уже зазначалося, огляд місця події проводиться слідчим, який складає та несе відповідальність за складений ним протокол огляду місця події.

Крім того, стороною захисту так і не представлено жодних даних про те, що ОСОБА_7 з даного приводу зверталася із скаргами на неправомірні дії слідчого з приводу внесення недостовірних даних в документ і в результаті проведення досудового розслідування за фактами, наведеними ОСОБА_7 , встановлено факт внесення слідчим, котрий складав протокол та схему місця ДТП, недостовірних даних до зазначених документів, відтак у суду відсутні підстави для визнання вказаного доказу недопустимим.

Будь-яких даних про те, що слідчий, як про це зазначає сторона захисту, підмінив схему місця ДТП, суду не представлено та в ході судового розгляду не здобуто.

Щодо непідписання усіма учасниками протоколу огляду місця події, то суд зазначив, що закон не вимагає, щоб одразу всі перелічені у протоколі слідчої дії суб`єкти засвідчували відповідні додатки своїми підписами, хоча й не виключає можливості засвідчення додатку кількома особами. Тому засвідчення додатку лише певними з перелічених осіб не вказує на їх недопустимість. Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 347/222/21, від 11 березня 2024 року у справі № 459/3664/18. Отже, доводи сторони захисту про те, що на схемі ДТП, доданої до протоколу огляду місця події від 17.11.2012 відсутні підписи усіх учасників, які були на місці ДТП та брали участь у огляді місця події не свідчить про недопустимість даних отриманих у ході вказаної слідчої дії.

Поруч з цим, в судовому засіданні суду першої інстанції знайшло підтвердження, що свідок ОСОБА_17 безсумнівно був присутній в якості понятого під час огляду місця події, підписував протоколи слідчих дій, допитувався як свідок, проте за спливом часу не міг пригадати усіх деталей та обставин справи, в т. ч. погодних умов, чітко довжину гальмівного шляху. Однак його показання підтверджуються показаннями слідчого ОСОБА_14 , який допитаний як свідок, доповнюються та підтверджуються письмовими доказами. Цим же спростовуються показання свідка ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_7 про відсутність на місці події ще одного понятого, окрім водія евакуатора. Разом з тим, в своїх показаннях обвинувачена підтвердила, що чоловік з вусами (свідок ОСОБА_17 зазначає наявність у нього постійно вус) був на місці події, проте заперечила, що дана особа брала участь в огляді місця ДТП, що не узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_17 , слідчого ОСОБА_14 , даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який підписаний в тому числі і понятим ОСОБА_17 .

Також присутність понятого ОСОБА_13 під час огляду місця події підтвердила як сама обвинувачена, свідок ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_14 , його участь в проведенні огляду місця події підтверджується даними протоколу огляду, разом з додатками, які містять його підписи. А присутність іншого учасника ДТП ОСОБА_11 під час огляду місця події підтвердив свідок ОСОБА_14 , свідок ОСОБА_17 , а сама обвинувачена та свідок ОСОБА_10 не надали ствердної відповіді. Присутність іншого учасника ДТП на місці огляду та його участь в огляді підтверджується письмовими доказами.

Відтак протокол огляду місця події від 17.11.2012, схему і фототаблицю до нього, як додатки, відповідно до якого зафіксовано слідову інформацію щодо ДТП суд першої інстанції визнав належним та допустимим доказом. Зазначений протокол складено уповноваженою особою, слідчим, у відповідності до вимог статті 85 КПК України (в ред.1960 року), схема його доповнює, протокол підписаний двома понятими, за участі яких було проведену дану слідчу дію, що додатково підтверджується показами понятого ОСОБА_17 , іншим учасником ДТП ОСОБА_11 , заперечень від підписантів протоколу не надходило, відтак в повній мірі відповідає вимогам чинного на той час кримінального процесуального законодавства.

Оскільки протокол огляду місця події від 17.11.2012 є допустимим доказом, тому доводи сторони захисту про недопустимість висновків експертів як похідних від протоколу ОМП, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Така позиція висловлена у Постанові ВС від 28.05.2025 справа №753/19966/17.

Судом першої інстанції були оцінені показання свідка ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 , показання обвинуваченої ОСОБА_7 та з`ясовано, що такі містять суттєві розбіжності з показаннями інших свідків та письмовими доказами.

З рахуванням зазначеного колегія суддів дійшла переконання, що докази, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції є належними та допустимими, достовірними та достатніми, і такими, що взаємодоповнюють один одного, достовірно та поза розумним сумнівом, як того вимагають норми КПК України, відтак підтверджують вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Відтак апеляційні вимоги захисника обвинуваченої не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які викладені у вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, відповідно підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду Львівської області від 22.10.2025, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджену за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та звільнену від призначеного покарання, на підставі ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: